joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rīgas Kristus Piedzimšanas katedrāle

Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāle ir Latvijas Pareizticīgo Baznīcas dievnams Esplanādē, Rīgā, viena no ievērojamākajām pareizticīgo kulta celtnēm Latvijā. Viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (vēl katedrāles atrodas Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).

Vēsture 
  
Neobizantiskajā stilā celta sakrālā ēka, kas raksturīga eklektisma perioda pareizticīgo dievnamiem, celta 1876.—1884. gadā pēc arhitekta Roberta Pflūga projekta. Pirmā ēka, ko uzcēla Rīgas Esplanādes laukumā. Ēkas celtniecības gaitā 1880. gadā sākotnējais projekts tika mainīts: ēku papildināja ar zvanu torni, kam par iemeslu bija imperatora Aleksandra II dāvinājums katedrālei — divpadsmit Maskavā lieti zvani. Katedrāles būvapjomu vainago pieci kupoli, kas sākotnēji bija ar zeltītām ribām un krustiem. Dzelteno ķieģeļu sienas ieklātas ar horizontālām sarkanbrūnu betona plāksnīšu joslām. Ikonostasu gleznojuši Pēterburgas mākslas akadēmijas profesori. Fasādes dekoratīvi plastisko apdari veikusi tēlnieka Augusta Folca firma.

PSRS varas iestādes 1963. gadā katedrāli slēdza, lika nozāģēt krustus un noņemt zvanus, izņemot divus lielākos, kurus iemūrēja. Pēc Jura Skalberga projekta to pārbūvēja par "Zinību namu", izveidoja starpstāvu pārsegumus un kupolā iekārtoja planetāriju. Vienā no sānu altārtelpām atradās kafejnīca, ko tautā trāpīgi iesauca par "Dieva ausi".

Drīz pēc Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas Valdemārs Feldmanis dievnamam uzdāvināja zeltītus krustus, kas bija izgatavoti Vircburgas amatniecības skolas darbnīcās. 1991. gada vasarā Rīgas Kristus Piedzimšanas pareizticīgo katedrāli atkal atdeva ticīgajiem un pēc gandrīz 30 gadu pārtraukuma tajā notika svinīgs dievkalpojums. 1992. gada 7. janvārī Rīgas un visas Latvijas arhibīskaps Aleksandrs atjaunotajā katedrālē noturēja liturģiju, pēc kuras garīdzniecība aizlūdza par valsts valdību un visiem iedzīvotājiem.

Atsauces

Ārējās saites 

 "Cita Rīga"

Kristus Piedzimšanas katedrāle
Pareizticīgo baznīcas Latvijā
Katedrāles Latvijā
Brīvības iela
Uldis Pūcītis

Uldis Pūcītis (dzimis  Rankas pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu aktieris un kinorežisors, iekļauts Latvijas Kultūras Kanonā.

Biogrāfija 
Beidzis Rankas septiņgadīgo skolu, mācījies Rīgā pedagoģiskajā skolā, pēc tam gadu strādājis Aizputē par skolotāju. 1960. gadā beidzis Latvijas Valsts Konservatorijas Teātra fakultāti. Darbojies Liepājas Drāmas teātrī no 1960. līdz 1962. gadam, Dailes teātrī no 1964. līdz 1973. gadam, Jaunatnes teātrī no 1962. līdz 1964. gadam un no 1973. gada līdz 1992. gadam. Filmējies kopš 1959. gada. Spožākās lomas kino ir Edgars filmā "Purva bridējs" un Cēzars Kalniņš "Elpojiet dziļi". Šīs filmas ir iekļautas Latvijas kultūras kanonā.

1996. gadā saņēmis Lielā Kristapa balvu kā labākais aktieris par lomu filmā "Figūras". Darbojies arī kā režisors. Kopā ar Armandu Zvirbuli veidojis TV filmu "Izpostītā ligzda", kas 1998. gadā ieguva Lielā Kristapa balvu kā labākā filma.

Uldis Pūcītis ir apbedīts Meža kapos Rīgā.

Aktiera meita (arī aktrise) Milena Gulbe ir pazīstamā tenisista Ernesta Gulbja māte.

Nozīmīgākās lomas teātrī 
 Pičs — Imanta Ziedoņa — Motocikls (1967) 
 Kristaps Krone — Paula Putniņa — Kā dalīt zelta dievieti? (1968)
 Ivanovs — Antona Čehova — Ivanovs (1975)
 Pērs Gints — Henrika Ibsena — Pērs Gints (1979)
 Borozdins — V. Rozova — Mūžam dzīvie (1981)

Filmogrāfija (nepilna) 
 "Līdz rudenim vēl tālu", 1964 — Robis
 "Purva bridējs", 1966 — Edgars
 "Kapteiņa Enriko pulkstenis", 1967 — profesors
 "Akmens un šķembas", 1966 — Alfons
 "Elpojiet dziļi", 1967 — Cēzars Kalniņš
 "Ilgās dienas rīts", 1968 — Jānis Krasts
 "Meldru mežs", 1971 — Steps
 ”Maaletulek”, 1972 — Rein
 "Gaisma tuneļa galā", 1974 — Jānis Krastiņš
 "Paradīzes atslēgas", 1975 — Jānis Krastiņš
 "Liekam būt", 1976 — Petaks
 "Atspulgs ūdenī", 1977 — Mārkalns
 "Viesnīca "Pie bojā gājušā alpīnista"", 1979 — inspektors Gļebskis
 "Novēli man lidojumam nelabvēlīgu laiku", 1980 — epizodē
 "Laikmetu griežos", 1981 — stārasts
 "Īsa pamācība mīlēšanā", 1982 — Vējš
 "Salavecīša personiskā dzīve", 1982 — epizodē
 "Apstākļu sakritība", 1987 — epizodē
 "Figūras", 1995 — vācu karagūsteknis
 "Izpostītā ligzda" (televīzijas filma), 1997 — režisors
 "Baiga vasara", 2000 — Pēteris

Atsauces

Ārējās saites 
 Uldis Pūcītis filmas.lv

 spotnet.lv arhīvs

1937. gadā dzimušie
2000. gadā mirušie
Latviešu kinoaktieri
Latviešu teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Latvijas teātra aktieri
Latviešu kinorežisori
Jaunatnes teātra aktieri
Dailes teātra aktieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Lielā Kristapa balvas ieguvēji aktieri
Latvijas kultūras kanonā ietvertās vērtības
Gulbenes novadā dzimušie
Rīgas Meža kapos apbedītie
Renegāts

Renegāts ( noliegt) ir savas agrākās ticības vai politiskās pārliecības noliedzējs, atkritējs, pārbēdzējs. Termins radies viduslaiku Ibērijā (Spānijā), apzīmējot cilvēkus, kuri bija pārgājuši citā ticībā, t.i. kristiešus, kas pieņēmuši islamu - ar negatīvu, nosodošu saturu. 

Mūsdienās šim apzīmējumam ir plašāka nozīme, respektīvi, tā ir atteikšanās no savas pārliecības un iepriekšējiem uzskatiem vispār, piemēram, reliģijā, mākslā, politikā u.tml. 

Šis termins visplašāk tiek lietots attiecībā uz politku, kur renegāts ir cilvēks, kurš ir mainījis savu pārliecību un pārgājis, kāda cita politiskā spēka, kustības nometnē. Parasti renegāts tiek vajāts, kritizēts par savu rīcību, jo īpaši, ja jaunā pārliecība ir opozicionāra iepriekšējai. Par renegātu cilvēks bieži vien kļūst vēloties iegūt noteiktas privilēģijas. Tāpat pēc zaudējuma karā, revolūcijas daudzi cilvēki personīgo ambīciju vai baiļu vadīti pieslienas uzvarētājiem. Renegāti baidoties no kritikas, atmaskojošas informācijas labprāt izvēlas kalpot jaunajai varai un vērsties pret kādreizējiem partijas, kustības, organizācijas biedriem. Vēsturē ir zināmi gadījumi, kad ir radies liels renegātu skaits, piemēram, starp bijušajiem NSDAP biedriem pēc Trešā reiha sakāves Otrajā pasaules karā. Līdzīgi arī pēc PSRS sabrukuma daudzi bijušie komunistiskās partijas biedri un režīmam uzticīgie kļuva par renegātiem jaunajos apstākļos.

Atsauces un piezīmes 

Politiski cilvēki
Andris Rāviņš

Andris Rāviņš (dzimis ) ir latviešu inženieris un politiķis, Jelgavas domes vadītājs, bijušais Latvijas zemkopības ministrs.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Jāņa Rāviņa un Veltas Nākmanes ģimenē. Mācījās Avangarda un Sesavas pamatskolās. Ieguva tehniķa, mehāniķa specialitāti Priekuļu Lauksaimniecības mehanizācijas tehnikumā, strādāja kolhozā "Avangards" par ekspluatācijas mehāniķi.

Pēc studijām Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultātē (1975–1980) viņu paaugstināja par kolhoza galveno inženieri.

Politika 
1989. gada decembrī ievēlēts par Jelgavas rajona tautas deputātu padomes deputātu. Pēc mēneša kļuvis par rajona TDP priekšsēdētāju. 

1994. gadā ievēlēts atkārtoti kā vēlētāju apvienības "Tautas saimniecība un labklājība" pārstāvis. 

1995. gadā kļuvis par prezidenta Gunta Ulmaņa padomnieku pašvaldību jautājumos. 

 kļuvis par zemkopības ministru Krasta valdībā. Plānojis kandidēt LZS vadītāja krēslam, tomēr vēlēšanām nav pielaists nepietiekamā partijas biedra stāža dēļ, kurš viņam bija mazāks par diviem gadiem. 

Kandidējis 7. Saeimas vēlēšanās visos piecos apgabalos, taču netika ievēlēts. 

Ministra amatu zaudējis  līdz ar valdības nomaiņu pēc jaunās Saeimas apstiprināšanas. Vēlāk bijis zemkopības ministra padomnieks.

2001. gadā ievēlēts Jelgavas domē,  kļuvis par domes priekšsēdētāju.

Apbalvojumi un atzinības 
Apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2014. gadā) un  Latvijas Pareizticīgās Baznīcas III šķiras Svētā svētmocekļa Rīgas arhibīskapa Jāņa ordeni.

Personīgā dzīve 
Kopš 1977. gada precējies ar Ritu Rāviņu. Viņam ir divas meitas (dzimušas 1978. un 1981. gadā) un dēls (dzimis 1985. gadā).

Atsauces 

1955. gadā dzimušie
Latvijas inženieri
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Jelgavas pašvaldības vadītāji
Latvijas zemkopības ministri
Jelgavas novadā dzimušie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Pulvertornis (Rīga)

Pulvertornis (), agrāk saukts arī Smilšu tornis, ir pulvertornis, kas atrodas Rīgā, Latvijā. Tas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, "Latvijas Kara muzeja" faktiskajā valdījumā un lietojumā. Atrodas Vecrīgā un ir viens no Latvijas Kara muzeja korpusiem (Smilšu iela 20). Savulaik bijis nozīmīgs Rīgas nocietinājumu elements, un kā cvingers sargāja galvenā ceļa uz austrumiem vārtus. Torņa diametrs ir , augstums - , bet sienu biezums aptuveni .

Vēsture 
Pirmo reizi tornis minēts 1330. gadā kā Smilšu tornis (nosaukums acīmredzot cēlies no smilšu kalniem pretī tornim). Ieeja tornī atradusies  virs zemes un ēkā varēja iekļūt tikai pa šaurām kāpnēm. 1621. gada zviedru uzbrukuma laikā torni sagrāva, neskarts palika tikai pagrabstāvs, uz kura 1650. gadā uzbūvēja tagad redzamo Pulvertorni. Horizontālā šķērsgriezumā tornis bija pakavveida: dažviet pat  biezais torņa mūris bija vērsts uz ārpilsētu, savukārt siena pilsētas pusē bija no koka, jo ķieģeļi bija dārgs celtniecības materiāls. Pulvertorņa nosaukums tam ir no 17. gadsimta (kopš 1650. gada tajā it kā glabāti šaujampulvera krājumi). Tornī bija izvietoti 11 lielgabali, ierīkots arī "bumbu ķērājs": starp piekto un sesto stāvu ieklāja metru biezus griestus no trijās kārtās saliktiem ozola un priežu baļķiem. Vēlāk te atradies cietums, bijuši moku kambari, te glabāja ieročus līdz pat 1883. gadam. Torņa sienās var redzēt lielgabalu lodes, kuras iemūrēja, pieminot Otro Ziemeļu karu.

Pēc pilsētas nocietinājumu nojaukšanas torni pameta un tajā dzīvoja baloži. 1892. gadā studentu korporācija Rubonia vērsās pie pilsētas valdes ar lūgumu atļaut tornī ierīkot konventa mītni. Valde noteica prasības par nepieciešamajiem remontdarbiem un noteica simbolisku īri — 1 rubli gadā. Iztīrot torni, studenti pārdeva baložu mēslus par 612 zelta rubļiem, kas tam laikam bija ļoti liela summa. Pēc arhitekta Hermaņa Hilbiga projekta dēļu sienas vietā uzmūrēja ķieģeļu fasādes sienu, uzlika smailu jumtu un tornis ieguva mūsdienu izskatu.

Pirmā pasaules kara laikā studentu korporāciju kopā ar Rīgas Politehnisko institūtu pārcēla uz Maskavu un 1916. gadā Pulvertornī izvietoja jaundibināto latviešu strēlnieku pulku muzeju, ko 1919. gadā pārdēvēja par Latvijas Kara muzeju. 1937.—1939. gados tornim piebūvēja jaunu muzeja korpusu ar neoeklektisku korintiskā ordera pilastru motīvu fasādēs (arhitekts Artūrs Galindoms).

Pulvertornis attēlos

Piezīmes un atsauces 

Arhitektūras pieminekļi Rīgā
Vecrīga
.bz

.bz ir Belizas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).

Iesākumā domēnu .bz tirgoja ASV uzņēmums kā vārda "bizness" saīsinājumu un šis uzņēmums uzsāka tiesas prāvu pret ICANN ar mērķi bloķēt domēnu .biz kā "netaisnīgu sacensību". Pašlaik reģistrators atrodas Belizā, bet domēns vēl joprojām tiek tirgots kā vārda "bizness" saīsinājums. Ir pieejami internacionalizēti domēni.

Domens .bz tiek plaši izmantots arī Itālijā, kā Bolzano (de. Bozen) un Bolzano-Bozen abreviatūra. Atvērtā pirmkoda spēles BZFlag serveri arī izmanto domēnu .bz.
Pieejami trešā līmeņa domēni:

 .com.bz - komerciālām struktūrām
 .edu.bz - mācību iestādēm
 .gov.bz - valsts pārvaldes struktūrām 
 .org.bz - organizācijām
 .net.bz - interneta pakalpojumu sniedzējiem

Atsauces

Ārējās saites 
 IANA .bz whois informācija
 Domēna vārdu reģistrators

Nacionālie augšējā līmeņa domēni
Beliza

sv:Toppdomän#B
Baltijas ledus ezers

Baltijas ledus ezers bija auksta saldūdens baseins tagadējās Baltijas jūras ieplakas dienvidu un centrālajā daļā, kas izveidojās pēdējā ledus laikmeta beigās no Ziemeļeiropas ledāja kušanas ūdeņiem un pastāvēja pleistocēna epohas noslēgumā (pirms aptuveni — gadiem).

Litoloģiskais raksturojums 
Baltijas ledus ezera nogulumi Latvijas teritorijā ir atrodami gar visu tagadējās Baltijas jūras krastu Piejūras zemienē un Viduslatvijas zemienes ziemeļu daļā (Rīgas smiltāju zemienē) līdz pat Jelgavai. Ledus ezera krastam atkāpjoties, šajās zemienēs palikuši ar priedītēm apauguši neauglīgu smiltāju līdzenumi ar kāpu vaļņiem, kas mijas ar purviem (tīreļiem) un sekliem ezeriem. Viena no izcilākajām Baltijas ledus ezera senkrasta kāplēm ir Šlīteres Zilie kalni, kur nogulumu augšdaļa atrodas vairāk kā 30 metrus virs pašreizējā jūras līmeņa.

Izveidošanās un izzušana 
Ledus ezers izveidojās aptuveni pirms  gadu un, ledājam kūstot, pakāpeniski izpletās uz ziemeļiem. Milzu ezera ūdens līmenis tolaik bija apmēram  virs toreizējā okeāna ūdens līmeņa. Pirms aptuveni  gadiem ūdens izlauzās gar ledāja malu, kur tagadējās Zviedrijas vidusdaļā atrodas lielie ezeri Mēlarens, Veterns un Vēnerns. Pirms aptuveni  gadiem atkal kļuva aukstāks un ledājs atkal noslēdza savienojumu ar Atlantijas okeānu. Ūdens līmenis ledus ezerā paaugstinājās aptuveni par 25 metriem un izlauzās pāri tagadējam Ēresundam. Kad pirms  gadiem klimats atkal kļuva siltāks un ledājs atkāpās, ezera ūdens atkal sāka noplūst cauri Zviedrijas lielajiem ezeriem un beidzot izlīdzinājās ar okeāna līmeni. 

Cauri jūras šaurumiem ieplūda sāļāks ūdens un izveidojās Joldijas jūra.

Atsauces

Ārējās saites 
 Maps of the Baltic`s early stages with revised ages compared to Björck (1995) and calibrated to calendar years BP (angliski)

Baltijas jūra
Pleistocēns
Holocēns
Detonatorkapsele Nr. 8

Detonatorkapsele Nr.8 () bija visizplatītākais detonators Otrā pasaules kara laikā Trešā reiha rokas granātās. Lielākoties šo detonatorkapseļu korpuss bija veidots no alumīnija, taču pastāvēja arī tērauda, vara un cinka detonatorkapseļu veidi.

Šī detonatorkapsele derēja teju katrai vācu granātai.

Izmēri 
 Garums: 45 mm
 Diametrs: 7 mm

Marķējums 
Šo detonatorkapseli neražoja daudzi uzņēmumi, tāpēc, ja uz detonatorkapseles ir marķējums, ir viegli uzzināt, kura rūpnīca ir izgatavojusi tieši šo detonatoru.

Tika ražoti arī detonatorkapseles bez marķējuma.

Detonatorkapseles marķējums bija viens burts tās apakšā. 

Burti un to atšifrējumi:
 j : Gebr. Langer, Schrauben-, Metallwaren- und Federnfabrik, Chemnitz 9
 l : ("L", nevis "i") Lignose Sprengstoff GmbH
 m : Gesellschaft zur Verwertung chemischer Erzeugnisse m.b.H., Werk Malchow
 r : Westfalische Anhaltische Sprengstoff A.-G., vorm. Alfred Nobel & Co., Werk Reinsdorf
 s : Dynamit A.-G., vormals Alfred Nobel & Co., Werk St.-Lambrecht
 t : Dynamit A.-G., vormals Alfred Nobel & Co., Werk Troisdorf
 w : Gesellschaft zur Verwertung chemischer Erzeugnisse m.b.H., Werk Wolfratshausen

Iepakojums 
Detonatorkapseles tika iepakoti koka kārbiņā ar izurbtu caurumu katram detonatoram. Kastīte tika ietīta ūdensizturīgā papīrā ar etiķeti, kurā tika norādīts detonatorkapseļu skaits, tips, partijas numurs un kontroles zīmogs.

Ārējās saites 
 Detonatorkapsele Nr. 8 

Detonatori
Nātre (reperis)

Nātre (īstajā vārdā Jānis Dzenuška) ir latviešu reperis. Viens no apvienības "Avangards" aizsācējiem. Nātre ir darbojies arī projektā Savs i Savs. Savas tiešās attieksmes un rīcības dēļ tiek salīdzināts ar hiphopa "panku".[1] Nātre savu muzikālo darbību sācis tālajā 2003.gadā, pa ceļam sadarbojoties ar tādiem zināmiem izpildītājiem kā Ozols, Kurts, Džuzepe, ansis, Afu - Ra un citi reperi. 

Nātre plašākai sabiedrībai iespējams ir zināms ar tādām dziesmām, kā - ''Pilsēta Naktīs'' ar "Ozolu", ''Bāra Bērni'' ar "Skuteli" un ''Smogs'' ar "Augšu'' kā arī citām!

Diskogrāfija : 

2008. gada maijā Nātre sadarbībā ar reperi "Ozols", izdeva kopīgu albumu/miksteipu "Streetshop Mixtape Vol. 1".

2008. gadā projekts "KK" izdeva miksteipu "KK miksteips 1".

2009. gada jūnijā viņš izdeva savu debijas miksteipu "Pazudušie ieraksti Vol. 1".

2010. gadā sekoja viņa miksteips "Pazudušie ieraksti Vol. 2".

2010. gadā projekts "KK" izdeva otro miksteipu "KK miksteips 2".

2011. gadā grupa "Savs i Savs" izdeva debijas albumu "Vienā Solī".

2012. gadā viņš izdeva savu mini albumu "Šodien. Rīt?".

2015. gada rudenī nāca klajā mini albums / EP "Dāvana un posts".

2017. gada janvārī kopā ar izpildītāju "Šips" klajā nāca mini albums / EP "Atmiņu Ietvari".

2019. gada jūlijā izdeva savu EP/mini albumu "Atmoda".

2019.gada oktobrī sadarbībā ar producentu "Tablis" izdeva mini albumu/EP "Kabinetā'".

2020. gada augustā izdeva miksteipu "Pazudušie Ieraksti 3".

2021. gada decembrī kopā ar izpildītāju "Burlax" klajā nāca mini albums/EP "Tam tā jānotiek".

Atsauces

Ārējās saites 
 MySpace lapa
 HHRadio.lv profils

- Spotify adrese : https://open.spotify.com/artist/4Mp9edJF4ZKiqCS2LCr2e5

Latviešu reperi
Vadakste

Vadakste ir Ventas labā krasta pieteka Dobeles un Saldus novados. 67 km garā posmā ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Robežtilti Ezerē, Laižuvā un Priedulā. Upi šķērso autoceļi P96 un P104.

Upes raksturojums 
Sākas no grāvju sistēmas ziemeļaustrumos no Auces. Dažkārt par Vadakstes sākumu tiek uzskatīta Līgotnes un Avīknes sateka pie Putrām. Augštece līdz Putrām regulēta. Pie Vadakstes ciema Vadakstes ūdenskrātuve.

Pietekas

Lielākās apdzīvotās vietas krastos

Latvijā 
 Priedula,
 Vadakste, 
 Ruba, 
 Ezere.

Lietuvā 
 Klīkoļi, 
 Laižuva, 
 Buknaiči,
 Leckava.

Atsauces 

Vadakste
Dobeles novada upes
Saldus novada upes
Auces novada upes
Lietuvas upes
Latvijas robežupes
Laucesa (upe)

Laucesa (lietuviešu: Laukesa, poļu: Łaukiesa, vācu: Lautze) ir Daugavas kreisā krasta pieteka, īsu gabalu arī Latvijas un Lietuvas robežupe, kas pamatā tek caur Augšdaugavas novada un Daugavpils pilsētas teritoriju. Upi šķērso Daugavpils—Viļņas dzelzceļš un autoceļš A13. Līdz 1866. gada pagastu reformai Laucesa bija robeža starp Aizlauces un Daugavpils draudzes novadiem.

Upes raksturojums 
Iztek no Laucesas ezera uz Latvijas un Lietuvas robežas (pēc citiem avotiem — no Griežta ezera pie Zarasiem). Pēc iztekas 2 km garumā ir Latvijas un Lietuvas robežupe. Tek pa Augšzemes augstienes Laucesas pazeminājumu. Līdz Kumpotas ietekai upes gultne dabīga, stipri meandrēta, vidustece līdz Kalkūniem regulēta. Krasti mežaini, vietām purvaini. Ietek Daugavā Grīvā.

Pietekas

Kreisā krasta 
 Medums, 
 Pakrāce, 
 Krastupe.

Labā krasta 
 Grendze, 
 Kumpota, 
 Jāņupīte, 
 Zeļenka.

Atsauces 

Augšdaugavas novada upes
Daugavpils upes
Latvijas robežupes
Lietuvas upes
Daugavpils novada upes
Lembits

Lembits jeb Sakalas Lembits (igauņu: Lembitu, hronikās: Lambite, Lambito, Lembitus, Lembito) bija igauņu karavadonis un viens no Sakalas igauņu vecākajiem, kurš ir atkārtoti pieminēts Indriķa hronikas aprakstītajos notikumos no 1211. līdz viņa nāvei 1217. gada septembrī. Sakaliešu karaspēks Lembita vadībā atmaksas karagājienā 1211. gadā iebruka Tālavā un nodedzināja Rubenes baznīcu tagadējā Valmieras novadā, kuras katoļu priesteris bija Latviešu Indriķis. 1212. gadā Lembita karadraudze nogalināja Sakalas pirmo katoļu priesteri Solomonu un nopostīja Pleskavas pilsētu.

1215. gadā Lembits krita krustnešu gūstā kaujā pie Leholas. Pēc savas atbrīvošanas 1217. gadā viņš spēja mobilizēt ap 6000 vīru lielu igauņu karaspēku, bet pats krita Svētā Matīsa dienas kaujā .

Igauņu vēsturē Lembits tiek godināts kā leģendārs brīvības cīņu varonis un personvārds Lembits igauniski nozīmē “mīlētais”.

Skatīt arī 
 Pirmais karagājiens uz Sakalu un Vilandes aplenkums (1211)
 Pirmais karagājiens uz Jervu (1212)

Ārējās saites 

 Piemineklis Lembitam

Atsauces 

Igaunijas vēsture
Livonijas krusta kari‎
1217. gadā mirušie
Zeltiņa

Zeltiņa (vīriešu dzimtē Zeltiņš) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Agnese Zeltiņa (1971) — latviešu teātra, kino un televīzijas aktrise, kā arī modele;
 Guna Zeltiņa (1950) — latviešu teātra zinātniece un kritiķe.

Latviešu uzvārdi
Rīgas TTT

Basketbola klubs "TTT Rīga" ir Latvijas sieviešu basketbola klubs, kas ir dibināts 1991. gadā. Kopumā klubs 18 reizes ir uzvarējis Latvijas Sieviešu basketbola līgā. Par tās priekšteci uzskata "Rīgas TTT", kas pastāvēja no 1958. līdz 1991. gadam.

2022. gada vasarā Rīgas dome pārveidoja nodibinājumu "Basketbola klubs "TTT-Rīga" par biedrību. Radušās juridiskās jukas apgrūtināja startu 2022./2023. gada sezonā.

Rezultāti

Rezultāti

TTT treneri

Atsauces

Ārējās saites 
 Kluba oficiālā mājaslapa

Latvijas sieviešu basketbola klubi
Sports Rīgā
Sahalīna

Sahalīna () ir sala Āzijas austrumu piekrastē Krievijas Federācijas pašos dienvidaustrumos, lielākā Krievijas sala. Krastus apskalo Ohotskas jūra austrumos un Japāņu jūra dienvidaustrumos. Tatāru šaurums to atdala no kontinenta, bet Laperūza šaurums — no Hokaido salas.

Vēsture 
1855. gadā noslēgtajā Šimodas līgumā Sahalīnas sala bija Japānas un Krievijas impērijas kopējas pārvaldes teritorija jeb kondomīnija.  
Tomēr 1875. gada Pēterburgas līgumā Krievijas impērija atteicās no Kuriļu salām, pretī iegūstot Sahalīnu pilnīgi savā īpašumā. 
Pēc zaudētā Krievijas-Japānas kara 1905. gada Krievijas impērija Portsmutas līgumā atteicās no Sahalīnas dienvidu daļas, kur tika nodibināta japāņu Karafuto prefektūra. Otrā pasaules kara beigās PSRS 1945. gadā iesaistījās Sabiedroto valstu karā pret Japānu ar nosacījumu, ka tā iegūs visu Sahalīnu un Kuriļu salas.

Pēc kara beigām Japāna Sanfrancisko līgumā (1951) atteicās no Sahalīnas un Kuriļu salu ziemeļu daļas, ko tā bija ieguvusi 1905. gada 5. septembrī parakstītā Portsmutas līguma rezultātā. Tomēr PSRS valdība atteicās atdot Japānai Kuriļu salu dienvidu daļu.

Klimats 
Sahalīnas klimats ir vēss, mērenais musonu klimats (janvāra vidējā temperatūra no -6 °C dienvidos līdz -24 °C ziemeļos, augustā atbilstoši no +19 līdz +10 °C. Ziema ir ilga un sniegaina, vasara ir īsa un vēsa. Gada vidējā temperatūra salas ziemeļos ir -1,5 °C, dienvidos +2,2 °C. Saules radiācijas daudzums ir no 410 kJ gadā ziemeļos līdz 450 kJ gadā dienvidos. Maksimālā gaisa temperatūra vasarā šeit sasniedz +32 °C, minimālā ziemā -30,5 °C. Gada nokrišņu daudzums ir 800 mm.

Ārējās saites 

Klusā okeāna salas
Krievijas salas
Ohotskas jūra
Japāņu jūra
Sahalīnas apgabals
Svētais Pēteris

Svētais Pēteris (, Pétros, īstajā vārdā Simeons bar Jona (Jonas dēls)) bija ebrejs, viens no divpadsmit Jēzus Kristus apustuļiem (mācekļiem), viens no agrīnās kristiešu baznīcas līderiem, katolicismā tradicionāli tiek uzskatīts par pirmo Romas bīskapu un līdz ar to par pirmo Romas pāvestu. Sīmaņa vārds Jaunajā Derībā ir pieminēts 75 reizes, kā Pēteris pieminēts 154 reizes (tiekot saukts vārdā Pétros — "klints"), bet 9 reizes Jēzus viņu sauca par Kefa. Ikonogrāfijā apustuli Pēteri parasti attēlo ar atslēgu rokās, kas simbolizē uzticēto ticības sargāšanu.

Biogrāfija 

Simeons (jeb, kā latviešu literatūrā iegājies - Sīmanis) dzimis ap 1. gadu Betsaidā (Palestīna), mazpilsētiņā Galilejas ezera krastā. Pēc nodarbes zvejnieks. Strauja un nesavaldīta rakstura cilvēks. Bijis precējies (viņa sievasmāte, kuru Jēzus izdziedināja, dzīvoja Kafarnaumā).

Ticības ceļš 
Jēzus sludināja Ģenecaretes ezera krastā. Klausītāju pūlis traucēja, tāpēc ieraudzījis divas krastam pietauvotās laivas, kurās no zvejas atgriezušies zvejnieki skaloja tīklus, Jēzus iekāpa Sīmaņa laivā. Sēžot šajā improvizētajā katedrā, Jēzus turpināja sludināt. Kad pabeidza runāt, teica Sīmanim: „Dodies dziļāk un izmet savus tīklus zvejai”. Sīmanis atbildēja: „Mācītāj, visu nakti mēs strādājām, bet nekā nesazvejojām; tomēr Tavā vārdā es izmetīšu tīklu”. Tīkls izrādījās pilns ar lomu un Sīmanis krita pie Jēzus kājām, sacīdams: „Aizej no manis, Kungs, jo es esmu grēcīgs cilvēks!” Jēzus sacīja Sīmanim: „Nebaidies! No šī laika tu zvejosi cilvēkus”. Tā Sīmanis kļuvis par vienu no pirmajiem četriem Jēzus mācekļiem. Pēteris bija pirmais, kurš Jēzu nosauca par Mesiju.

Jēzus aresta brīdī Pēteris izrāvis zobenu, lai aizstāvētu Kristu, taču Jēzus licis viņam savaldīties: "Bāz savu zobenu viņa vietā, jo visi, kas ņem zobenu, no zobena aizies bojā".

Saskaņā ar Evaņģēliju, Pēteris bija paša Kristus izraudzītais Viņa vietnieks zemes virsū, klints, uz kuras Kristus uzcēla savu Baznīcu: “Svētīgs tu esi, Sīmani, Jonas dēls, jo miesa un asinis tev to neatklāja, bet Mans Tēvs, kas ir debesīs. Un Es tev saku: tu esi Pēteris, un uz šās klints Es gribu celt Savu draudzi, un elles vārtiem to nebūs uzvarēt. Un Es tev došu Debesu valstības atslēgas; un, ko tu siesi virs zemes, tas būs siets arī debesīs; un, ko tu atraisīsi virs zemes, tam jābūt atraisītam arī debesīs.”

Pēc Kristus augšāmcelšanās apustulis Pēteris, sludinot kristietību, apceļoja ne tikai Svētās zemes pilsētas un ciemus, bet arī Sīriju, Ziemeļāfriku un Spāniju. Viņš izveidoja Jeruzalemes kristiešu kopienu un kļuva par pirmo Romas bīskapu. Ap 67. gadu, Nerona īstenoto vajāšanu laikā labprātīgi atdeva sevi tiesas rokās un tika sists krustā ar galvu uz leju.

Jaunajā Derībā iekļautas viņa sarakstītās vēstules ticīgo draudzēm.

Skatīt arī 
 Romas pāvestu uzskaitījums

Atsauces

Ārējās saites 

 Pāvests paziņo par apustuļa Pāvila pīšļu atrašanu.

Bīskapi
Romas pāvesti
Katoļu svētie
Pareizticīgo svētie
Anglikāņu svētie
Bībeles personāži
Apustuļi
Ar nāvi sodītie cilvēki
67. gadā mirušie
Sīmanis (personvārds)

Sīmanis ir sens vīriešu personvārds. Atvasināts no vārda Simons, kas savukārt cēlies no ebreju שִׁמְעוֹן, Šimʻôn — ‘tas, kurš sadzird’. Vārda angļu forma ir Saimons un slāvu forma - Semjons. Latvijas teritorijā pirmoreiz fiksēts Mārcienā 1562. gadā. Vārdadienu svin 5. janvārī. 2013. gadā Latvijā bija reģistrēts 21 Sīmanis.

Sastopams arī latviešu uzvārds Sīmanis (sieviešu dzimtā Sīmane). Personas ar šādu uzvārdu:
 Ādolfs Sīmanis (1909—1979), futbolists;
 Andrejs Sīmanis (1867—1926), jurists un politiķis;
 Dāvis Sīmanis jaunākais (dzimis 1980), režisors;
 Dāvis Sīmanis vecākais (1942—2007), kinooperators;
 Haralds Sīmanis (dzimis 1951), mūziķis.

Atsauces

Skatīt arī 
 Svētais Pēteris (dzimšanas vārds Simeons jeb Sīmanis)

Ārējās saites 
 vardadienas.lv

Vīriešu personvārdi
Latviešu uzvārdi
Monblāns

Monblāns (, ; , ; tulkojumā — "Baltais kalns") ir Alpu kalnu augstākā virsotne un augstākā virsotne Eiropas Savienībā. Monblāns atrodas Alpu rietumu daļā, Monblāna masīvā, kas izvietojies uz Francijas un Itālijas robežas. Monblāns pēc relatīvā augstuma ir 11. augstākā virsotne pasaulē, bet Eiropā otra augstākā aiz Kaukāzā esošā Elbrusa. Pēc absolūtā augstuma Monblāns ir 7. augstākā virsotne Eiropā (viss pirmais sešinieks atrodas Kaukāzā). Monblāna absolūtais augstums ir 4808,72 m augsts, relatīvais augstums ir 4696 m. Tuvākā virsotne, kas ir augstāka par Monblānu, atrodas 2812 km attālumā.

Saskaņā ar 1860. gadā noslēgto starptautisko līgumu Monblāns tiek dalīts starp Itāliju un Franciju, lai gan kopš tā laika joprojām ir zināmas pretrunas un dažādi kartogrāfiskie avoti pilnībā piešķir Monblānu vienai no abām valstīm. Monblāna pakājē Francijas pusē atrodas neliela pilsētiņa Šamonī, no kuras tad arī biežāk tiek iekarots Monblāns, un Senžervelebēna, bet Itālijas pusē kalna pakājē atrodas Kurmaijora. Monblāns nav īpaši tehniski grūti pievārējama virsotne, bet jebkurā gadījumā prasa papildu iemaņas un sagatavotību. Parasti, lai uzkāptu šajā virsotnē ir vajadzīgas 3 dienas, ja negadās nekādas problēmas (vētra, sniegputenis un tā tālāk), izmanto 3 nometnes. Monblānā 1786. gadā pirmie uzkāpa Žaks Balmats (Jaques Balmat) un Mišels Pakards (Michel Paccard). Blakus atrodas arī skaista Aiguille du Midi virsotne (3842 m), uz kuru var uzbraukt ar pacēlāju.

Monblāna apledojuma platība ir virs 200 km2. Virsotnes dienvidu pusē atrodas Freneja ledājs, Brenvas ledājs, Mjadžes ledājs, Monblāna ledājs un Bruljarda ledājs, bet ziemeļu pusē ir Bosona ledājs un Takonazas ledājs. Zem kalna 1957. gadā sāka būvēt Monblāna tuneli, tas tika pabeigts 1965. gadā. Tunelis ir 11,6 km garš un savieno Franciju ar Itāliju. Uz Monblānu dodas ne tikai alpīnisti, bet arī snovbordisti, kalnu slēpotāji un vienkārši pārgājienos gājēji.

Atsauces

Ārējās saites 

Francijas kalni
Itālijas kalni
Alpi
Augšsavoja
Eiropas ekstrēmi
Zviedru vārti Vecrīgā

Zviedru vārti ir 17. gadsimta valsts nozīmes arhitektūras piemineklis Vecrīgā, vienīgie pilsētas aizsargmūra vārti, kas saglabājušies līdz mūsu dienām (savulaik tādi bijuši astoņi).

Pēc bastionu izbūvēšanas vecajam aizsargmūrim vairs nebija praktiskas nozīmes, un XVII gs. pilsētas rāte tam atļāva no ārpuses piebūvēt namus. 1689. gadā Torņa ielā 11 dzīvojamā namā izlauza noslēdzamu caurbrauktuvi, lai savienotu mūra ārpusei piebūvēto kvartālu un zviedru garnizona kazarmas ar iekšpilsētu — t.s. Zviedru vārtus. Vārtus atvēra, saulei lecot, un slēdza, saulei rietot — atslēgas glabājās Rātsnama telpās.

Arhitektūras pieminekļi Rīgā
Dzelzceļa līnija Zemitāni—Skulte

Zemitāni—Skulte (neoficiāls nosaukums – Rīga—Skulte) ir dzelzceļa līnija Latvijā. Līnija no Zemitāniem ir 52 km gara (no Rīgas – 56 km). Līnijā pastāv galvenokārt piepilsētas elektrovilcienu satiksme, maršrutos Rīga—Carnikava, Rīga—Saulkrasti, Rīga—Skulte. Brauciena ilgums no Rīgas līdz Skultei ar elektrovilcienu ir 1 stunda un 8–9 minūtes (atkarīgs no reisa). Regulāra kravas vilcienu satiksme pastāv līdz Ziemeļblāzmai, aiz Ziemeļblāzmas kravas vilcieni kursē samērā reti.

Vēsture 
1872. gadā tika uzbūvēta Rīgas—Mīlgrāvja dzelzceļa līnija. To izbūvēja Rīgas—Dinaburgas dzelzceļa sabiedrība, bet no 1894. gada līnija pārgāja valsts īpašumā. 1937. gadā tika izbūvēts līnijas turpinājums līdz Rūjienai. 1957. gadā tika elektrificēts posms Rīga—Mangaļi, 1971. gadā elektrificēja posmu Mangaļi—Zvejniekciems, bet 1991. gadā – posmu Zvejniekciems—Skulte. Pēc posma Skulte—Rūjiena slēgšanas līnija tiek dēvēta par līniju Zemitāni—Skulte.

Stacijas 
Šobrīd dzelzceļa līnijā Latvijas teritorijā ir 20 stacijas un pieturas punkti. 8 stacijas vai pieturas atrodas Rīgas pilsētā (Rīga—Vecāķi), 6 – Carnikavas pagastā, 3 – Saulkrastu pagastā, 2 – Skultes pagastā un 1 – Saulkrastos.

 Zemitāni (Rīga)
 Brasa (Rīga)
 Sarkandaugava (Rīga)
 Mangaļi (Rīga)
 Ziemeļblāzma (Rīga)
 Vecdaugava (Rīga)
 Vecāķi (Rīga)
 Kalngale (Carnikavas pagasts)
 Garciems (Carnikavas pagasts)
 Garupe (Carnikavas pagasts)
 Carnikava (Carnikavas pagasts)
 Gauja (Carnikavas pagasts)
 Lilaste (Carnikavas pagasts)
 Inčupe (Saulkrastu pagasts)
 Pabaži (Saulkrastu pagasts)
 Saulkrasti (Saulkrasti)
 Ķīšupe (Saulkrastu pagasts)
 Zvejniekciems (Skultes pagasts)
 Skulte (Skultes pagasts)

Atsauces

Ārējās saites 
 Elektrovilciens Rīga - Skulte 2011 (video no mašīnista kabīnes) (paātrinājumā)
 Elektrovilciens Rīga - Skulte 2011 (video no mašīnista kabīnes) (reālā laikā)
 Elektrovilciens Rīga - Skulte 2018 (video no mašīnista kabīnes) (reālā laikā)
 Elektrovilciens Skulte - Rīga 2018 (video no mašīnista kabīnes) (reālā laikā)
 Elektrovilciens Rīga - Skulte - Rīga 2012 5x (video no mašīnista kabīnes)
 

Zemitāni—Skulte
Ašgabata

Ašgabata () ir Turkmenistānas galvaspilsēta un valsts lielākā pilsēta. No 1919. līdz 1927. gadam pilsētu dēvēja par Poltoracku. Tajā dzīvo aptuveni 700 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem lielākā daļa ir turkmēņi. Citas lielas minoritātes ir krievi, armēņi un azerbaidžāņi.

Ārējās saites 

Turkmenistānas pilsētas
Āzijas galvaspilsētas
Nigēra (upe)

Nigēra (, ) ir Rietumāfrikas lielākā upe. Tās garums ir  — trešā garākā Āfrikā aiz Nīlas un Kongo. Baseina platība ir  km2. Nigēra gūst ūdeņus no vasaras musonu lietus. Augštecē plūdi sākas pie Bamako jūnijā, bet maksimumu sasniedz septembrī un oktobrī. Gada vidējā notece ir 378 km3. Nigēras izteka atrodas Gvinejā, Sjerraleones robežas tuvumā, tālāk upe tek pa Mali, Nigēru, Nigēras un Beninas robežu, lejtecē tā tek caur Nigērijas teritoriju un ietek Gvinejas līcī. Lielākās pietekas ir Milo, Bani, Sokoto, Kaduna un Benue.

Ārējās saites 

 
Gvinejas upes
Mali upes
Nigēras upes
Beninas upes
Nigērijas upes
Teodors Eniņš

Teodors Eniņš ( — ) bija latviešu ārsts un politiķis, Latvijas labklājības ministrs, Liepājas pašvaldības vadītājs.

Biogrāfija 
Dzimis Liepājā  būvtehniķa Kārļa Eniņa un mājsaimnieces Ludmilas Ivanovas ģimenē. T. Eniņam bija brālis Andris (komponists) un māsa Ruta. Pamata izglītību ieguvis Liepājā, no 1950. līdz 1954. gadam mācījies Liepājas 1. vidusskolā un Liepājas Mūzikas vidusskolas pūšamo instrumentu klasē. No 1954. līdz 1960. gadam studējis Rīgas Medicīnas institūta Vispārējās ārstniecības fakultātē, ieguvis ārsta diplomu.

1960. gadā sācis strādāt par ķirurgu un neiroķirurgu Liepājas Centrālajā slimnīcā. No 1990. līdz 1991. gadam bija tās Traumatoloģijas un ortopēdijas nodaļas vadītājs. Ieviesis magnētisko impulsu terapiju.

Pārtraucis darbu līdz ar kļūšanu par labklājības ministru, 1994. gadā atsācis darbu slimnīcā. Pēc nodarbībām medicīnas skolā un darba slimnīcā Teodors Eniņš arī lasījis lekcijas ķirurģijā Liepājas Pedagoģijas akadēmijā. 1997. gadā beidzis aktīvās darba gaitas veselības stāvokļa dēļ.

Pēc aiziešanas pensijā daudz laika pavadījis kopā ar sievu Ainu un ģimeni lauku mājā "Ramati" Sieksātē, Kuldīgas rajona Rudbāržu pagastā. Pēc vairākiem insultiem un ilgstošām slimībām, miris . Apglabāts Rudbāržu pagasta Sprīžu kapos.

Politiskā darbība 
1988. gadā Eniņš iesaistījies Latvijas Tautas frontes Liepājas nodaļas dibināšanā. Līdz 1989. gadam bijis viens no tās līdzpriekšsēdētājiem. 1990. gadā no LTF saraksta ievēlēts Augstākajā Padomē. Kļuvis par Sociālās nodrošināšanas un veselības aizsardzības komisijas priekšsēdētāja vietnieku.  iecelts par labklājības ministru Godmaņa valdībā. Amatu zaudējis  līdz ar valdības nomaiņu. Par nopelniem Latvijas labā iecelts par Triju zvaigžņu ordeņa komandieri.

1994. gada pašvaldības vēlēšanās kandidējis uz vietu Liepājas domē no "Mēs Liepājai" saraksta. Ar 8 no 15 balsīm par kļuvis par Liepājas mēru, pārspējot LTF kandidātu Jāni Imantu Birzkopu. 1997. gada pašvaldību vēlēšanās nav kandidējis un  par domes priekšsēdētāju kļuvis Uldis Sesks.

Personīgā dzīve 
Teodors Eniņš bija precējies ar mūzikas skolotāju Ainu. Pārim bija divi bērni: dēls Dzintars un meita Dace. T. Eniņam ir četras mazmeitas.

Atsauces 

1934. gadā dzimušie
2008. gadā mirušie
Latvijas labklājības ministri
Latvijas mediķi
Liepājas pašvaldības vadītāji
Liepājā dzimušie
LR Augstākās Padomes deputāti
Rīgas Medicīnas institūta absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Kongo (upe)

Kongo ( – 'Kongo upe'), agrāk pazīstama arī kā Zaira, ir upe Āfrikas centrālajā daļā ar kopējo garumu 4700 kilometri, kas tādējādi to padara par otru garāko upi Āfrikas kontinentā.

Kongo izteka atrodas starp Tangaņikas un Njasas ezeriem 1590 m augstumā. Šeit upes nosaukums ir Čambeši. Atlantijas okeānā tā ietek jau kā 11 km plata, milzīga upe. Kongo garums ir apmēram 4700 km, kuģojama tā ir 1600 km garumā. Sateces baseina platība ir 3 680 000 km2 liela. Lielāko daļu sava tecējuma upe tek pa Kongo Demokrātiskās Republikas teritoriju. Tālāk tā tek pa Kongo DR un Kongo Republikas robežu. Pašās beigās tā nedaudz atrodas arī Angolas pašos ziemeļos.

Kongo ir daudz pieteku. Lielākās no tām ir Ubangi un Kasai. Kongo un tās pietekas ir galvenie transporta ceļi cauri tropisko mežu džungļiem. Upe ir bagāta ar zivīm. Kongo ir krāčaina un pirms ietekas okeānā veido vairākus ūdenskritumus. Upe ir ūdenīga, jo plūst pa ekvatoriālā un subekvatoriālā klimata apgabaliem.

Skatīt arī 

 Kongo Demokrātiskā Republika
 Kongo Republika

Atsauces

Ārējās saites 

Kongo Demokrātiskās Republikas upes
Kongo Republikas upes
Angolas upes
Mekonga

Mekonga — upe dienvidaustrumu Āzijā, Indoķīnas pussalas lielākā upe. Tā ir gandrīz 4900 km gara un tās baseina platība ir 810 000 km2.

Augštecē un vidustecē Mekonga tek pa dziļu ieleju dibenu. Kambodžas līdzenuma tuvumā Mekongā atrodas viens no pasaules lielākajiem ūdenskritumiem - Koma ūdenskritums (līdz 21 m augsts). Dienvidos no Pnompeņas sākas Mekongas delta. Tā aizņem ap 70 000 km2 lielu teritoriju un iestiepjas diezgan tālu jūrā. Lielā sanešu daudzuma dēļ tā pieaug par 80-100 m gadā. Delta ir ļoti purvaina.

Mekonga gūst ūdeņus galvenokārt no nokrišņiem, bet augštecē arī no sniega un ledus kušanas ūdeņiem. Plūdi upē augštecē ir augustā, lejtecē oktobrī. Viszemākais ūdens līmenis ir aprīlī. Augštecē Mekonga 1 - 2 mēnešus gadā aizsalst.

Ārējās saites 

Tibetas upes
Ķīnas upes
Mjanmas upes
Taizemes upes
Laosas upes
Kambodžas upes
Vjetnamas upes
Valērijs Borčins

Valērijs Borčins (; dzimis 1986. gada 3. jūlijā Povadimovā, Mordovijā) ir erzju tautības Krievijas vieglatlēts, soļotājs. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs, būdams 22 gadus vecs, Borčins kļuva par visu laiku jaunāko Olimpisko čempionu soļošanā.

2005. un 2006. gadā izcieta diskvalifikāciju par dopinga lietošanu.

2006 Eiropas čempionātā viņš izcīnīja sudraba medaļu 20 kilometru distancē, bet 2009. gada Pasaules čempionātā viņš kļuva par uzvarētāju 20 kilometru distancē, šo panākumu atkārtojot arī 2011. gada Pasaules čempionātā Tegu.

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
Krievijas vieglatlēti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Dopinga lietas vieglatlētikā
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Soļotāji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Kristians Kentvels

Kristians Kentvels (dzimis 1980. gada 30. septembrī Misūri, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts, lodes grūdējs.

Viņš ir 2009. gada Pasaules čempions lodes grūšanā. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs Kentvels izcīnīja sudraba medaļu. 2004. un 2008. gadā viņš triumfēja arī Pasaules čempionātā telpās.

Viņa personīgais rekords lodes grūšanā ir 22,54 metri, ko viņš sasniedza 2004. gada 5. jūnijā.

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
ASV vieglatlēti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Lodes grūdēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Lineta Masai

Lineta Čepkvemoi Masai (Linet Chepkwemoi Masai; dzimusi 1989. gada 5. septembrī) ir kenijiešu vieglatlēte, garo distanču skrējēja.

Viņa ir 2009. gada Pasaules čempione 10 000 metru skrējienā. 2008. gada Olimpiskajās spēlēs Masai 10 000 metru distancē palika 4. vietā.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Kenijas vieglatlētes
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Garo distanču skrējēji
Fribūra

Fribūra (, ) ir pilsēta Šveicē, Fribūras kantona galvaspilsēta. Pilsēta atrodas Zānes upes abos krastos, kas ir viena no lielākajām upēm Šveicē. Tā ir nozīmīgs ekonomikas, izglītības un finanšu centrs. Pilsēta ir viena no vislabāk saglabājušajām vecpilsētām Šveicē.

Šveices pilsētas
Sarkandaugavas parks

Sarkandaugavas parks (dažreiz arī Sarkandaugavas Kalna parks) ir parks, kas atrodas Sarkandaugavas apkaimē Rīgas Ziemeļu rajonā, starp Sarkandaugavas un Ceļinieku ielām un Kalna kapsētu. Parks ir apkaimes centrs un iedzīvotāju iemīļota pastaigu un atpūtas vieta. Tā platība ir 1,7 ha. Parka teritorijā atrodas Svētās Trīsvienības luterāņu baznīca.

Dendroloģiskais materiāls 
Parkā aug 7 vietējās un 16 introducētās koku un krūmu sugas: priede, kļava, egle, ozols, liepa, bērzs, pīlādzis; Ledebūras lapegle, parastā zirgkastaņa, baltā apse, piramidālais ozols, Holandes liepa, spožā klintene. parastā ligustra, Vanhutas spireja, Ķīnas ceriņi u.c.

Vēsture 
Viens no trim Sarkandaugavas parkiem, tapis 1960. gados un ierīkots kādreizējā kapu teritorijā.

Atsauces 

Rīgas dārzi un parki
Vidzemes priekšpilsēta
Āfrikas Savienība

Āfrikas Savienība (AU, arī UA) ir starptautiska organizācija, kurā piedalās 55 Āfrikas valstis. Tā ir dibināta . Āfrikas Savienība izveidojās kā Āfrikas Vienotības organizācijas (OAU) pēctece. Svarīgākos lēmums Savienībā veic Āfrikas Savienības asambleja, kurā ik pēc pusgada satiekas dalībvalstu līderi. Savienības sekretariāts atrodas Etiopijas galvaspilsētā Adisabebā.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites
Merilins Mensons

Merilins Mensons (dzimis ), īstajā vārdā Braiens Hjū Vorners, ir ASV mūziķis, aktieris, gleznotājs, rakstnieks un sākotnēji mūzikas žurnālists. Pazīstams ar savu mūzikas grupu Marilyn Manson. Viņa skatuves vārds ir izveidots no aktrises Merilinas Monro un slepkavas Čārlza Mensona vārda un uzvārda. Mediji viņu uzskata kā sliktu piemēru bērniem Mensona skandalozo tēlu un dziesmu vārdu dēļ.

Albumi 
 Portrait of an American Family (1994)
 Antichrist Superstar (1996)
 Mechanical Animals (1998)
 Holy Wood (2000)
 The Golden Age of Grotesque (2003)
 Eat Me, Drink Me (2007)
 The High End of Low (2009)
 Born Villain (2012)
 The Pale Emperor (2015)
 Heaven Upside Down (2017)

Grāmatas 

 The Long Hard Road Out of Hell (1998)
 Holy Wood (neizdota)

Filmas 
 Lost Highway (1997)
 "Groupie" (Neiznākusi)
 Celebrity Deathmatch (1998)
 Jawbreaker (1999)
 Clone High (2002)
 Bowling for Columbine (2002)
 The Hire: Beat the Devil (2003)
 Party Monster (2003)
 The Heart Is Deceitful Above All Things (2004)
 Area 51 (2005)
 Rise: Blood Hunter (2006)
 Tim and Eric Awesome Show, Great Job! (2010)
 Splatter Sisters (Neiznākusi)
 Born Villain (2011)
 Wrong Cops (2012)
 Californication (2013)
 Celebrity Ghost Stories
 Eastbound & Down (2013)
 Once Upon a Time (2013) Pītera Pena ēna
 Phantasmagoria: The Visions of Lewis Carroll (Atcelta)
 Sons of Anarchy (2014) (Ron Tully)
 Let Me Make You a Martyr (2015) (Pope)
 Salem (2016) (Thomas Dinley)

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 

1969. gadā dzimušie
ASV mūziķi
Ohaio dzimušie
Ūdris (uzvārds)

Ūdris (sieviešu dzimtē Ūdre) ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Ārijs Ūdris (1956) — latviešu politiķis un ekonomists;
 Artūrs Ūdris (1990) — Latvijā dzimis Baltkrievijas volejbolists;
 Jānis Ūdris (1906—1973) — latviešu gleznotājs;
 Rolands Ūdris (1975) — latviešu mūziķis;
 Rūdolfs Ūdris (1899—1949) — latviešu ķīmiķis.

Skatīt arī 
 Ūdrs
 Ūders

Latviešu uzvārdi
Sējējs

Sējējs var būt:
 Sējējs — Kārļa Zemdegas radīts piemineklis Rūjienā;
 Sējējs — Ivana Grohara glezna;
 Sējējs — Latvijas Republikas zemkopības ministrijas apbalvojums;
 Normunds Sējējs — latviešu hokejists un treneris (dzimis 1968. gadā).
Dārza sīpoli

Dārza sīpoli (Allium cepa) ir dārzeņi un visvairāk kultivētā suga no sīpolu ģints. Parasti tiek saukti vienkārši par sīpoliem. Sīpolus plaši izmanto pārtikā. Tiem ir spēcīga un specifiska smarža.

Apraksts 
Dārza sīpoliem ir saaudzis apziednis un plēvains vīkals pie blīvā galotnes čemura pamata. Ziedkopa atrodas lapaina stublāja (loku) vai bezlapaina ziedneša galā. Sīpoli ir divgadīgi augi, bet parasti tiek audzēts kā viengadīgs augs.

Sīpolu loki tipiski izaug no 15 līdz 45 cm augsti. Rudenī sīpols, kas aug zem zemes kļūst sauss.

Izmantošana 

Dārza sīpolus plaši izmanto kulinārijā. Tā lokus lieto salātu gatavošanā, arī kā piedevu citos ēdienus. Pašu sīpolu lieto gan kā garšaugu, gan arī kā ēdienu.

Raža 
Pēc Pārtikas un lauksaimniecības organizācijas datiem 2012. gadā vislielākā sīpolu raža tika iegūta Ķīnā (22,6 miljoni tonnas; 27% no pasaules ražas). Nākamās valstis pēc iegūtās ražas ir Indija (16,3 miljoni tonnas), Amerikas Savienotās Valstis (3,3 miljoni) un Irāna (2,3 miljoni).

Taksonomija 
Pirmo reizi dārza sīpolus zinātniski aprakstīja zviedru botāniķis Kārlis Linnejs 1753. gadā. Viņš tiem deva zinātnisko nosaukumu Allium cepa. No latīņu valodas vārds cepa nozīmē ‘sīpols’. Taksonomijas vēsturē dārza sīpoliem ir doti arī citi zinātniskie nosaukumi: Allium angolense, Allium aobanum, Allium ascalonicum, Allium cepaeum, Allium commune, Allium cumaria, Allium esculentum, Allium napus, Allium nigritanum, Allium pauciflorum, Allium salota, Ascalonicum sativum, Cepa alba, Cepa esculenta, Cepa pallens, Cepa rubra, Cepa vulgaris, Kepa esculenta un Porrum cepa.

Atsauces

Ārējās saites 

Amariļļu dzimta
Dārzeņi
Suži (Rīga)

Suži ir Rīgas pilsētas apkaime Vidzemes priekšpilsētā. Sužu apkaime atrodas Rīgas pilsētas ZA daļā Ķīšezera DA piekrastē. Pa sauszemi tā robežojas ar Jaunciema un Bukultu apkaimēm, kā arī ar Ropažu novada Garkalnes pagastu, bet pa ūdeni tai ir robežas arī ar Juglas un Čiekurkalna apkaimēm. Sužu apkaimes robežas ir Ķīšezers, Pils kakts, Klipiņdūcka, līnija caur Jaunciema dabas liegumu, pilsētas robeža, līnija no pilsētas robežas līdz Ķīšezeram.

Vēsture 

Viduslaikos Ķīšezera krastus apdzīvoja līvu zvejnieki, no kuru valodas cēlies vietvārds "Suži" (līvu valodā suž - "vilks"). Vēlāk  ezera austrumu krastā izveidojās Sužu muiža. 19. gadsimta beigās uzcelta Sužu muižas kungu māja neorenesances stilā. 20. gadsimta sākumā līdz Sužiem varēja nokļūt ar kuģīti, kas gāja trīs reizes dienā.

Pēc muižas atsavināšanas 1923. gadā muižas pili iegādājās Septītās dienas adventisti, kas šeit atvēra Baltijas ūnijas skolu. Skolā adventisti no Baltijas valstīm apguva teoloģiju, bet vasarās pils izmantota kūrorta vajadzībām. Līdzās pilij atradās zemnieku palīgsaimniecības.
Pēc Otrā pasaules kara pils nebija pieejama apmeklētājiem, jo atradās slēgtajā PSRS armijas teritorijā. Pie armijas daļas uzcēla t.s. padomju kara pilsētiņu, kurā mitinājās virsnieku ģimenes. 1974. gadā Sužus iekļāva Rīgas pilsētas teritorijā.

Arī pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Sužos atradās Latvijas armijas teritorija. Mūsdienās muižas ēkas atrodas avārijas stāvoklī un tajā saimnieko SIA "Sužu pussala".

Apkaimes raksturojums 
Sužu apkaimes kopējā platība ir 4,023 km², kas ir apmēram par 1/5 mazāk nekā vidējais apkaimes platības rādītājs Rīgā, taču jāņem vērā arī fakts, ka vairāk kā pusi (52,1%) no Sužu apkaimes teritorijas aizņem Ķīšezers. Tādējādi apkaimes sauszemes teritorija ir salīdzinoši neliela. Pa perimetru apkaimes robežas garums ir 8 747 metri. Sužu apkaimē telpiski skaidri identificējamas ir 2 blīvāk apdzīvotas vietas — Suži un Ozolkalni, kas abas ir izvietotas starp Jaunciema gatvi un Ķīšezeru, bet kuras apņem plašas dabas un apstādījumu teritorijas. No apkaimes definējuma viedokļa Sužu apkaimi ir grūti dēvēt par telpiski vienotu un funkcionāli savstarpēji saistītu teritoriju, jo apkaimei ir izteikti periferiāls raksturs un Sužus par lokālo centru var uzskatīt tikai kontekstā ar pašu Sužu apdzīvoto vietu nevis Ozolkalniem vai citām kādām atsevišķām savrupmājām. Tomēr no telpiskā viedokļa šai apkaimei ir visas iespējas kļūt vienotākai un attīstīt atsevišķus vietējos pakalpojumus, jo caur to iet viena galvenā transporta ass (Jaunciema gatve), kas turklāt nodrošina efektīvu saikni arī ar citām Ķīšezera A piekrastes apkaimēm (Jaunciems un Bukulti).

Skatīt arī 
 Rīga
 Vidzemes priekšpilsēta
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Daudzstāvu dzīvojamie rajoni Rīgā
 Rīgas klimats
 Ķīšezers

Piezīmes un atsauces 
 Izmantoti materiāli no Rīgas Domes pilsētas attīstības departamenta mājas lapas.
 Izmantoti materiāli no Rīgas pašvaldības portāla.

Ārējās saites 
 Apkaimes oficiālā mājas lapa
 Rīgas pašvaldības portāla.