joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stefans el Šaarāvī

Stefans Karīms el Šaarāvī (, , Stīfān Karīm aš-Šaʿrāwī; dzimis ) ir Itālijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Itālijas Serie A klubu AS Roma.

Viņa tēvs ir ēģiptietis, māte itāliete. Itālijā pavadījis visu profesionāļa karjeru, ko sācis 2008. gadā Genoa klubā, 2010.—2011. gada sezonā tika izīrēts Padova klubam, tomēr kopš 2011. gada spēlē Milan. 2012. gadā tika atzīts par Itālijas līgas labāko jauno futbolistu. Milan sastāvā 2011. gadā ieguva Itālijas Superkausu.

Itālijas izlasē spēlē kopš 2012. gada, 2013. gadā ieguvis 3. vietu FIFA Konfederāciju kausā.

Sasnieugmi 
Shanghai Shenhua

 Ķīnas FA kauss: 2019

Individuālie sasniegumi

 Itālijas Serie B gada labākais futbolists: 2011

Atsauces

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Itālijas futbolisti
Itālijas izlases futbolisti
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Genoa C.F.C. spēlētāji
AC Milan spēlētāji
AS Monaco FC spēlētāji
AS Roma spēlētāji
Redžo nell'Emīlija

Redžo nell'Emīlija () ir pilsēta Itālijā, Emīlijas-Romanjas reģionā. Tā ir Redžo nell'Emīlijas provinces administratīvais centrs. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 166 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita Redžo nell'Emīlija ir ceturtā lielākā pilsēta Emīlijas-Romanjas reģionā aiz Boloņas, Modēnas un Parmas.

Atsauces

Ārējās saites 

Emīlijas-Romanjas pilsētas
Matvejevs

Matvejevs (, no personvārda Matvejs (Матвей); sieviešu dzimtē Matvejeva (Матве́ева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
 Deniss Matvejevs (Денис Владимирович Матвеев), Krievijas kosmonauts (dzimis 1983. gadā)
 Konstantins Matvejevs, Latvijas krievu jurists un sabiedriskais darbinieks (dzimis 1954. gadā)
 Niks Matvejevs, Latvijas mūziķis  (1958 — 2014)
 Svetlana Matvejeva (Светлана Владиславовна Матвеева), Krievijas šaha lielmeistare (dzimusi 1969. gadā)

Krievu uzvārdi
Andrejs Jerjomenko

Andrejs Jerjomenko (, ; dzimis , miris ) bija ukraiņu karavīrs, Padomju Savienības maršals no 1955. gada. Piedalījies Otrajā pasaules karā, tai skaitā komandējot 2. Baltijas fronti, kas Baltijas operācijas laikā ieņēma Latvijas teritoriju, vēlāk cīnoties Kuzemes ielenkuma kaujās.

Dzīvesgājums 
Dzimis ukraiņu zemnieku ģimenē. 1913. gadā biņu iesauca Krievijas impērijas armijā. No 1918. gada — Sarkanajā armijā, kur dienēja Budjonnija kavalērijas armijā. 1935. gadā beidza Frunzes Kara akadēmiju Maskavā.

Polijas kampaņas laikā 1939. gadā kā korpusa komandieris piedalījās Polijas austrumu teritoriju (mūsdienu Baltkrievijas rietumi) ieņemšanā. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS 1941. gada 28. jūnijā viņu iecēla par Rietumu frontes pavēlnieku no amata atceltā (un vēlāk nošautā) Dmitrija Pavlova vietā, tomēr 4. jūlijā frontes vadītāja pienākumus sāka pildīt Semjons Timošenko. Jerjomenko bija viens no padomju komandieriem Smoļenskas kaujas laikā 1941. gada jūlijā/augustā, kur ievainots. Nokļuva ielenkumā Vjazmas operācijas laikā 1941. gada oktobrī, kur atkal ievainots. Staļingradas kaujas laikā 1942./43. gada ziemā komandēja Staļingradas fronti, noturot vācu armijas uzbrukumu.

Piedalījās Krimas operācijā 1944. gada aprīlī. Vēlāk Jerjomenko iecēla par 2. Baltijas frontes komandieri. Vadīja Latvijas ieņemšanas operācijas (Daugavpils-Rēzeknes operāciju un Madonas operāciju). 1945. gada 26. martā Jerjomenko iecēla par 4. Ukrainas frontes pavēlnieku. Vadīja Slovākijas un Morāvijas ieņemšanu.

Pēc kara beigā bija vairāku kara apgabalu komandieris.

No 1974. līdz 1991. gadam Jerjomenko vārdā bija nosaukta Nīcgales iela Rīgā.

Ārējās saites 

 Par Andreju Jerjomenko portālā "Герои Страны" 

Krievijas ukraiņi
PSRS virsnieki
Padomju Savienības Varoņi
Padomju Savienības maršali
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Suvorova ordeni apbalvotie (PSRS)
Ar Kutuzova ordeni apbalvotie (PSRS)
Luhanskas apgabalā dzimušie
Djegu Kosta

Djegu da Silva Kosta (; dzimis ) ir Spānijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Spānijas futbola izlases dalībnieks.

Profesionāļa karjeru uzsācis Portugāles klubā Braga. 2007. gadā parakstīja līgumu ar Spānijas La Liga klubu Atlético Madrid, tomēr vairākas reizes ticis izīrēts citiem klubiem, līdz 2010. gadā atgriezās kluba pamatsastāvā. Madrides kluba sastāvā ieguvis divus UEFA Superkausus (2010, 2012), Spānijas Karaļa kausu. 2014. gadā kļuva par La Liga čempionu.

2014. gada jūlijā pārgāja uz Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea. Anglijas kluba sastāvā kļuva par Premjerlīgas uzvarētāju 2014.—2015. gada un 2016.—2017. gada sezonās. 2017. septembrī tika panākta vienošanās par Kostas atgriešanos Madrides "Atletico", sākot ar 2018. gada janvāri.

Sākotnēji pārstāvējis Brazīlijas izlasi, tomēr 2013. gadā nolēma turpmāk pārstāvēt Spāniju, kuras valsts pilsonību ieguva 2013. gada septembrī.

Sasniegumi 
Atlético Madrid

 Spānijas La Liga: 2013–14
 Copa del Rey: 2012–13
 UEFA Eiropas līga: 2017–18
 UEFA Superkauss: 2010, 2012, 2018

Chelsea

 Anglijas Premjerlīga: 2014–15, 2016–17
 Anglijas Līgas kauss: 2014–15

Atsauces

Ārējās saites 

1988. gadā dzimušie
Seržipi dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
Spānijas futbolisti
Spānijas izlases futbolisti
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2018. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
SC Braga spēlētāji
Madrides "Atletico" spēlētāji
Bigo "Celta" spēlētāji
Real Valladolid spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
Rayo Vallecano spēlētāji
Jānis Jaks

Jānis Jaks (dzimis  Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv KHL līgā spēlējošo HK Soči.

Spēlētāja karjera 
Jaka pirmais treneris bija Ralfs Bukarts. Karjeru sācis SK Rīga 18 kluba sastāvā, ar kuru 2009.—2010. gada sezonā spēlēja Latvijas U-18 čempionātā. 2011.—2012. gada sezonā debitējis Latvijas čempionātā HS Rīga sastāvā. 2012.—2013. un 2013.—2014. gada sezonas pārsvarā aizvadīja Jaunatnes hokeja līgas klubā HK Rīga.

2014. gadā Jaks devās uz Ziemeļameriku, kur turpmākās divas sezonas aizvadīja NAHL. No 2016. līdz 2020. gadam studēja un spēlēja NCAA čempionātā. 2020. gada marta nogalē noslēdza viena gada līgumu ar Amerikas hokeja līgas komandu Beikersfīldas "Condors", taču augustā pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 2021. gadā atgriezās AHL.

2014. gadā debitējis nacionālajā izlasē, tika iekļauts Latvijas sastāvā startam 2014. gada pasaules čempionātā. Čempionāta laikā Jaks laukumā devās trīs spēlēs. Spēlējis arī 2017. un 2019. gada pasaules čempionātos. Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases vairākos Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
HK Zemgales spēlētāji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kupjanska

Kupjanska () ir pilsēta Harkivas apgabalā Ukrainas austrumos. Izvietojusies apgabala austrumos Oskilas upes krastos 124 km no apgabala centra Harkivas. Kupjanskas rajona centrs. Kupjanskas pilsētas padomei pakļauti Kivšarivkas un Kupjanskas-Vuzlovijas pilsētciemati (kopā  iedzīvotāji (2012)).

Mūsdienās Kupjanska ir ievērojams dzelzceļa mezgls, vairāki pārtikas, būvmateriālu rūpniecības un masīnbūves uzņēmumi.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta dibināta 1655. gadā kā Kupjankas vai Kupčinkas sloboda. 1685. gadā minēta kā Izjumas kazaku pulka pilsēta. 1773. gadā Kupjanskā dzīvoja 3578 iedzīvotāji, bet 1779. gadā tai piešķirtas pilnvērtīgas pilsētas tiesības. 1895. gadā gar Kupjansku tika izbūvētas Balašovas—Kupjanskas—Harkivas un Harkovas—Lisičanskas dzelzceļa līnijas un 7 verstis no pilsētas tika izbūvēts dzelzceļa mezgls. 1941. gadā, pēc Kijevas (septembrī) un Harkivas (oktobrī) zaudēšanas vācu karaspēkam, Kupjanska no oktobra līdz jūnijam bija Ukrainas PSR valdības rezidence.
Krievijas 2022. gada iebrukuma laikā Kupjanska bija svarīgs krievu okupācijas spēku militārās loģistikas centrs Ukrainas austrumos, ko Ukrainas armija atguva 2022. gada 10. septembrī.

Atsauces

Ārējās saites
Andrejs Zadonskis

Andrejs Zadonskis (1893-1941) bija Latvijas ukraiņu un vācbaltiešu izcelsmes rakstnieks.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1893. gada 21. oktobrī Kuldīgā ukraiņu cilmes agronoma Vasīlija Zadonska un vācbaltiešu cilmes luterāņu mācītāja meitas Marijas Birgeres (Bürger) ģimenē. Bērnību pavadīja tēva muižā Harkovas guberņā Ukrainā. Mācījās Žitomiras pilsētas ģimnāzijā, sacerēja pirmos daiļdarbus. Pēc Pirmā pasaules kara 1920. gadā viņš atgriezās Latvijā, dzīvoja Kuldīgā, pelnīja iztiku ar dziedāšanu un stāstu rakstīšanu, ko publicēja laikrakstā «Сегодня». 
1928. gadā izdeva Andreja Zadonska romānu «Ступени» („Pakāpieni”), 1930. gadā stāstu krājumu «Зоин роман» („Zojas romāns”) un 1931. gadā romānu «Ми и её танцор» („Mi un viņas dejotājs”) ar autobiogrāfiskiem motīviem.
1934. gadā apprecējās ar Kuldīgas skolotāju E. Lihtenšteinu.

Vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gada beigās Andrejs Zadonskis kopā ar sievu pārcēlās uz dzīvi Polijas vācu okupētajā daļā, kur mira 1941. gada 28. oktobrī Vrešenā (tagad Vžesņa).

Darbi 
 
 Altkurische Gestalten // Anzeiger für Goldingen und Windau, 1927. nr. 7 (17.12); nr. 8 (24.12); nr. 9 (31.12). (vāciski) 
 На автомобиле через Курляндию // Сегодня, 1927. № 148; (krieviski)
 Aus Wolhyniens Blütezeit // Anzeiger für Goldingen und Windau, 1928, nr. 21 (26.05).
 Ступени. Рига: издательство М. Дидковского, 1928
 Городок в снегу // Сегодня, 1930. № 40
 Зоин роман. (вступ. статья П. Пильского.) Рига, Издание M. Дидковского, 1930
 Ми и ее танцор. Рига: Изд-во "Жизнь и култура", 1931 - 147 lpp. (atkārtots izdevums: Певец двух провинций / предисл.,публ. Ю. Абызова // Даугава. 1990. № 4, 6, 8.)
 Счастье Арвида Яунарайса. Сегодня вечером, 1933, № 269-295 (24 ноября-27 декабря)
 Белые кони Мартина Арайса // Сегодня. Рига: 1939, №43 (12.02). С. 12.
 Чудо Ивановой ночи. Курземский рассказ. Сегодня. Рига: 1939. № 173 (24.06). С. 4.

Literatūra 
 Айхенвальд Ю. Литературные заметки. [Рец. на роман «Ступени»] // Руль, Берлин, 1928, № 2413 (31.10). С. 3. (krieviski)
 Днепров Р. Андрей Задонский. «Зоин роман». Рига, Издание Дидковского, 1930 г. [Рец.] // Возрождение, Париж, 1930, № 1703 (30.01). С. 4. 
 Пильский П. Основные настроения Андрея Задонского // Задонский А. Зоин роман. Рига, Издание М. Дидковского, 1930. С. 1 – 6. 
 Пильский П. Андрей Задонский. К 10-летию литературной деятельности // Сегодня, Рига, 1934, № 354 (23.12). С. 14
 Абызов Ю. Певец двух провинций // Даугава, Рига, 1990, №4. С. 115 – 116. 
 Natālija Makašina. «Ветхое дерево» Курляндии и «могучий дуб» Курземе в «курземских» рассказах Андрея Васильевича Задонского» // ACTA HUMANITARICA UNIVERSITATIS SAULENSIS. Mokslo darbai. T.13 (2011). Medis kultūroje. Šiauliai, Šiaulių universiteto leidykla, 2011. 315 – 325 p.

Ārējās saites 
  MĀKSLINIECISKĀS PASAULES MODEĻI ANDREJA ZADONSKA PROZĀ Natālija Makašina, Daugavpils Universitātes Komparatīvistikas institūts. Promocijas darba kopsavilkums, 2012 (latviski, angliski, krieviski)

Atsauces 

1893. gadā dzimušie
1941. gadā mirušie
Latvijas rakstnieki
Latvijas ukraiņi
Krievu valodā rakstošie
Kuldīgā dzimušie
Rotšildi

Rotšildi () ir ebreju cilmes Eiropas finansistu dzimta.

Dzimtas aizsācējs bija Svētās Romas impērijas brīvpilsētas Frankfurtes juvelieris Amšels Mozus Bauers, kura mājai bijusi sarkana plāksne ( — "sarkanās plāksnes māja"). Viņa dēls Maijers Amšels (1744—1812) nodibināja banku un pieņēma labskanīgāko Rotšildu uzvārdu. Viņam bija pieci dēli, kuri izveidoja starptautisku baņķieru ģimeni. Ģimenei ir vairāki atzari (Anglijas, Francijas, Vācijas, Šveices, Itālijas). 

Lielāko uzplaukumu dzimta piedzīvoja 19. gadsimtā, kad tika uzskatīts, ka tai bija tobrīd lielākā bagātība pasaulē. Mūsdienās tās bagātība ir samazinājusies, jo ir sadalīta starp vairākiem simtiem pēcteču.

Ārējās saites 
 Rotšildi 

Ģimenes
Ļubotina

Ļubotina () ir pilsēta Ukrainas austrumos Harkivas apgabala Harkivas rajonā. Izvietojusies apgabala vidienē  uz rietumiem no apgabala centra Harkivas. Ļubotinas pilsētas padomei pakļauti četri ciemi (kopā  iedzīvotāji (2012)).

Vēsture 
Apdzīvotā vieta dibināta Ļubotinkas upītes krastos 17. gadsimta vidū kā kazaku sloboda. Izaugsme saistīta ar dzelzceļa mezgla un remontrūpnīcas izbūvi 1871. gadā — šeit krustojas ceļi uz Harkovu, Merefu, Sumiem un Poltavu. 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.

Atsauces

Ārējās saites
Kamjanske

Kamjanske () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Dņepras labajā krastā 40 km no apgabala centra Dņipro, ietilpst tās aglomerācijā. Pilsēta administratīvi iedalās trīs rajonos, pilsētas padomei pakļauts Karnauhivkas pilsētciemats.

Kazaku dibinātais Kamjanskes ciems, kas ir mūsdienu pilsētas pirmsākumi, vēstures avotos pirmoreiz minēts 1750. gadā sakarā ar baznīcas būvniecību. Pēc Zaporožjes Sečas likvidēšanas 1775. gadā Kamjanskei piešķīra militārās apmetnes statusu; 1782. gadā tajā dzīvoja ap 1000 iedzīvotāju. Ciema strauja attīstība sākās 19. gadsimta otrajā pusē sakarā ar metalurģijas attīstību. 1887. gadā tiek uzbūvēta tā laika Krievijā lielākā metalurģijas rūpnīca. 1923. gadā Kamjanskei piešķir pilsētas tiesības, bet 1936. gadā pārdēvē par Dņeprodzeržinsku () par godu Feliksam Dzeržinskim. 2016. gadā pilsētai atjaunots sākotnējais nosaukums.

Mūsdienās ievērojams enerģētikas (Dņeprodzeržinskas HES), metalurģijas un mašīnbūves centrs.

Atsauces

Ārējās saites

Ukrainas pilsētas
Erka Vesterlunds

Erka Vesterlunds (; dzimis ) ir somu hokeja treneris. Pašlaik (2016) Vesterlunds ir Kontinentālās hokeja līgas kluba Helsinku "Jokerit" galvenais treneris.

Kā Somijas izlases treneris izcīnījis olimpisko spēļu sudraba un bronzas medaļas, kā arī Pasaules čempionātu sudraba un bronzas medaļas. Kļuvis arī par SM līgas čempionu.

Trenera karjera 
Trenera karjeru Vesterlunds sāka 1981.—82. gada sezonā, kad kļuva par Jiveskiles JYP galveno treneri. JYP vienību Vesterlunds vadīja līdz pat 1988. gadam. 1988.—89. gada sezonā bija Somijas U-20 izlases galvenais treneris, taču tad divas sezonas vadīja SM līgas klubu Raumas "Lukko".

Trenera darbā atgriezās 1996.—97. gada sezonā kā Somijas U-18 izlases galvenais treneris, taču tad kļuva par Helsinku HIFK treneri, 1997.—98. gada sezonā izcīnot SM līgas čempiona titulu, kā arī iegūstot līgas labākā trenera balvu. No 1999. līdz 2001. gadam bija Helsinku "Jokerit" galvenais treneris. 2001.—02. un 2002.—03. gada sezonās atgriezās pie Somijas U-20 izlases trenēšanas, abos Pasaules čempionātos junioriem kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.

2003.—04. gada sezonā bija Somijas hokeja izlases trenera palīgs, taču 2004.—05. gada sezonā kļuva par galveno treneri. 2006. gada Olimpisko spēļu turnīrā izcīnīja sudrabu, bet 2006. gada Pasaules čempionātā - bronzu, kam pēc gada sekoja arī sudraba medaļas.

No 2010. līdz 2012. gadam vēlreiz vadīja Helsinku "Jokerit", savukārt 2013.—14. gada Olimpiskajās sezonā atgriezās Somijas izlases galvenā trenera postenī, 2014. gada Olimpiskās spēles noslēdzot ar izcīnītām bronzas medaļām, bet pasaules čempionātā izcīnot sudraba medaļas. No 2014. līdz 2016. gadam atkal strādāja kā "Jokerit" galvenais treneris.

2017. gada martā parakstīja līgumu ar Ufas "Salavat Julajev".

Ārējās saites 
 Eliteprospects profils 

1957. gadā dzimušie
Somijas hokeja treneri
Helsinku "Jokerit" treneri
Ufas "Salavat Julajev" treneri
Somijas hokeja izlases treneri
Oļegs Šapošņikovs

Oļegs Šapošņikovs (dzimis 1969. gada 11. maijā Rīgā) ir Latvijas krievu ārsts un psihoanalītiķis. Aktieru meistarības pasniedzējs un teātra režisors, Daugavpils teātra valdes priekšsēdētājs un mākslinieciskais vadītājs (kopš 2011).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1969. gadā Rīgā. Pēc Rīgas 38. vidusskolas absolvēšanas studēja Latvijas Medicīnas akadēmijā (1986-1994), Austrumeiropas Psihoanalīzes institūtā Pēterburgā (1994-1998) un Latvijas Kultūras akadēmijā (2006-2008), kur ieguva maģistra grādu režijā.

Režisora darbība 
Par savu režijas skolotāju Šapošņikovs uzskata Romānu Viktjuku, ar kuru sadarbojies no 1997.gada. Kopā ar R. Viktjuku Rīgas Krievu teātrī iestudējis 2 izrādes un izaudzinājis aktieru kursu Krievijas teātra mākslas akadēmijas (GITIS) Latvijas filiālē. Iestudējis izrādes Dailes, Daugavpils un Liepājas teātros, kā arī izrādes Lietuvā.

 2009. Kailie Brieži (Teātra kompānija DOMINO)
 2011. Секс, брак и развод по-американски (Teātra kompānija DOMINO)
 2012. Dāmu paradīze (Daugavpils teātris)
 2012. Otrais šāviens (Daugavpils teātris)
 2012. Meli (Daugavpils teātris)
 2012. Vosorys saulgrīžu burvesteibys (Daugavpils teātris)
 2013. Teātra direktors (Daugavpils teātris)
 2014. KAIJA. Under construction (Daugavpils teātris)
 2014. Emigranti (Daugavpils teātris)
 2015. Mistera Ikss noslēpums (Daugavpils teātris)

1969. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas teātra režisori
Žovti Vodi

Žovti Vodi () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Žovtas upes krastos  no apgabala centra Dnipro. Pilsētas padomei pakļauta viena lauku apdzīvotā vieta.

1895. gadā Žovtas upes krastā tika izveidota dzelzs rūdu raktuves, pie kurām izveidojās ciemats Žovta Rika (Жовта Ріка). Nosaukums cēlies no Žovtas (‘Dzeltenās’) upes, kuras ūdeņi, tekot cauri ar dzelzs rūdu bagātajiem iežiem, ieguva dzeltenu nokrāsu. 1904. gadā raktuvēs strādāja ap 1000 strādnieku. 1950. gadā divās raktuvēs tika atrasti rūpnieciski urāna rūdas krājumi un 1951. gadā Žovta Rikā tika uzbūvēts bagātināšanas kombināts. 1957. gadā apdzīvotajai vietai tika piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta tagadējā nosaukumā. Mūsdienās nozīmīgs kalnrūpniecības centrs.

Ārējās saites 

Ukrainas pilsētas
Vilis Pāvulāns

Vilis Pāvulāns (dzimis , miris ) bija latviešu grāmatvedis, revidents, Centrālsabiedrības "Turība" kooperāciju skolu direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Piedalījās Kureļa grupas veidošanā.

Dzīves gājums 
Dzimis Susējas pagasta "Vilkupēs" (tagad Aknīstes pagastā) lauksaimnieka ģimenē. Mācījās vietējā pagastskolā, Pirmā pasaules kara laikā bēgļu laikā atšķirts no ģimenes. 
Mācījās vakara vidusskolā Rīgā, pēc tam pabeidza grāmatveža un revidenta kursus Olava komercskolā. Strādāja par Lēdmanes kooperatīva vadītāju.
1932. gadā iestājās Aizsargu organizācijā un tika iecelts par Rīgas apriņķa nodaļas komandieri. No 1937. gada dzīvoja Rīgā, bija Kooperācijas skolas direktors. 

1942. gadā, Vācu okupācijas laikā, atjaunots Kooperācijas skolas direktora amatā. 1943. gadā iesaistījās nacionālajā pretošanās kustībā. Otrā pasaules kara beigās Vilnis Pāvulāns 1944. gada jūlijā piedalījās Rīgas aizsargu pulka ģenerāļa Kureļa grupas formēšanā un vadīja saimniecības komandu. Pēc sadursmes ar vācu armijas spēkiem kara tiesa viņam inkriminēja sacelšanās gatavošanu un notiesāja uz nāvi, tomēr vēlāk apžēloja un nosūtīja uz Štuthofas koncentrācijas nometni. 

Tuvojoties frontei, 1944. gada Ziemassvētku vakarā viņam izdevās izbēgt no Štuthofas koncentrācijas nometnes un kara beigās sasniegt  britu okupācijas zonu Vācijas rietumos, vēlāk Zviedriju. 
Miris 1995. gadā Zviedrijā, apbedīts Rīgā, Meža kapos.

Atsauces 

Jēkabpils novadā dzimušie
Latvijas pedagogi
Trimdas latvieši
Maksims Veigāns

Maksims Veigāns (; dzimis , miris ) bija franču ģenerālis. Piedalījies abos pasaules karos.

Dzimis Briselē, nezināmiem vecākiem. Savulaik klejoja baumas, ka Veigāns ir Meksikas imperatora Maksimiliāna I sievas Meksikas Karlotas vai Beļģijas karaļa Leopolda II ārlaulības dēls. Veigāns, pieņemot patēva uzvārdu, Francijas pilsonību ieguva pēc mācībām Sensīras militārajā akadēmijā 1887. gadā.

Pirmajā pasaules karā darbojās Ferdinanda Foša štābā, un karu beidza divīzijas ģenerāļa (général de division) dienesta pakāpē. Personīgi Veigāns bija tas cilvēks, kurš 1918. gada novembrī nolasīja vācu delegācijai pamiera noteikumus dzelzceļa vagonā Kompjeņā.

Pēc pamiera noslēgšanas 1920. gada jūlijā/augustā darbojās Polijā, veikdams padomdevēja pienākumus, tomēr, pēc Normana Deivisa uzskata, Veigāna loma Polijas armijas uzvarā pār padomju karaspēku bija niecīga. 1931. gadā Veigāns tika iecelts par Francijas armijas ģenerālštāba priekšnieku. 1935. gadā Veigāns demobilizējās.

Īsi pirms Otrā pasaules kara sākuma, 1939. gada augustā, Veigāns tika atkal iesaukts aktīvajā karadienestā, un nozīmēts par Tuvo Austrumu kara teātra komandieri. Jau dažas dienas pēc Vācijas iebrukuma Francijā 1940. gada 10. maijā, Francijas armijas stāvoklis kļuva kritisks. Franču spēku komandieris Moriss Gamelēns 19. maijā tika nomainīts pret Veigānu, tomēr arī viņš nespēja stabilizēt stāvokli.

Višī režīma laikā no 1940. gada 17. jūnija līdz 5. septembrim ieņēma aizsardzības ministra posteni, vēlāk kļuva par maršala Petēna pārstāvi Ziemeļāfrikā, kur realizēja pretrunīgu politiku. 1941. gada novembrī atcelts no amata. 1942. gadā vāciešu arestēts, un līdz kara beigām atradās ieslodzījumā.

Pēc kara atzīts par kolaboracionistu, tomēr 1948. gadā Augstākās tiesas attaisnots.

Atsauces

Ārējās saites

Francijas virsnieki
Briseles galvaspilsētas reģionā dzimušie
2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

2016. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (; ) bija 61. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika Zviedrijā, kas konkursu rīko pēc Monsa Selmerlēva uzvaras 2015. gadā ar dziesmu Heroes. Šī bija sestā reize Eirovīzijas vēsturē, kad konkurss notiek Zviedrijā (iepriekš ., ., ., . un . gadā). Pirmo reizi kopš 1975. gada tiks mainīti balsošanas noteikumi. Tagad katra valstij būs divas balsošanas kārtas: skatītāju un žūrijas balsojums.

Pusfināli notika 10. un 12. maijā, savukārt fināls — 14. maijā.

Konkursā uzvarēja Ukrainas pārstāve Džamala ar dziesmu 1944.

Norises vieta 
2015. gada 24. maijā Zviedrijas raidorganizācija Sveriges Television (SVT) paziņoja, ka nākamā Eirovīzijas norises vieta būs Tele2 arēna, bet vēlāk uz rīkošanu pieteicās vēl citas norises vietas. Zviedrijas raidorganizācija izvirzīja šādus nosacījumus:
 Ir jābūt brīvām telpām 4-6 nedēļas pirms Eirovīzijas, lai varētu uzstādīt skatuvi un nepieciešamās tehnoloģijas;
 Jābūt vietai preses konferencēm:
 Jābūt pietiekami daudz vietām viesnīcās;
 Rīkotājpilsētā jābūt lidostai.
<noinclude>

 Rīkotāji

Dalībvalstis 
2015. gada 26. novembrī EBU publicēja 43 valstu dalībnieku sarakstu. Dalībvalstu skaits šoreiz ir viens no lielākajiem Eirovīzijas dziesmu konkursā. Starp šīm 43 valstīm ir arī Austrālija, kas Eirovīzijā piedalās kopš 2015. gada. Eirovīzijā piedalās arī Bosnija un Hercegovina, kas pēdējo reizi piedalījās 2012. gadā, Bulgārija un Horvātija, kas pēdējo reizi piedalījās 2013. gadā un Ukraina, kas pēdējo reizi piedalījās 2014. gadā. 2016. gada 20. aprīlī EBU paziņoja, ka konkursā tomēr piedalīsies 42 valstis.

Pusfināla sadalījums 
Pusfinālu izloze notika . Pārējās valstis, izņemot lielo piecinieku un rīkotājvalsti, tika sadalītas sešās grupās.

Konkurss

Pusfināls

Pirmais pusfināls 
Pirmajā pusfinālā piedalījās 18 valstis. Šajā pusfinālā balsoja Francija, Spānija un Zviedrija.

Otrais pusfināls 
Otrajā pusfinālā piedalījās 18 valstis. Šajā pusfinālā balsoja Itālija, Lielbritānija un Vācija.

Fināls

Izpildītāji, kas atgriežas

Atsauces 

Eirovīzijas dziesmu konkurss
Eirovīzijas dziesmu konkursi pēc gada
Viļnohirska

Viļnohirska () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Samotkaņas upes krastos  no apgabala centra Dnipro.

Pilsēta dibināta sakarā ar titāna rūdu iegulu atklāšanu Samotkaņas upes augštecē, un kur 1956. gadā tika sākta metalurģiskā kombināta būvniecība. Pie rūpnīcas izbūvēto ciematu nosauca par Viļnohirsku (‘Brīvkalne’), jo tas izvietojās netālu no dzelzceļa stacijas Viļni Hutori (Вільні Хутори) — ‘Brīvie Ciemi’. 1964. gadā Viļnohirskai piešķirtas pilsētas tiesības, bet 1990. gadā — apgabala pilsētas statuss.

Ārējās saites 

Ukrainas pilsētas
Marhaneca

Marhaneca () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos Kahovkas ūdenskrātuves labajā krastā  no apgabala centra Dnipro. Marhanecas pilsētas padomei pakļauts Marjivkas pilsētciemats un Maksimivkas ciems.

1880. gadā netālu no Horodiščes (Городище) ciema vietējie iedzīvotāji atklāja mangāna rūdu iegulas, ko vēlāk ģeologi apstiprināja par pasaulē lielākajām mangāna atradnēm. 1886. gadā ierīkota pirmā šahta. 1926. gadā Horodišče tiek pārdēvēta par Kominternu (Комінтерн), bet 1938. gadā tai pievienoti vēl vairāki ciemati, piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta par Marhanecu ( — ‘mangāns’).

Ārējās saites 

Ukrainas pilsētas
Latvijas—PSRS robeža

Latvijas—PSRS robeža bija 351 km gara valsts robeža, kas atdalīja Latviju un PSRS (1922-1940).
Tā balstījās uz 1920. gada 11. augustā parakstītā Latvijas-Krievijas miera līgumā trešajā punktā noteikto Latvijas-Krievijas PFSR robežlīniju.

Vēsture 
Latvijas brīvības cīņu laikā 1920. gada 30. janvāra Latvijas-Krievijas pamiera līgumā noteica demarkācijas līniju uz 1. februāri, kas sakrita ar latviešu apdzīvotā Ludzas apriņķa austrumu robežu. 1920. gada martā Latvijas armijas Kurzemes divīzija nomainīja poļu daļas frontes iecirknī arī Drisas apriņķī no Proškiem līdz Osvejas ezeram un tālāk līdz Daugavas labajam krastam. Pēc 11. augustā Rīgā noslēgtā miera starp Latviju un Padomju Krieviju Latvijas armija atkāpās no Drisas, vienīgi Piedrujas un Pustiņas (Robežnieku) pagastus iekļāva Latvijas teritorijā.

1921. gada janvārī izveidoja robežkomisija, kuras sastādīto robežas aprakstu parakstīja 1923. gada 7. aprīlī Rīgā. Saskaņā ar to robežas kopgarums bija 351 km un tā sīkāk dalījās 106 robežpunktos, no kuriem pirmais atradās ziemeļos, Latvijas, Igaunijas un PSRS robežas saskares punktā pie Kūdupes, bet pēdējais – nr. 106 – dienvidos, Daugavā iepretim Rosicas ietekai, kur tā saskārās ar Latvijas-Polijas robežu.

Otrā pasaules kara laikā Padomju Savienība 1940. gadā okupēja Latvijas Republiku un 1944. gadā 23. augustā prettiesiski iekļāva Krievijas PFSR sastāvā 1075,31 km² tās teritorijas - Abrenes pilsētu un sešus apriņķa pagastus (Purvmalas, Linavas, Kacēnu, Upmales, Gauru un Augšpils pagastus).

Robežsardze 
Pavisam uz Latvijas – PSRS robežas bija izvietoti trīs Latvijas Robežsargu brigādes bataljoni:
 Dagdas bataljons, kas aptvēra Daugavpils un Rēzeknes apriņķus. Bataljona sastāvā bija trīs rotas (Indrā, Nauļānos un Šķaunē), 9 vadiem un trīs sardzēm, kurās dienēja 257 robežsargi.
 Zilupes bataljons, kas aptvēra Ludzas apriņķi. Bataljons sastāvēja no četrām rotām (Zilupē, Krivandā, Goliševā un Mežvidū), 12 vadiem un 40 sardzēm, kurās dienēja 339 robežsargi.
 Abrenes bataljons, kas aptvēra Abrenes apriņķi un sastāvēja no 4 rotām (Augšpilī, Rītupē, Radovā un Kancēnos), 11 vadiem, 39 sardzēm, kopā 323 robežsargi.

1940. gada 15. jūnija rītausmā uz Latvijas-PSRS robežas notika Masļenku robežincidents - PSRS uzbrukums Robežsargu brigādes 3. Abrenes bataljona 1. rotas 2. un 3. sardzei Augšpils pagasta Masļenkos un Šmaiļos. Uzbrukums Latvijas robežsargiem bija Latvijas un PSRS līguma par neuzbrukšanu pārkāpums, kas ievadīja pilnīgu Latvijas okupāciju.

Atsauces

Ārējās saites 
 Parīzes Miera konferences Latvijas delegācijas Miera konferencei adresētais memorands
 1679. fonda 218. apraksta Latvijas valsts robežu dokumenti priekšvārds 

Latvijas robežas
2012.—2013. gada LBL sezona

2012.—2013. gada LBL sezona bija 22. Latvijas basketbola līgas sezona. Par sezonas čempioniem kļuva Rīgas VEF basketbolisti. Par finālsērijas MVP tika atzīts Ērls Roulends.

Regulārā sezona

Izslēgšanas spēles

Čempioni

Atsauces

Ārējās saites 
 LBL mājaslapa
 Eurobasket profils 

2012. gads sportā
2013. gads sportā
2012. gads Latvijā
2013. gads Latvijā
2012.-2013.
Ņikopole

Ņikopole () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos Kahovkas ūdenskrātuves labajā krastā  no apgabala centra Dnipro. Ņikopoles rajona centrs (rajonā neietilpst). Kopā ar apkārtējām pilsētām un ciematiem (Pokrova un Marhaneca) un ciematiem veido Ņikopoles aglomerāciju (ap  iedzīvotāju 2001. gadā).

Par pilsētas pirmsākumiem tiek uzskatīta pie Dņepras 1638. gadā izveidotā kazaku Ņikitinas Seča (Микитинська Січ), kas bija viens no Zaporožjes Sečas karaspēka centriem. 1648. gadā šeit par kazaku atamanu izvēlēja Bohdanu Hmeļnicki. 1667. gadā seču pārdēvēja par Ņikitinskijperevozu (Микитинський Перевіз). 1775. gadā to kā miestu iekļāva Jekaterinoslavas guberņā un pārdēvēja par Slovjansku (Слов'янськ), bet 1782. gadā — par Ņikopoli. 19. gadsimta vidū Ņikopolē parādījās pirmie rūpniecības uzņēmumi. Lielu iespaidu uz pilsētas attīstību atstāja netālo mangāna iegulu atklāšana 1886. gadā un dzelzceļa Krivijriha—Ņikopole—Oleksandrivska izbūve 1903. gadā. Mūsdienās ievērojams rūpniecības (metalurģijas, mašīnbūves) un transporta centrs.

Ārējās saites
2013.—2014. gada LBL sezona

2013.—2014. gada LBL sezona bija 23. Latvijas basketbola līgas sezona. Par sezonas čempionu kļuva BK Ventspils klubs, kas finālā uzvarēja Rīgas VEF klubu. Par fināla MVP tika atzīts čempionu komandas spēlētājs Jānis Timma. 3. vietu izcīnīja BK Jēkabpils.

Regulārā sezona

Izslēgšanas spēles 

Ceturtdaļfināli

Pusfināli

Fināli

Čempionu sastāvs

Atsauces

Ārējās saites 
 LBL mājaslapa
 Eurobasket profils 

2013. gads sportā
2014. gads sportā
2013. gads Latvijā
2014. gads Latvijā
2013.-2014.
Novomoskovska (Ukraina)

Novomoskovska () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Dņepras pietekas Samaras labajā krastā 27 km no apgabala centra Dnipro. Novomoskovskas rajona centrs.

Par pilsētas pirmsākumiem uzskata Samaras Nikolaja klostera dibināšanu 1672. gadā. 1688. gadā upes krastā tika uzbūvēts kazaku Novobogorodskas cietoksnis, pie kura izveidojās apmetne Stara Samara. Pēc robežu pārnešanas tālāk uz dienvidiem un cietokšņa izformēšanas, starp Stara Samaru un klosteri izveidojās kazaku apmetne Novoselica (Новоселиця). 1784. gadā, pēc Zaporižjas Sečas likvidēšanas, Novoselicai piešķīra pilsētas tiesības un 1794. gadā pārdēvēja tagadējā vārdā.

Ārējās saites
Novrūzs

Novrūzs (,  — ‘jaunais gads’) ir persiešu, kurdu un citu irāņu tautu jaunais gads un pavasara svētki. Šīs tautas jauno gadu svin pavasara ekvinokcijas brīdī jeb astronomiskā pavasara sākšanās brīdī, tas ir, 20., 21. vai 22. martā. Irāņu kalendāri sākas ar Novrūzu. Irānā, Azerbaidžānā, Afganistānā un Pakistānā diena, kad svin Novrūzu, ir brīvdiena. Novrūza izcelsme ir meklējama Ahemenīdu impērijas laikā, kad par dominējošo reliģiju valstī kļuva zoroastrisms.

Ārējās saites 

Afganistānas kultūra
Irānas kultūra
Zoroastrisms
Svētki
Pokrova (Ukraina)

Pokrova (; līdz 2016. gadam Ordžonikidze) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabala Ņikopoles rajonā. Izvietojusies apgabala dienvidos Kahovkas ūdenskrātuves labajā krastā  no apgabala centra Dnipro. Ietilpst Ņikopoles aglomerācijā. Pokrovas pilsētas padomei pakļauti Hirnickes un Čortomlikas pilsētciemati.

Par pilsētas pirmsākumiem uzskatāms 1883. gads, kad apkaimē tika atrastas ievērojamas mangāna rūdas iegulas, pie kurām izveidojās šahtas. Pie šahtām izveidojās strādnieku ciemati, no kuriem vecākais ir Pričipilivci (Причипилівці). 1956. gadā septiņi ciemati tika apvienoti, izveidojot pilsētu, kurai piešķīra gruzīnu revolucionāra Sergo Ordžonikidzes vārdu. Mūsdienās ievērojams kalnrūpniecības un ķīmiskās rūpniecības centrs.

2016. gada 17. martā Ukrainas Augstākā Rada pieņēma lēmumu pārdēvēt Ordžonikidzi par Pokrovu. Lēmums stājās spēkā 2. aprīlī.

Atsauces

Ārējās saites
Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāji

Eirovīzijas dziesmu konkursā ir uzvarējušas 68 dziesmas. Konkursa vēsturē ir bijis daudz paņēmienu uzvarētāja noskaidrošanai, pašlaik tas tiek noteikts televīzijas skatītāju un žūrijas balsojumā. Dziesma, kas saņem visvairāk punktus, tiek pasludināta par uzvarētāju.

Līdz šim ir notikuši 65 konkursi, katru gadu ir bijis viens uzvarētājs, izņemot 1969. gada konkursu, kad bija četri uzvarētāji. Eirovīzijā uzvaru ir guvušas 27 dažādas valstis. Pirmajā konkursā . gadā uzvarēja Šveice. Visvairāk uzvaru ir Īrijai (septiņas). Vienīgais mākslinieks, kas Eirovīzijā uzvarējis vairāk nekā vienu reizi, ir īrs Džonijs Logans (1980. gadā un 1987. gadā). Arī Latvija ir uzvarējusi konkursā — 2002. gadā uzvarēja Marie N.

Pašreizējais uzvarētājs ir Måneskin no Itālijas.

Saraksts

Pēc valsts 

Gadi slīprakstā apzīmē vairākus uzvarētājus

Pēc valodas

Atsauces un piezīmes

Piezīmes

Atsauces

Ārējās saites 

 Eirovīzijas dziesmu konkursa vēsture

Eirovīzijas dziesmu konkurss
Valstis Eirovīzijas dziesmu konkursā

Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījušās 52 valstis. No tām 26 valstis ir guvušas vismaz vienu uzvaru.

Konkursā var piedalīties jebkura EBU dalībvalsts. Lai piedalītos Eirovīzijā, nav obligāts nosacījums valsts ģeogrāfiskā atrašanās Eiropā. Konkursa dalībvalstu skaits ir pieaudzis no septiņām 1956. gadā līdz vairāk nekā 40 21. gadsimtā. Tā kā dalībvalstu skaits pieaug, laika gaitā ir bijuši dažādas priekšsacīkstes, pašlaik Eirovīzijā ir ieviesta pusfinālu sistēma.

Saraksts 
  Valstis, kas piedalījušās iepriekš, bet nepiedalās tagad.
  Valstis, kas piedalījušās iepriekš, bet tagad ir liegta iespēja piedalīties.
  Valstis, kas vairs neeksistē.

Dalībvalstis dekādēs 
  Uzvarētājs
  Otrā vieta
  Trešā vieta
  Pārējās vietas (līdz priekšpēdējai vietai)
  Pēdējā vieta
  Nekvalificējās (valsts nekvalificējās finālam; 1996, 2004-pašlaik)
  Neizlemts (valsts pieteica dalību, bet nepiedalījās)
  Debija
  Nepiedalījās

 X apzīmē dalību attiecīgajā gadā

1950. gadi

1960. gadi

1970. gadi

1980. gadi

1990. gadi

2000. gadi

2010. gadi

Atsauces
Viljams Dana

Viljams Hārvijs "Bills" Dana (William Harvey "Bill" Dana; dzimis , miris ) bija ASV izmēģinātājpilots, NASA astronauts.

Bills Dana 1952. gadā Savienoto Valstu militārā akadēmijā ieguva bakalaura grādu. Četrus gadus viņš Gaisa spēkos dienēja kā lidotājs.

1958. gadā Dienvidkalifornijas Universitātē ieguva maģistra grādu aeronautikas inženierijā. 1958. gada 1. oktobrī Dana pievienojās NASA kā aeronautikas pētījumu inženieris Augsta ātruma lidojumu stacijā (vēlāk Draidena lidojumu pētnieciskais centrs, tagad Ārmstronga lidojumu pētījumu centrs) kā izmēģinātājpilots. Sākotnēji viņš nodarbojās ar raķešlidmašīnas X-15 simulatora uzlabošanu un iznīcinātājbumbvedēja F-107A prototipa stabilitātes un vadības pētījumiem.

1959. gada septembrī Dana pārgāja uz Lidojumu operāciju nodaļu kā pētījumu pilots. Nākamās trīs dekādes viņš veica lidojumu eksperimentus ar dažāda veida lidaparātiem. No 1960. līdz 1962. gadam Bils Dana trenējās kosmoplāna X-20 Dyna-Soar pilotu astronautu grupā. 1965. gadā Dana tika iesaistīts raķešlidmašīnu X-15 lidojumu programmā. Viņš veica 16 lidojumus, no tiem divos (1966. un 1968. gadā) pārsniegts 50 jūdžu (80 km) augstums, līdz ar to pēc ASV pieņemtajiem noteikumiem Viljams Dana tiek uzskatīts par astronautu. Viņš arī lidoja ar HL-10, M2-F3 un X-24B bezspārnu lidaparātiem.

1986. gadā Dana kļuva par galveno pilotu Draidena lidojumu pētnieciskajā centrā. 1993. gadā viņš pārtrauca lidojumus un kļuva par galveno inženieri, esot atbildīgam par centra pētnieciskajiem projektiem un lidojumu drošību. 1998. gada maijā Dana atstāja NASA. Pēc septiņiem mēnešiem viņš atgriezās Draidena centrā kā uzņēmuma Analytical Services and Materials, Inc. pārstāvis, lai rakstītu dažādu programmu analītisko vēsturi. Pēc budžeta apgriešanas Dana uzteica darbu, bet turpināja darboties kā brīvprātīgais Vēstures birojā.

2005. gadā Billam Danam oficiāli tika piešķirts astronauta žetons par lidojumiem virs 50 jūdžu augstuma.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfiskie dati NASA vietnē 

ASV izmēģinātājpiloti
ASV astronauti
NASA astronauti
Hihona

Hihona (, ) ir pilsēta Spānijas ziemeļrietumos, Astūrijā. Tā ir ostas pilsēta, kas atrodas Biskajas līča krastā, netālu no Ovjedo. 2013. gadā Hihonā dzīvoja 285 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir lielākā Astūrijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita, bet nav apgabala administratīvais centrs.

Hihonu pirms 2700 gadiem dibināja Astūrijas kolonisti, un vēlāk to iekaroja romieši.

Tā ir Astūrijas nozīmīgākā pilsēta, lai gan tā nav Astūrijas administratīvā galvaspilsēta. Hihona veido 68% reģiona ekonomikas, pateicoties tās lielākajām jūras ostām, dzelzceļiem un ceļu tīklam.

Pilsētas lidosta atrodas 35 kilometru attālumā no Hihonas centra.

Viduslaiku tekstos Hihona tiek pieminēta kā Gigia.

Sports 
Hihonā tika izspēlētas trīs 1982. gada FIFA Pasaules kausa spēles. Pilsēta ir mājvieta futbola klubam Hihonas "Sporting".

Atsauces

Ārējās saites 

Astūrijas pilsētas
Lāčupe (stacija)

Lāčupe ir dzelzceļa stacija Rīgā, Kurzemes rajonā, līnijā Zasulauks—Bolderāja. Stacija atrodas starp Imantas un Iļģuciema apkaimēm. Lāčupē pastāv tikai kravas satiksme. Lāčupes staciju šķērso 2 pārbrauktuves — Slokas iela un Buļļu iela. Pie Slokas ielas gar Mellužu ielu no stacijas atzarojas mazizmantots pievedceļš uz uzņēmumu ABAVA un citiem Kleistu ielas tuvumā esošiem uzņēmumiem. Pie  stacijas sliežu izvērsuma Bolderājas virzienā atzarojas pievedceļi uz vairumtirdzniecības bāzi, atzars uz Iļģuciemu, kā arī 2013. gadā uzbūvētais Nordeka pievedceļš.

Vēsture 
Stacija atklāta 1951. gadā ar nosaukumu 4. kilometra ceļa postenis. Postenis paredzēts atzara uz Iļģuciemu apkalpošanai. 1970. gados tā statuss mainīts uz izmaiņas punktu, bet 1980. gados stacija pārdēvēta par Lāčupi.

Attēlu galerija

Ārējās saites 
 Lāčupes stacijas fotogrāfijas

Atsauces 

Dzelzceļa satiksme Rīgā
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Omars Bredlijs

Omars Nelsons Bredlijs (, dzimis , miris ) bija amerikāņu pieczvaigžņu ģenerālis (no 1950. gada). Viens no desmit pieczvaigžņu ģenerāļiem ASV vēsturē un pagaidām pēdējias, kurš ieguvis šo dienesta pakāpi.

Dzimis nabadzīga skolotāja ģimenē. Beidzis Vestpointu, kur mācījās vienā kursā ar Dvaitu Eizenhaueru. Nepiedalījās Pirmajā pasaules karā, kura laikā dienēja Bjūtā, Montānā.

Starp pasaules kariem — pasniedzējs Vestpointas akadēmijā. Kaujas darbībā iesaistījās 1943. gada sākumā, kad tika nosūtīts uz Ziemeļāfriku kā Dvaita Eizenhauera, vēlāk arī Džordža Patona vietnieks.

Bredlijs bija viens no sabiedroto izcelšanās Normandijā plānotājiem un realizētājiem. Bredlija komandētā ASV 1. armija izcēlās Normandijas piekrastē. Vēlāk Bredlijs tika iecalts par ASV 12. armijas grupas komandieri. Bredlijs plānoja un realizēja operāciju "Kobra", kaujas Falēzes ielenkumā un citas operācijas, komandējot 12. armijas grupu Eizenhauera pakļautībā.

Pēc kara strādāja par Kara veterānu lietu valsts sekretāru. 1948. gadā kļuva par ASV armijas štāba priekšnieku. 1949. gadā, kad Harijs Trumens nodibināja ASV Štābu priekšnieku komiteju, Bredlijs kļuva par tās pirmo priekšsēdētāju. Militāri-politiski vadīja ASV karaspēku Korejas kara laikā. 1953. gadā demobilizējās.

Bredlija vārdā nosauktas ASV kājnieku kaujas mašīnas M2 Bradley.

Ārējās saites 
 

ASV ģenerāļi
Ar Suvorova ordeni apbalvotie (PSRS)
Ar Kutuzova ordeni apbalvotie (PSRS)
Zigmants Balčītis

Zigmants Balčītis (; dzimis ) ir lietuviešu ekonomists, matemātiķis, Lietuvas sabiedrības un politikas persona. Bijis Lietuvas premjerministra amata pienākumu izpildītājs 2006. gadā. Pārstāv Lietuvas sociāldemokrātu partiju.

Augstāko izglītību ieguvis Viļņas Universitātē, ko absolvējis 1976. gadā. Bijis trīs Seima sasaukumu deputāts no 2000. līdz 2009. gadam, kad tika ievēlēts Eiropas Parlamentā. Bijis transporta ministrs (2001—2005), finanšu ministrs (2005—2007) Aļģirda Brazauska un Ģedimina Ķirķila valdībā. 2006. gadā uz īsu brīdi bija premjerministra pienākumu izpildītājs.

Ārējās saites 
 

1953. gadā dzimušie
Lietuvas premjerministri
Žulju Sezars

Žulju Sezars Soarišs di Espindola (; dzimis ) ir bijušais brazīliešu futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.

Profesionāļa karjeru sācis Brazīlijas kluba Flamengo sastāvā, kur spēlēja laikā no 1998. līdz 2005. gadam. Pēc tam līdz 2012. gadam pārstāvējis Itālijas Internazionale klubu, 2005. gadā tika izīrēts citam Itālijas klubam Chievo. Kopš 2012. gada ir Anglijas kluba Queens Park Rangers sistēmā, taču kopš 2014. gada tiek izīrēts MLS klubam Toronto FC.

Lielākos panākumus guvis, spēlējot Internazionale klubā — bijis pieckārtējs Itālijas čempions, ieguvis trīs Itālijas kausus, uzvarējis 2009.—2010. gada sezonas UEFA Čempionu līgas turnīrā, divas reizes ticis atzīts par Itālijas līgas labāko vārtsargu.

Brazīlijas izlases sastāvā spēlējis .,  un .

Sasniegumi 
Inter Milan

 Itālijas Serie A: 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2009–10
 Coppa Italia: 2005–06, 2009–10, 2010–11
 Supercoppa Italiana: 2005, 2006, 2008, 2010
 UEFA Čempionu līga: 2009–10
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2010

Benfica

 Portugāles Premjerlīga: 2014–15, 2015–16, 2016–17
 Taça de Portugal: 2016–17

Brazīlija

 Copa América: 2004
 FIFA Konfederāciju kauss: 2009, 2013

Atsauces

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Riodežaneiro štatā dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Futbola vārtsargi
Milānas "Internazionale" spēlētāji
Veronas "Chievo" spēlētāji
Queens Park Rangers F.C. spēlētāji
Lisabonas "Benfica" spēlētāji
Aila Fišere

Aila Langa Fišere (; dzimusi ) ir austrāliešu aktrise.

Karjeras sākumā tēlojusi ziepju operās Paradise Beach un Home and Away. Kopš tā laika ir pazīstama ar lomām dažādās komēdijās, tai skaitā "Skubijs Dū" (Scooby-Doo, 2002), "Es mīlu Hakabijus" (I Heart Huckabees, 2004), "Nelūgtie viesi" (Wedding Crashers, 2005), "Karstgalvis Rods" (Hot Rod, 2007), "Noteikti, varbūt" (Definitely, Maybe, 2008), "Šopaholiķes atzīšanās" (Confessions of a Shopaholic, 2009), Rango (2011), "Vecmeitas" (Bachelorette, 2012), kā arī lomu TV seriāla Arrested Development (2013) ceturtajā sezonā. 2013. gadā filmējusies "Lielais Getsbijs" (The Great Gatsby) un "Krāpšanas ilūzija" (Now You See Me). Par tēlojumu filmā Wedding Crashers saņēmusi MTV Movie Awards.

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Austrāliešu kinoaktieri
Omānā dzimušie
Marsels Kitels

{{Infobox cyclist
| name           = Marsels Kitels
| piktogramma    = Cycling (road) pictogram.svg
|piktogramma izm = 26px
|piktogramma saite = šosejas riteņbraukšana
| vārds_orig     = Marcel Kittel
| image          = Rund um Köln 2018 003.jpg
| caption        = Kitels 2018
| fullname       = 
| nickname       = 
| birth_date     = 
| dz_viet        = 
| height         = 188 cm
| weight         = 82 kg
| currentteam    = 
| discipline     = Šoseja un treks
| role           = Braucējs
| ridertype      = Sprinteris
| amateuryears   = 2007–2010
| amateurteams   = Thüringer Energie Team
| proyear 1      = 2011–2015
| proteam 1      = 
| proyear 2      = 2016–2017
| proteam 2      = 
| proyear 3      = 2018–2019
| proteam 3      = 
| majorwins      =Lielās tūres
Tour de France
14 posmi (2013, 2014, 2016, 2017)Vuelta a España1 posms (2011)Giro d'Italia4 posmi (2014, 2016)
Daudzdienu sacensībasDubai Tour (2016, 2017)
Viendienas un klasikasScheldeprijs (2012, 2013, 2014, 2016, 2017)Omloop van het Houtland (2012)Münsterland Giro (2012)
| updated        = 
| medaltemplates =

}}

Marsels Kitels (; dzimis  Arnštatē) ir bijušais Vācijas šosejas riteņbraucējs. Karjera laikā ticis uzskatīts par vienu no vadošajiem riteņbraukšanas sprinteriem.

Par Kitela lielākajiem sportiskajiem sasniegumiem uzskatāmas uzvaras visu triju Lielo tūru posmos: 1 uzvara Vuelta a España, 14 uzvaras Tour de France un 4 uzvaras Giro d'Italia.

Kitels profesionāļa karjeru iesāka  komandā. 2016. gada sezonu viņš uzsāka  sastāvā.
 

2018. gadā Kitels jau pievienojās '' komandai. Pēc neveiksmīgas 2018. gada sezonas un līdzīga turpinājuma 2019. gadā sezonas vidū viņš vienojās ar komandu par līguma izbeigšanu. Augusta beigās viņš paziņoja, ka profesionālajā sportā neatgriezīsies.

Atsauces

Ārējās saites 

1988. gadā dzimušie
Vācijas riteņbraucēji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
Tīringenē dzimušie
Kerkīra

Kerkīra (, Kérkyra; ; ), arī Korfu (), ir Grieķijas sala Jonijas jūrā, atrodas Jonijas salu ziemeļos. Šī ir otra lielākā no Jonijas salām. Sala ir daļa no Kerkīras reģionālās vienības. Salas galvenā pilsēta arī ir Kerkīra. Salā atrodas Jonijas universitāte.

Kerkīras dienvidu daļā ir paugurains līdzenums, savukārt dienviddaļā — zemkalnāji, ko veido kaļķakmeņi un māla slānekļi.

Ārējās saites 
 Kerkīras municipalitāte

Grieķijas salas
Pavlohrada

Pavlohrada () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā, Samaras un Vovčas starpupē,  no apgabala centra Dņipro. Pavlohradas rajona centrs (rajonā neietilpst).

Apdzīvotā vieta dibināta 1779. gadā un jau 1784. gadā saņēmusi pilsētas tiesības un nosaukta par godu Krievijas tā laika troņmantiniekam Pāvilam I. Pilsēta attīstījusies 19. gadsimta beigās kā ievērojama graudu un miltu tirdzniecības vieta. 1950. gados pilsēta attīstījās kā jaunapgūstamā Rietumdonbasa centrs. Mūsdienās ievērojams kalnrūpniecības, ķīmiskās rūpniecības, mašīnbūves (tajā skaitā raķešu) centrs.

Ārējās saites
Vekše

Vekše () ir pilsēta Vekšes komūnā, Krūnuberjas lēnē, Zviedrijā. Tā ir lēnes administratīvais, kultūras un rūpniecības centrs. Pilsētā atrodas Vekšes diecēzes bīskapa krēsls, kā arī Linneja universitāte. Ar 60,8 tūkstošiem iedzīvotāju 2010. gadā tā ir 19. lielākā pilsēta valstī. Pilsētā ir vairāki sporta klubi.

Iedzīvotāju skaits

Ārējās saites 

 

Zviedrijas pilsētas
Sineļnikove

Sineļnikove () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā  no apgabala centra Dnipro. Sineļnikoves rajona centrs (rajonā neietilpst).

Apdzīvotā vieta radusies kā ciemats pie 1868. gadā būvētās dzelzceļa stacijas un savu nosaukumu ieguvusi no vietējā zemes īpašnieka ģenerāļa Ivana Siņeļņikova. Jau 1873. gadā kļuva par ievērojamu Dienvidkrievijas dzelzceļa mezglu, 1895. gadā uzbūvēts lokomotīvju depo un vagonu remonta rūpnīca. 1921. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.

Atsauces

Ārējās saites
Terņivka

Terņivka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumdaļā pie Velika Terņivkas ietekas Samaras upē  no apgabala centra Dnipro.

Apdzīvotā vieta dibināta 1775. gadā kā kazaku sloboda vietā, kur biezi augušas ērkšķu plūmes (). 1964. gadā pie ciema tika izbūvēta pirmā akmeņogļu ieguves šahta un ciemam piešķirts pilsētciemata statuss. 1976. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.

Atsauces

Ārējās saites
Filips Šeridans

Filips Henrijs Šeridans (, dzimis , miris ) bija amerikāņu ģenerālis Amerikas pilsoņu kara un Indiāņu karu laikā.

Pilsoņu kara laikā cīnījās unionistu pusē. Kļuva slavens ar kavalērijas kampaņām Šenando ielejā Virdžīnijā 1864. gadā. Plaši izmantoja izdedzinātās zemes taktiku, sagraujot pretinieka ekonomisko bāzi. Līdzīgi rīkojās kaujās pret indiāņiem, nogalinot bizoņus, tā iznīcinot indiāņu resursus. Šeridanam piedēvē teicienu "labs indiānis ir beigts indiānis". Šeridans bija viena no ietekmīgākajām presonām, kas atbalstīja Jeloustonas nacionālā parka izveidošanu. 1888. gadā prezidents Grovers Klīvlends piešķīra Šeridanam armijas ģenerāļa pakāpi.

Šeridana vārdā tika nosaukts ASV tanks M551 Sheridan.

Ārējās saites 
 

ASV ģenerāļi
Divpadsmit saniknotu vīru

"Divpadsmit saniknotu vīru" () ir 1957. gada ASV filma, kuras režisors ir Sidnijs Lūmets (režisora kinodebija).

Filma ir par 12 zvērinātajiem, kam ir jāizlemj, vai notiesātais ir pastrādājis noziegumu (un tāpēc notiesājams uz nāvi) vai arī nav. Saskaņā ar ASV likumdošanu šim lēmumam ir jābūt vienbalsīgam. Gandrīz visa filmas darbība notiek vienā telpā, vienīgi filmas sākumā ir aina pie tiesu nama un tiesas zālē, vēl divas īsas ainas tualetē, kā arī filmas beigās aina pie tiesas nama kāpnēm. Kopā pavadītais laiks ārpus galvenās darbības vietas ir 3 minūtes (filma ir 96 minūtes gara).

Filmā netiek nosaukti cilvēku vārdi, vienīgi divi zvērinātie filmas beigās pasaka viens otram savējos, filmas laikā zvērinātie tiek identificēti ar numuru, apsūdzētais tiek identificēts kā "zēns" un aculiecinieki — kā "vecais vīrs" un "dāma pāri ielai". 1997. gadā izdots jauns filmas ekranizējums.

2007. gadā filma "Divpadsmit saniknotu vīru" iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma.

Atsauces

Ārējās saites 

1957. gada filmas
ASV filmas
Sidnija Lūmeta filmas
Zobu urbjmašīna

Zobu urbjmašīna sarunvalodā bormašīna, ir rotācijas darbarīks (urbjmašīna), ko izmanto materiālu apstrādē un medicīnā (stomatoloģijā, ķirurģijā).

Atsauces 

Stomatoloģija
Medicīniskā tehnoloģija