joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ledus adatas

Ledus adatas ir cieti nokrišņi sīku ledus kristāliņu veidā, kuri lēni lido gaisā. Tie veidojas temperatūrā, kas zemāka par −10, −15 °C. Dienā tie spīd Saules, bet naktī — ielas apgaismojuma vai prožektoru gaismā. Bieži šīs adatas veido spīdošus stabus, kuri iet no elektrības stabiem uz augšu. Novērojami skaidrā laikā. Parasti ledus adatas izkrīt no spalvmākoņiem un spalvu slāņmākoņiem.

Ārējās saites 

Nokrišņi
Saules stabs

Saules stabs - vizuāls efekts, vertikāls gaismas stabs, kurš stiepjas no horizonta uz augšu saules lēkta un rieta laikā. To izraisa sešstūrveidīgi plakani vai stabveidīgi ledus kristāliņi ar gandrīz horizontālām paralēlām virsmām. Gaisā esošie ledus kristāliņi izraisa Saules stabu tad, ja tā atrodas 6 - 20° virs horizonta. Gaismas stabi veidojas arī ap Mēnesi, lieliem ugunskuriem u.c. spilgtas gaismas objektiem.

Saule
Halo

Halo ir spīdošs gredzens ap Sauli vai kādu citu debess ķermeni, optiskais efekts. 

Halo parasti parādās ap Sauli un Mēnesi, retos gadījumos pat ap ielas gaismām. Halo izraisa gaismas laušana ledus kristāliņos spalvmākoņos 5—10 km augstumā, troposfēras augšējos slāņos. Dažreiz lielā salā halo veido ledus kristāliņi ļoti tuvu Zemes virsai. Šajā gadījumā tas izskatās pēc spīdīgiem dārgakmeņiem. 

Halo nebūtu ieteicams fotografēt ar parasto fotoaparātu. To ir iespējams nofotografēt, tomēr pārāk gaišās Saules dēļ tas izskatīsies bāls, pazudīs krāsas. Vajadzētu aizsegt Sauli vai nu ar plaukstu, vai ar kādu priekšmetu un tikai tad fotografēt.

Leņķis starp ledus kristāliņā ienākošo gaismas staru un no tā izejošo gaismas staru ir aptuveni 22°, attiecīgi halo leņķiskais rādiuss ir 22°.

Atšķirībā no varavīksnes, kura rodas pretim Saulei, gaismai lūstot no ūdens pilieniem, halo rodas apkārt Saulei vai Mēnesim, gaismai lūstot no ledus daļiņām.

Ārējās saites 

Saule
Arābi

Arābi (, al-ʿarab) ir semītu etniskā grupa, kas apdzīvo tā saucamo arābu pasauli, tas ir, Tuvos Austrumus un Ziemeļāfriku. Arābi dzīvo galvenokārt valstīs, kas ir Arābu valstu līgā. Arābi nav autohtoni, nozīmīgas arābu diasporas dzīvo arī Dienvidamerikā, Ziemeļamerikā un Eiropā.

Arābu definīcija dažādās kultūrās un laikos ir bijusi atšķirīga, tāpēc šī termina skaidrojums ir atkarīgs tikai no konkrēta konteksta. Arābi svešiniekus, kuri nerunā arābu valodā, sauc par adžamiem. Arābu valstu līgā dzīvo arī tādas lielas etniskās grupas kā berberi, somālieši, kurdi, turki, sīrieši, habeši, bet viņi netiek uzskatīti par arābiem. Daudzi šo etnisko grupu pārstāvji ir apguvuši arābu valodu kā otro valodu.

Etniskā identitāte 
Piederību arābiem nosaka valoda, kultūra un izcelsme. Viduslaikos par arābu uzskatīja cilvēku, kas cēlies no senajām arābu ciltīm. Mūsdienās pieņemts par arābiem uzskatīt Arābu līgas valstu iedzīvotājus, taču šāda definīcija var sevī iekļaut citu etnisko grupu pārstāvjus, tajā pašā laikā neiekļaujot arābu diasporu. Arābi, kuri nav musulmaņi, ne vienmēr sevi uzskata par arābiem, jo īpaši tas attiecināms uz jūdaistiem.

Vēsture 
Arābi cēlušies no semītu ciltīm, kas ienāca Arābijas pussalā no Divupes un pirmoreiz minēti kādā asīriešu uzrakstā, kas datēts ar 853. gadu pirms mūsu ēras. Arābi pieminēti arī Vecajā derībā. Tiek pieņemts, ka sākotnēji šis nosaukums attiecināts uz tuksnešos dzīvojošajām semītu ciltīm. Visskaidrākā liecība par pirmajiem arābiem ir fragmentāri uzraksti arābu pirmvalodā, no kuriem agrākie datēti ar mūsu ēras 8. gadsimtu. 

Par arābu vēsturi līdz kristietības izplatībai saglabājies maz liecību un tikai pēc islāma rašanās 7. gadsimtā sākās arābu pasaules uzplaukums. Islāms apvienoja klejojošās ciltis un tika izveidota musulmaņu valsts — kalifāts. Jau 8. gadsimta vidū tam bija izdevies iekarot ne vien Arābijas pussalu un Tuvos Austrumus, bet arī plašas teritorijas Centrālāzijā, Ziemeļāfrikā un Spānijā. Tradicionāli tiek uzskatīts, ka šis uzplaukums beidzās 13. gadsimtā, kad pēdējo no arābu kalifātiem (Abāsīdu kalifātu) iekaroja Mongoļu impērija. No 1513. līdz 1918. gadam lielākā daļa arābu atradās Osmaņu impērijas pakļautībā.

Skatīt arī 
 Islāms
 Arābu valoda

Atsauces

Ārējās saites
Ugedejs

Ugedejs (; dzimis ap 1186. gadu, miris 1241. gadā) bija Čingishana trešais dēls un pēc Čingishana otrais mongoļu lielhans vai kagans (). Ugedeja laikā Mongoļu impērija sasniedza savas varenības virsotni.

Dzīvesgājums 
Jau jaunības dienās piedalījās tēva militārajās kampaņās. Pēc tam, kad 1206. gadā Čingishans deklarēja sevi par kaganu, Ugedejs piedalījās Čingishana cīņās pret Cjinu dinastiju un Horezmu.

Čingishans mira 1227. gadā, bet ilgi pirms tam Ugedeju bija pasludinājis par savu mantinieku un 1229. gadā kurultajs to apstiprināja.

Ugedeja vadībā mongoļi iekaroja Persiju, Ķīnu, Armēniju, Gruziju, Azerbaidžānu, Alāniju un Koreju. Subutaja vadībā tika sagrauta Volgas Bulgārija un Kijevas Krievzeme. Mongoļi iebruka arī Centrāleiropā, 1241. gadā sakaudami apvienotos poļu, čehu, teitoņu un Svētās Romas impērijas spēkus Legņicas kaujā, bet Muhi kaujā — ungārus. Tika plānots turpināt iebrukumu Eiropā, tomēr 1241. gadā Ugedejs pēkšņi mira un mongoļi atkāpās, lai ievēlētu jaunu kaganu.

Ugedejs formalizēja valsts pārvaldi un tajā bija cilvēki no visām galvenajām mongoļu valsts reliģijām — kristietības, islāma un konfūcisma, kaut arī pati valsts darbojās pēc jasas principiem. Ugedejs izveidoja mongoļu impērijas galvaspilsētu — Karakorumu. Ugedejs par savu pēcteci izvēlējās mazdēlu Širemumu, tomēr pēc tam, kad četrus gadus kā reģente bija valdījusi Ugedeja sieva Turegene, par nākomo mongoļu kaganu kļuva Ugedeja dēls Gujugs.

Ārējās saites 

Bordžiginu dinastija
1186. gadā dzimušie
1241. gadā mirušie
Mongoļu kagani
2009. gada Vācijas Grand Prix

2009. gada Vācijas Grand Prix bija Formula 1 Grand Prix izcīņa, kura norisinājās no  līdz  Nirburgringas sacīkšu trasē Vācijā.

Austrālietis Marks Vēbers ieguva savu pirmo Grand Prix uzvaru karjerā, otro vietu sacīkstē izcīnīja viņa komandas biedrs Sebastiāns Fetels, tādējādi Red Bull komanda izcīnīja savu trešo dubultuzvaru 2009. gada F1 sezonā. Čempionāta kopvērtējuma līderis pirms šīs sacīkstes Džensons Batons finišēja tikai trešais, uzrādot savu uz to brīdi otro sliktāko rezultātu 2009. gada sezonā.

Kvalifikācija

Rezultāti 

  Timo Gloks saņēma 3 vietu sodu par Fernando Alonso bloķēšanu. Tā kā Gloks jau bija 19., viņš tika nosūtīts uz pēdējo vietu.

Sacīkste

Rezultāti 

{| class="wikitable" style="font-size: 95%"
|-
! Vieta !! Nr. !! Pilots !! Komanda !! Apļi !! Laiks/Izst. iemesls!! SV !! Punkti
|-
! 1
| 14 || Marks Vēbers || Red Bull-Renault
| 60
| 1:36:43.310
| 1
| 10
|-
! 2
| 15 ||  Sebastiāns Fetels || Red Bull-Renault
| 60
| +9.252
| 4
| 8
|-
! 3
| 3‡ ||  Felipe Masa || Ferrari
| 60
| +15.906
| 8
| 6|-
! 4
| 16 ||  Niko Rosbergs || Williams-Toyota| 60
| +21.099
| 15
| 5|-
! 5
| 22 ||  Džensons Batons || Brawn-Mercedes
| 60
| +23.609
| 3
| 4
|-
! 6
| 23 ||  Rubenšs Barikello || Brawn-Mercedes
| 60
| +24.468
| 2
| 3|-
! 7
| 7 ||  Fernando Alonso || Renault| 60
| +24.888
| 12
| 2|- 
! 8
| 2 ||  Heiki Kovalainens || McLaren-Mercedes| 60
| +58.692
| 6
|1|-
! 9
| 10 ||  Timo Gloks || Toyota
| 60
| +1:01.457
| 20
|
|-
! 10
| 6 ||  Niks Heidfelds || BMW Sauber
| 60
| +1:01.925
| 11
|
|-
! 11
| 21 ||  Džankarlo Fizikella || Force India-Mercedes
| 60
| +1:02.327
| 18
|
|-
! 12
| 17 ||  Kadzuki Nakadžima || Williams-Toyota
| 60
| +1:02.876
| 13
|
|-
! 13
| 8 ||  Nelsons Pikē || Renault
| 60
| +1:08.328
| 10
|
|-
! 14
| 5 ||  Roberts Kubica || BMW Sauber
| 60
| +1:09.555
| 16
|
|- 
! 15
| 20 ||  Adrians Sutils || Force India-Mercedes
| 60
| +1:11.941
| 7
|
|-
! 16
| 12 ||  Sebastians Buemi || Toro Rosso-Ferrari
| 60
| +1:30.225
| 17
|
|-
! 17
| 9 ||  Jarno Trulli || Toyota
| 60
| +1:30.970
| 14
|
|-
! 18
| 1 ||  Luiss Hamiltons || McLaren-Mercedes
| 59
| +1 lap
| 5
|
|-
!
| 4‡ ||  Kimi Reikenens || Ferrari
| 34
| Radiators
| 9
|
|-
!
| 11 ||  Sebastians Burdē || Toro Rosso-Ferrari
| 18
| Hidraulika
| 19
|
|}

 Fakti 

 Pirmā pole position karjerā: Marks Vēbers
 Pirmā uzvara karjerā: Marks Vēbers
 Pēdējā sacīkste: Sebastians Burdē
 Pirmoreiz kvalifikācijas 3. daļā: Force India
 Vislabākā kvalifikācijas pozīcija karjerā: Adrians Sutils un Force India (7. vieta)
 Pirmais ātrākā apļa laiks sezonā:''' Fernando Alonso

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

Vācija
Vācijas Grand Prix
Olafs Brūvers

Olafs Brūvers (dzimis  Rīgā) ir latviešu teologs, cilvēktiesību cīnītājs, politiķis. Latvijas Sarkanā krusta prezidents. Bijis 5. un 6. Saeimas deputāts un ārlietu valsts ministrs.

Biogrāfija 
Dzimis 1947. gada 26. augustā Rīgā. 1974. gadā apcietināts sakarā ar anonīmas aptaujas par dzīvi padomju iekārtā rīkošanu, notiesāts ar sešiem mēnešiem labošanas darbu. 1976. gadā devās trimdā. 1982. gadā ieguva maģistra grādu mitoloģijas zinātnēs, bet 1992. gadā doktora grādu misijas zinātnēs.

1993. gadā tika ievēlēts par 5. Saeimas deputātu no KDS. No 1993. līdz 1994. gadam ir ārlietu valsts ministrs. 1995. gadā ievēlēts par 6. Saeimas deputātu no DP "Saimnieks". No 1997. līdz 2005. gadam bija Valsts cilvēktiesību biroja direktors. Kopš 2007. gada četrus gadus bijis biedrības "Latvijas Sarkanais krusts" prezidents.

Ārējās saites 
 Biogrāfija

1947. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Demokrātiskās partijas "Saimnieks" politiķi
5. Saeimas deputāti
6. Saeimas deputāti
Latvijas parlamentārie sekretāri
Cilvēktiesības Latvijā
Metropolis Records

Metropolis Records ir ASV ierakstu kompānija, ierakstu izplatītāja un pasta sūtījumu kompānija, specializējusies tādos industriālās mūzikas un elektroniskās mūzikas apakšžanros kā electro-industrial, sintpops, futurepop, darkwave, un gotiskais roks.

Izpildītāji 

Zināmākie mūzikas izpildītāji, ar kuriem sadarbojas Metropolis Records:

Ārējās saites 
 Oficiālā mājas lapa
 Preču pasūtīšana pa pastu
 MySpace profils

Ierakstu kompānijas
Neatkarīgās ierakstu kompānijas
Industriālās mūzikas ierakstu kompānijas
Elektroniskās mūzikas ierakstu kompānijas
Gaisa masa

Gaisa masa ir plašs atmosfēras apakšējās daļas (troposfēras) apgabals ar līdzīgām fizikālajām īpašībām. Liels gaisa apjoms, kura horizontālie izmēri ir dažus simtus līdz dažus tūkstošus kilometru lieli, bet vertikālie tikai dažus kilometrus lieli. Vienai un tai pašai gaisa masai raksturīga temperatūras aptuvena vienlīdzība, tajā nevar būt vienlaicīgi gan, piemēram, aukstais arktiskais, gan siltais tropiskais gaiss. 

Gaisa masas vienlīdzība tiek panākta tādā veidā, ka Saule gaisu sasilda apmēram vienmērīgi un bez lielas temperatūru starpības. 

Gaisa masas tiek klasificētas galvenokārt pēc to veidošanās vietas ģeogrāfiskā platuma:
 Arktiskais un antarktiskais gaiss (Ag)
 Mērenais gaiss (Mg)
 Tropiskais gaiss (Tg)
 Jūras (j) un kontinentālās (k) gaisa masas 
 Jūras mērenais gaiss (jMg);
 Kontinentālais mērenais gaiss (kMg) u.c.

Atsauces 

Meteoroloģija
Vecumnieku novads

Vecumnieku novads bija 2009. gadā izveidota un 2021. gada 1. jūlijā likvidēta  pašvaldība Zemgalē, kurā bija apvienoti četri bijušā Bauskas rajona un divi bijušā Aizkraukles rajona pagasti (Kurmenes un Valles pagasts). Robežojās ar Bauskas, Iecavas, Baldones, Ķeguma, Jaunjelgavas un Neretas novadiem, kā arī Lietuvas Panevēžas apriņķi. Novada centrs bija Vecumnieki.

2021. gada Latvijas administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Vecumnieku novadu iekļāva jaunajā Bauskas novadā.

Daba

Vēsture

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība 
Novadā atrodas šādas skolas:

4 vidusskolas - Misas vidusskola Misā, Skaistskalnes vidusskola Skaistkalnē, Vecumnieku vidusskola Vecumniekos un Valles pamatskola Vallē
1 pamatskola - Stelpas pamatskola Stelpē
pirmskolas izglītība tiek nodrošināta visās vispārizglītojošās skolās, izņemot Valles vidusskolu, jo Vallē atrodas PII “Cielaviņa” ar filiāli Kurmenē.
Vecumniekos atrodas Vecumnieku Mūzikas un mākslas skola un Vecumnieku sporta skola

Sports

Kultūra

Reliģija 
Novadā atrodas 5 baznīcas:
Bārbeles luterāņu baznīca
Kurmenes katoļu baznīca
Skaistkalnes katoļu baznīca
Valles luterāņu baznīca
Vecumnieku luterāņu baznīca

Ievērojami novadnieki 
 Jānis Lazdiņš (1875—1953), mūziķis un diplomāts. Krievijas impērijas galma orķestra pirmais vijolnieks (1902-1917), Latvijas vēstnieks Beļģijā un Luksemburgā (no 1929);
 Alfreds Amtmanis-Briedītis (1885—1966), aktieris, režisors un skatuves mākslas pedagogs;
 Arnolds Spekke (1887—1972), filologs, vēsturnieks, diplomāts;
 Indulis Folkmanis (dzimis 1939), tēlnieks;
 Česlavs Mikšto (dzimis 1964), katoļu priesteris.;
 Ingmārs Līdaka (dzimis 1966), zoologs un politiķis;
 Andrejs Mediņš (dzimis 1969), katoļu priesteris.

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Vecumnieku novada ģerbonis

 
Latvijas bijušie novadi
Rīgas Svētā Ņevas Aleksandra baznīca

Rīgas Svētā labticīgā lielkņaza Ņevas Aleksandra pareizticīgo baznīca (; arī Svētā Aleksandra Ņevska pareizticīgo baznīca) ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Brīvības ielā 56 Rīgā. Dievnamā izvietota unikāla svētbilžu kolekcija. Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Arhitektūra 

Ēka ieturēta klasicisma stilā. Tās projekta autors nav zināms, tai par pamatu izmantots tā sauktais "paraugprojekts", kuru, iespējams, Rīgas situācijai pielāgojis Kristiāns Breitkreics (Christian Friedrich Breitkreutz), tās veidolam ir līdzība ar 1794. gadā uzbūvētās Katlakalna baznīcas arhitektūru.

Ēkai ir vertikālu koka statņu konstrukcija. Centrā (diametrs 21,6 m) atrodas rotonda (diametrs 11 m) kas balstās uz 6 dubultkolonām un noslēdzas ar kupolu. Baznīcai ir 3 slēgti doriskā kārtojuma portiki, kur atrodas palīgtelpas (ieejas portiks sākumā bijis vaļējs). Ēka ir no koka, apmesta un krāsota. Interjerā 19. gadsimta sākuma ikonas.

Tā kā altārim, saskaņā ar Pareizticīgās Baznīcas dievnamu kanoniem, jāatrodas austrumos, Rīgas ielu izvietojums ir tāds, ka ienākot ēkā, apmeklētājs ienāk nevis centrālajā jomā, bet kreisajā spārnā.
Latvijas PSR laikā ēka tika reģistrēta valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā kā 19. gadsimta pirmās ceturtdaļas klasicisma paraugs.

Vēsture 
To sāka būvēt 1820. gadā, pēc Rīgas tirgotāju Pāvela Gračova (Павел Грачев), Mihaila Berdova (Михаил Бердов) un Miheja Popjaģina (Михей Попадьин) ierosmes un par viņu līdzekļiem (godinot mecenātus, tika uzgleznota ikona ar svēto erceņģeli Mihailu, svēto mocekli Pāvilu un pravieti Miheju, kura arī šobrīd atrodas baznīcas kreisajā spārnā). Nosaukta svētā kņaza Aleksandra Ņevska vārdā (kr. во имя Святого Благоверного Великого Князя Александра Невского).

1845. gadā otrajā stāvā izveidoja piebūvi (придел Сретения Господня) kristību un svētdienas skolas vajadzībām.
1863. gadā uzbūvēts atsevišķs mūra zvanu tornis (smagākais zvans svēra 2 tonnas, taču, sākoties 1. Pasaules karam, zvanus evakuēja un tā tie arī pazuda). 19. gadsimtā, kad tagadējā Brīvības iela bija apbūvēta ar 1 - 2 stāvu ēkām, baznīca veidoja nozīmīgu pilsētbūvniecības akcentu, kas daļēji saglabājies arī mūsu dienās. 1995. gadā ēka tika vainagota ar jauniem apzeltītiem krustiem. Kopš 1973. gada dievnamu vada metropolītijas protohierejs Pjotrs Smikovskis (Петр Смыковский).

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 Храм святого благоверного великого князя Александра Невского в Риге 
 Наталия ЗАХАРЬЯТ. Имя России в центре Риги. // Суббота, 26.02.2009 — № 8 

Svētā Ņevas Aleksandra baznīca
Pareizticīgo baznīcas Latvijā
Brīvības iela
Martins Gerbers

Martins Gerbers (; dzimis 1974. gada 3. septembrī Burgdorfā) ir bijušais Šveices hokejists, vārtsargs. Karjeras laikā aizvadījis septiņas sezonas Nacionālajā hokeja līgā, 2006. gadā kopā ar Karolīnas "Hurricanes" kļūstot par Stenlija kausa ieguvēju. Šveices hokeja izlases sastāvā spēlējis divos olimpisko spēļu turnīros, kā arī deviņos pasaules čempionātos, 2013. gadā izcīnot sudraba medaļas.

Pēc karjeras beigām kļuvis par jauniešu treneri.

Spēlētāja karjera 
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Gerbers uzsāka Šveicē, 1994. gadā pievienojoties Šveices hokeja līgas klubam Langnau "Tigers". Tobrīd tas spēles B līgā, bet 1997.—98. gada sezonā komanda izcīnīja vietu Šveices hokeja līgā. 2001. gada NHL draftā viņu ar kopējo 232. numuru izvēlējās Anahaimas "Mighty Ducks".

2001.—02. gada sezonu Gerbers aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Färjestads BK, bet 2002.—03. gada sezonā devās uz Ziemeļameriku, kur aizvadīja 22 spēles "Mighty Ducks" rindās. 2003.—04. gada sezonā Gerbers NHL aizvadīja vēl 32 spēles, bet 2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā Martins spēlēja gan Färjestads BK, gan Langnau "Tigers" rindās.

Pēc lokauta Gerbers atgriezās NHL, pievienojoties Karolīnas "Hurricanes" vienībai, uz kuru viņš tika aizmainīts vēl pirms lokauta. Praktiski visu sezonu Gerbers bija "Hurricanes" pirmais vārtsargs, bet izslēgšanas kārtas laikā viņa vietu ieņēma Kems Vords. 2005.—.06. sezonā Gerbers kļuva par otro šveicieti, kas izcīnījis Stenlija kausu.

No 2006. līdz pat 2009. gadam Gerbers spēlēja Otavas "Senators" rindā, bet 2009. gada martā viņš nonāca Toronto "Maple Leafs", kuras rindās aizvadīja 14 spēles. 2009.—10. gada sezonu Gerbers aizvadīja KHL kluba Mitišču "Atlant" sastāvā.

2010.—11. gada sezonā aizvadīja trīs spēles Edmontonas "Oilers" sastāvā, atlikušo sezonas daļu pavadot AHL. 2011.—12. gada sezonā Gerbers spēlēja Zviedrijas Elitsērijas kluba Växjö Lakers rindās, taču tad pievienojās Rögle BK vienībai. Karjeras nogalē četras sezonas aizvadīja Šveices hokeja līgā, līdz 2017. gadā noslēdza profesionāļa karjeru.

Šveices hokeja izlases rindās izcīnījis sudraba medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā. Gerbers spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, kā arī 2002. un 2006. gada Olimpiskajās spēlēs. 2006. gada Olimpiskajās spēlēs Gerbers aizvadīja vēsturisku spēli, kurā, lielā mērā pateicoties tieši viņam, Šveices izlase ar 2:0 pārspēja Kanādas vienību. Šveices vārtos Gerbers atvairīja visus 49 pretinieku metienus.

Ārējās saites 

 Martina Gerbera fanu klubs
 Martina Gerbera diena ar Stenlija kausu

1974. gadā dzimušie
Bernes kantonā dzimušie
Šveices hokejisti
Anahaimas "Mighty Ducks" spēlētāji
Karolīnas "Hurricanes" spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Mitišču "Atlant" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Stenlija kausa ieguvēji
Zviedrijas hokeja līgas čempioni
ERepublik

eRepublik ir eRepublik Labs izstrādāta un 2008. gada 21. oktobrī izdota bezmaksas daudzspēlētāju tiešsaistes, sociālā tīkla un stratēģijas pārlūkprogrammas spēle. Spēle notiek alternatīvā pasaulē, ko sauc par "Jauno pasauli" () un tās iedzīvotājus par "pilsoņiem" (), kuri var iesaistīties vietējā vai pasaules politikā, nodarboties ar uzņēmējdarbību vai karot pret citām valstīm. To izstrādāja Aleksis Bonte un Džordžs Lemnaru. Neskaitot dibinātājus, eRepublik Labs ir vēl 30 darbinieki.

Ārējās saites 
  
 Oficiālā eRepublik viki 
 Oficiālais eRepublik blogs 

Tīmekļa pārlūka spēles
Spāre (stacija)

Spāre ir dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Rīga—Ventspils, Spāres ciemā, Talsu novada Ģibuļu pagastā (25 km no Talsiem). Dzelzceļa līnijai ir tikai viens sliežu ceļš, un viena no vietām, kur varēja un vēl tagad var samainīties pretēji braucoši vilcieni, ir Spāres stacija.

Vēsture 

Dzelzceļa stacija tika izveidota 1901. gadā, kad dzelzceļa līnijas Ventspils—Maskava būves laikā dzelzceļa līnija Rīga—Tukums tika pagarināta līdz Ventspils ostai.

Ģibuļu pagasts
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Ventspils—Tukums II stacijas un pieturas punkti
Jelgavas novads (2009—2021)

Jelgavas novads bija pašvaldība Zemgalē, Lielupes abos krastos. Izveidots 2009. gadā, apvienojoties Kalnciema pilsētai ar lauku teritoriju, Valgundes novadam, Elejas, Glūdas, Jaunsvirlaukas, Lielplatones, Līvbērzes, Platones, Sesavas, Svētes, Vilces, Vircavas, Zaļenieku pagastiem. Novada administrācija atradas Jelgavā, lai gan pilsēta novada teritorijā neatradās.

Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Cenu pagasts, Elejas pagasts, Glūdas pagasts, Jaunsvirlaukas pagasts, Kalnciema pagasts, Lielplatones pagasts, Līvbērzes pagasts, Ozolnieku pagasts, Platones pagasts, Salgales pagasts, Sesavas pagasts, Svētes pagasts, Valgundes pagasts, Vilces pagasts, Vircavas pagasts un Zaļenieku pagasts.

Daba

Vēsture

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Pašvaldība

LU fonda mecenāts 
Jelgavas novada pašvaldība ir Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Atbalsta LU kopš 2012.gada, kad tika izveidota stipendija sava novada jauniešu atbalstam, kuri uzsāk pamatstudijas kādā no Latvijas augstskolām, izpildot kritērijus, atbalsts tiek sniegts visu pamatstudiju laiku.

Apbalvojumi 
Jelgavas novada apbalvojumi: 
 «Jelgavas novada pašvaldības Goda diploms» 
 «Jelgavas novada pašvaldības Atzinības raksts»
 «Jelgavas novada pašvaldības Pateicības raksts»

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Frīdrihs Ketlers (1569—1642), Kurzemes un Zemgales hercogistes līdzvaldnieks (1587—1596), Zemgales hercogs (1596—1616), Kurzemes un Zemgales hercogs (1617—1642),
 Vilhelms Ketlers (1574—1640), Kurzemes hercogs (1596—1617),
 Frīdrihs II Kazimirs Ketlers (1650—1698), Kurzemes un Zemgales hercogs (1682—1698),
 Frīdrihs III Vilhelms Ketlers (1692—1711), Kurzemes un Zemgales hercogs (1698—1711),
 Ferdinands Ketlers (1655—1737), Kurzemes un Zemgales hercogs (1711—1737),
 Ernsts Johans Bīrons (1690—1772), Kurzemes un Zemgales hercogs, Krievijas impērijas reģents (1740),
 Pēteris Bīrons (1724—1800), Kurzemes un Zemgales hercogs (1764—1795),
 Ernests Johans Bīnemanis (1753—1806), latviešu izgudrotājs, Academia Petrina mehāniķis, izgatavoja aerostatus,
 Aspazija, īstajā vārdā Johanna Emīlija Lizete Rozenberga, vēlāk Elza Pliekšāne (1865—1943), latviešu literāte un politiķe,
 Jānis Pauļuks (1865—1937), latviešu sabiedriskais darbinieks, Latvijas satiksmes ministrs, Latvijas Ministru prezidents (1923),
 Pēteris Juraševskis (1872—1945), latviešu sabiedriskais darbinieks, jurists. Latvijas Ministru prezidents (1928),
 Pauls Kalniņš (1872—1945), ārsts un politiķis, ilggadējs Saeimas priekšsēdētājs, Latvijas Valsts prezidenta vietas izpildītājs (1944—1945)
 Georgs Bisenieks (1885—1941), diplomāts.

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Zosēni (Zosēnu pagasts)

Zosēni (agrāk Zosens, Stepeļi) ir ciems Cēsu novada Zosēnu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Tulijas krastā autoceļu V299 un V304 krustojumā  no pagasta centra Melnbāržiem,  no novada centra Cēsīm un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Zosēnu muižas (Sohsenhof) centru.

Zosēnos atrodas Zosēnu meteoroloģiskā novērojumu stacija, tāpēc apdzīvotās vietas nosaukums bieži parādās meteoroloģiskajos ziņojumos.

Atsauces 

Zosēnu pagasts
Cēsu novada ciemi
Latvijas mazciemi
Zīlāni

Zīlāni ir ciems Jēkabpils novadā, Kūku pagasta centrs. Zīlāni atrodas Kūku pagasta rietumos, Jēkabpils tiešā tuvumā, 3 km uz ziemeļaustrumiem no Jēkabpils centra. Jēkabpilī 1 km uz rietumiem no Zīlāniem atrodas Zīlānu vasarnīcu rajons. Cauri Zīlāniem iet autoceļš E22 (A12: Jēkabpils—Rēzekne), blakus ir dzelzceļa līnija Krustpils—Rēzekne II, bet savas dzelzceļa stacijas nav.

Zīlānos kā pagasta centrā norisinās sabiedriskā dzīve un atrodas pagasta pārvalde. Ciemā ir pieejams feldšeru-vecmāšu punkts, iespējams apmeklēt kultūras namu, ka arī darbojas vairāki uzņēmumi, ir veikals un kafejnīca. Zīlānos ir izveidots ielu tīkls, kas ir daļēji nodrošināts ar centralizētu ūdensapgādi un kanalizāciju.

Ošu ielā 6 atrodas Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centra Zīlānu novērojumu stacija. Padomju laikā Zīlānos atradās Jēkabpils pilsētas atskurbtuve.

Atsauces 

Jēkabpils novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Rucava

Rucava (agrāk arī Paurupe) ir ciems Kurzemes dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novadā. pagasta administratīvais centrs. Rietumos gar Rucavu iet galvenais autoceļš A11, kas savieno Liepāju un Lietuvu. Ciems atrodas 44 km uz dienvidiem no Liepājas, 8 km uz austrumiem no Baltijas jūras piekrastes un tikai 4 km no Lietuvas robežas.

Vēstures dokumentos Rucavas vārds pirmo reizi minēts 1253. gada līgumā par Kursas sadalīšanu starp Kurzemes bīskapiju un Vācu ordeni. Paurupes apdzīvotā vieta attīstījusies kā amatnieku un tirgotāju brīvciems pasta ceļa malā 3 km no Rucavas muižas centra (Rutzau) un 17. gadsimta sākumā jau bija ievērojama apdzīvota vieta pēc tā laika mērogiem. 1925. gadā Paurupei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.

No 1872. līdz 1874. gadam celtā Rucavas luterāņu baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis, savukārt baznīcas 1936. gadā Liepājas meistara Jēkaba Jauģieša izgatavotās ērģeles un kokgriezēja Pētera Plankusa pēc Jūlija Madernieka metiem 1936. gadā izgatavotais ērģeļu prospekts ir valsts nozīmes mākslas pieminekļi.

Rucavā ir pagasta administrācija, pasts, Rucavas pamatskola, bērnudārzs, luterāņu un baptistu baznīcas, tūrisma informācijas centrs, kultūras nams, vairāki viesu nami.

Rucavā dzimis vieglatlētikas treneris Valentīns Mazzālītis (1930).

Atsauces 

 
Rucavas pagasts
Dienvidkurzemes novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Latvijas futbola 2. līga

Latvijas futbola 2. līga ir Latvijas trešā augstākā divīzija futbolā. To organizē Latvijas Futbola Federācija. 2020. gada sezonā 2. līgas čempionāts tika aizvadīts divos posmos. Pirmajā posmā piedalījās 12 komandas, kas aizvadīja viena apļa turnīru, bet otrajā posmā komandas tika sadalītas divās grupās. COVID-19 pandēmijas dēļ otrā posma sacensības netika pabeigtas un vietu sadalījums turnīra tabulā tika noteikts ar koeficienta palīdzību.

Līdz 2019. gadam 2. līgas pirmais posms bija reģionu čempionāti, bet pēc šīs sezonas tie tika pazemināti uz 3. līgu.

2020. gada 2. līgas dalībnieki 
 Albatroz SC/FS Jelgava
 FK Aliance
 Balvi
 FK Karosta
 SK Krimulda
 FK Limbaži
 Mārupes SC
 AFA Olaine
 Preiļu BJSS
 FK Priekuļi
 FK Salaspils
 FK Staiceles Bebri

2. līgas uzvarētāji

Ārējās saites 
 Latvijas Futbola federācija

 
 2
Futbola līgas
Otra liga
Jēkabpils novads (2009—2021)

Jēkabpils novads bija pašvaldība Sēlijā. Novads izveidots 2009. gadā, apvienojoties bijušā Jēkabpils rajona Ābeļu, Dignājas, Dunavas, Kalna, Leimaņu, Rubenes un Zasas pagastiem. Robežojās ar Jēkabpils pilsētu, kā arī Salas, Viesītes, Aknīstes, Ilūkstes un pa Daugavu ar Daugavpils, Līvānu un Krustpils novadiem. Novada administrācija atradās Rīgas ielā 150a Jēkabpilī (neietilpa novadā).

Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Aknīstes pagasts, Aknīstes pilsēta, Asares pagasts, Atašienes pagasts, Ābeļu pagasts, Dignājas pagasts, Dunavas pagasts, Elkšņu pagasts, Gārsenes pagasts, Jēkabpils valstspilsēta, Kalna pagasts, Krustpils pagasts, Kūku pagasts, Leimaņu pagasts, Mežāres pagasts, Rites pagasts, Rubenes pagasts, Salas pagasts, Saukas pagasts, Sēlpils pagasts, Variešu pagasts, Viesītes pagasts, Viesītes pilsēta, Vīpes pagasts un Zasas pagasts.

Daba 
Novads atrodas Daugavas kreisajā krastā, tā virsu veido Aknīstes nolaidenums, tā reljefs ir vāji viļņots. Dabiski labi drenēti, daļēji pārskaloti morēnas līdzenumi mijas ar plašām pārmitrām ieplakām un augsto purvu masīviem. Augstums pārsvarā 90—125 m v.j.l., augstākais punkts ir Kiocu kalns (143,7 m) pie Leimaņiem.

Vēsture 
Līdz 13. gadsimtam šeit atradās sēļu Kalves zeme. Livonijas ordeņa valsts laikā novads atradās Sēlpils fogtejas un Daugavpils komturejas teritorijā.
Kurzemes un Zemgales hercogistes laikā tagadējā novada teritorija atradās daļēji Sēlpils, daļēji Daugavpils draudzes novada teritorijā.
1819. gadā Sēlpils virspilskunga tiesas teritorijā izveidoja Jaunjelgavas apriņķi.
1924. gadā Jaunjelgavas apriņķis tika pārdēvēts par Jēkabpils apriņķi. 1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā tas pārveidots par Jēkabpils rajonu. 2009. gadā izveidots Jēkabpils novads.

Teritoriālais iedalījums 
Novadā apvienoti Ābeļu, Dignājas, Dunavas, Kalna, Leimaņu, Rubenes un Zasas pagasti.

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Rainis (Jānis Pliekšāns, 1865-1929), dzejnieks, dramaturgs, tulkotājs, teātra darbinieks un politiķis
 Jānis Akuraters (1876-1937), dzejnieks, rakstnieks un politiķis
 Krišjānis Ļūļaks (1883—1981), Latvijas Bruņoto spēku pulkvežleitnants
 Pēteris Dardzāns (1889-1985), tautsaimnieks, latviešu strēlnieku virsnieks, vēsturnieks
 Aleksandrs Grīns (1895-1941), rakstnieks un tulkotājs

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Kuldīgas novads (2009—2021)

Kuldīgas novads bija administratīvā teritorija Latvijas rietumos, Kurzemes centrālajā daļā, un tajā apvienota Kuldīgas pilsēta un šādi bijušā Kuldīgas rajona 13 pagasti: Ēdoles pagasts, Gudenieku pagasts, Īvandes pagasts, Kabiles pagasts, Kurmāles pagasts, Laidu pagasts, Padures pagasts, Pelču pagasts, Rendas pagasts, Rumbas pagasts, Snēpeles pagasts, Turlavas pagasts un Vārmes pagasts. Kuldīgas novads robežojas ar Ventspils, Talsu, Kandavas, Saldus, Skrundas, Aizputes, Pāvilostas un Alsungas novadu.

Novada administratīvais centrs bija Kuldīga, kas bija arī novada vienīgā pilsēta. 2016. gadā novadā dzīvoja 24,9 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem 11,8 tūkstoši (47%) bija Kuldīgas iedzīvotāji.

Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauts Alsungas pagasts, Ēdoles pagasts, Gudenieku pagasts, Īvandes pagasts, Kabiles pagasts, Kuldīgas pilsēta, Kurmāles pagasts, Laidu pagasts, Nīkrāces pagasts, Padures pagasts, Pelču pagasts, Raņķu pagasts, Rendas pagasts, Rudbāržu pagasts, Rumbas pagasts, Skrundas pagasts" Skrundas pilsēta, Snēpeles pagasts, Turlavas pagasts un Vārmes pagasts.

Daba

Vēsture 

Kuldīgas novads pastāv kopš . Pirms tam tā bija daļa no Kuldīgas rajona, kurā ietilpa arī mūsdienu Alsungas un Skrundas novads. Kuldīgas rajons tika izveidots 1949. gadā. No 1952. līdz 1953. gadam Kuldīgas rajons bija iekļauts Liepājas apgabalā.

No 1819. gada līdz 1949. gadam lielākā daļa Kuldīgas novada ietilpa Kuldīgas apriņķī. Ēdoles pagasts šajā laikā bija daļa no Ventspils apriņķa, bet Gudenieku pagasts, kā arī daļa no Turlavas pagasta (Klosteres pagasts) un Laidu pagasta (Valtaiķu pagasts) bija Aizputes apriņķī.

Teritoriālais iedalījums 

Kuldīgas novads administratīvi sīkāk dalijās vienā pilsētā un 13 pagastos.

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Eduards Berklavs (1914—2004), politiķis
 Heinrihs fon Bērs (Heinrich von Behr, 1902—1983), vācbaltiešu izcelsmes vācu virsnieks
 Roberts fon Bolšvings (Robert von Bolschwing, 1834—1903) - vācbaltiešu ierēdnis
 Indra Burkovska (1955), aktrise
 Līna Čanka (1893—1981), Lāčplēša ordeņa kavaliere
 Mārtiņš Hartmanis (1882—1941), ģenerālis
 Aleksandrs fon Keizerlings (Alexander von Keyserling, 1815—1891), vācbaltiešu ģeologs un paleontologs
 Krišs Ķūķis (1874—1945), virsnieks
 Kārlis Lauva (1879—1927), politiķis
 Māteru Juris (1845—1885), sabiedrisks darbinieks, žurnālists, rakstnieks
 Jēkabs Osis (1860—1919), filozofs
 Mārtiņš Peniķis (1874—1964), ģenerālis
 Juris Plāķis (1869—1942), skolotājs un valodnieks, Latvijas Republikas izglītības ministrs (1920-1921)
 Ādolfs Preiss (1762—1832), luterāņu mācītājs
 Ansis Rudevics (1890—1974), politiķis
 Oļģerts Šalkonis (1931), aktieris un režisors
 Ēvalds Valters (1894—1994), aktieris
 Ernests Vīgners (1850—1933), diriģents, komponists un folkloras vācējs
 Indriķis Zeberiņš (1882—1969), mākslinieks

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Ledājs

Ledājs ir ledus masa, kura radusies galvenokārt atmosfēras ietekmē, un kura lēni tek lejup sava smaguma spēka dēļ. Ledājs veidojas, sakrājoties sniegam un tam pārvēršoties ledū, kas notiek gadiem ilgi. Parasti ledāji veidojas tad, ja ir zema gaisa temperatūra un liels nokrišņu daudzums, kas visbiežāk novērojams tieši kalnos, nevis zemienēs. Tomēr, jo lielāka ir nokrišņu summa, jo augstākas temperatūras ir pieļaujamas. Tā, piemēram, nokrišņu daudzums gadā mainās no 30—50 mm Antarktīdas vidusdaļā līdz 4500 mm Patagonijas ledājos (Čīle, Argentīna), bet vasaras gaisa temperatūra ir no -40 °C Antarktīdā līdz +15 °C Centrālāzijas, Skandināvijas, Jaunzēlandes un Patagonijas ledāju galos. Mūsdienās visi Zemeslodes ledāji aizņem apmēram 16 miljonus kvadrātkilometru lielu platību, jeb apmēram 11% no visas sauszemes platības. Tajos koncentrējas 25 miljoni km3 ledus — gandrīz divas trešdaļas no visa saldūdens apjoma uz Zemes.

Veidi 
Ledājus klasificē pēc to morfoloģijas un uzvedības. Viens no šādiem veidiem ir šļūdoņi, saukti arī par glečeriem vai alpīnajiem ledājiem. Šļūdoņi parasti veidojas kalnos, slīdot lejā pa kalnu nogāzēm un ielejām. Nonākot ielejās, to sauc arī par ieleju ledājiem. Kalnu virsotnēs veidojas ledus cepures. Ledus cepures platība nepārsniedz 50 tūkstošus km2.

Ledājus, kas ir lielāki par 50 tūkstošiem km2, sauc par ledāja vairogiem. Tos dēvē arī par kontinentālajiem ledājiem. Vienīgie mūsdienu ledāju vairogi ir Antarktīdā un Grenlandē. Šādu ledāju biezums pārsniedz vienu kilometru. Atsevišķās vietās virs tā slejas nunataki. Kontinentālajam ledājam nonāk jūrās un okeānos, veidojas šelfa ledājs. Strauji noplūstot kontinentālajiem ledājiem jūrā, veidojas ledāja mēle.

Skatīt arī 
 Leduskupols

Atsauces

Ārējās saites
Malakas šaurums

Malakas šaurums ir jūras šaurums starp Malakas pussalu (Malaizijas rietumi) un Sumatras salu (Indonēzija). Tā garumu dažādi avoti vērtē no 800 līdz 1000 km un tas ir izstiepts ziemeļrietumu-dienvidaustrumu virzienā. Tāpat kā Suecas un Panamas kanāls, arī Malakas šaurums ir svarīgs tirdzniecības kuģu ceļš. Tas ir galvenais ūdensceļš, kurš savieno Kluso un Indijas okeānu un līdz ar to arī Indiju, Indonēziju un Ķīnu. Gada laikā šeit iziet apmēram 50 000 kuģu, kuri pēc dažādiem datiem apkalpo 1/5 līdz 1/4 no visa pasaules kuģu kravu apjoma.

Atsauces 

Jūras šaurumi
Indonēzijas ģeogrāfija
Malaizijas ģeogrāfija
Singapūra
Gvinejas līcis

Gvinejas līcis (, , ) ir liels līcis Atlantijas okeānā Āfrikas centrālās daļas rietumu piekrastē, pēc hidroloģiskā režīma — malas jūra. Robeža ar okeānu tiek vilkta no Palmasas raga Libērijā līdz Lopesa ragam Gabonā. Līča platība ir  liels, dziļums — līdz 6363 m. Ūdens ir silts, tā temperatūra ir 25-27 grādi. Ūdens sāļums ir 34-35 promiles, bet upju grīvās ap 20-30 promiles. Plūdmaiņu augstums sasniedz 2,7 m. Līča ziemeļaustrumos izvietojies Biafras līcis.

Gvinejas līci var uzskatīt par pasaules centru, jo tajā krustojas ekvators un sākummeridiāns.

Atsauces

Ārējās saites 

Atlantijas okeāna līči
Hudzona līcis

Hudzona līcis (, ) vai Tasiujarjuaks (, Tasiujarjuaq) ir Atlantijas okeānam (pēc citiem datiem — Ziemeļu Ledus okeānam) piederīga epikontinentālā jūra Kanādas ziemeļos. Ar Atlantijas okeānu to savieno Hudzona šaurums. Ziemeļos no Bafina jūras to atdala Bafina sala, austrumos atrodas Labradoras pussala. Līča platība ir 1 230 000 km2. Tā garums ir ap 1370 km, platums — 1050 km. Līcis ir līdz 258 m dziļš. Ledus sega turas no oktobra līdz jūlijam.

Atsauces

Ārējās saites 

Ziemeļu Ledus okeāna jūras
Kanādas līči
Atlantijas okeāna līči
Ziemeļu Ledus okeāna līči
Lielais Austrālijas līcis

Lielais Austrālijas līcis ir atklāts līcis Austrālijas dienvidu piekrastē, kurš pieder Indijas okeāna ūdeņiem. Tas stiepjas no Austrālijas rietumu piekrastes līdz Tasmanijai 1160 km garumā rietumu-austrumu virzienā. Tas aizņem 1 335 000 km2 lielu platību. Maksimālais dziļums ir 5670 m. Galvenā osta - Adelaida. Krasta līnijai raksturīgas līdz 60 m augstas klintis un smilšaini krasti.

Indijas okeāna līči
Austrālijas ģeogrāfija
Līvānu novads

Līvānu novads ir 1999. gadā izveidota pašvaldība Latgales rietumu daļā, Daugavas krastā, kurai 2009. gadā pievienoja bijušā Preiļu rajona Jersikas, Rudzātu un Sutru pagastus. Robežojas ziemeļos un rietumos ar Jēkabpils novadu, dienvidos ar Augšdaugavas novadu, kā arī dienvidos un austrumos ar Preiļu novadu. Novada centrs atrodas Līvānos.

Daba 
Novads atrodas Austrumlatvijas zemienes Jersikas līdzenumā. Derīgie izrakteņi: māls, dolomīts, kvarca smilts, kūdra. Augsnes galvenokārt mālainas podzolētās un purvu kūdrainās.

Līvānu novadu šķērso divas lielas upes — Daugava un Dubna, kura Līvānos ietek Daugavā. Caur novadu tek arī Nereta, Dubnas pietekas Feimanka, Sanaude, Sauna un Ūša. Novadā ir 12 ezeri, lielākie no kuriem Daguma ezers (54 ha) un Jersikas ezers (44 ha).

Vidējā temperatūra: -6,5 ° C janvārī, +17 ° C jūlijā. Nokrišņu daudzums 650 mm gadā.

Vēsture 
Novada apdzīvotība zināma kopš neolīta. Izdevīgā vieta pie Daugavas un Dubnas satekas, kur tagad atrodas Līvāni, piesaistīja Daugavas tirdzniecības ceļa tirgotājus, un pirms 1000 gadiem tajā izveidojās amatnieku un tirgotāju apmetne Dubna. Kopš 1289. gada šajā vietā zināma Livonijas ordeņa Dubnas pils. 1533. gadā šeit uzcēla muižu - Līvenhofu. Lauksaimnieciski neizdevīgā teritorija mudināja šeit attīstīt amatniecību, bet vēlāk rūpniecību. Atšķirībā no Līvāniem, Jersika kopš 9. gadsimta attīstījās kā nocietinājums un lielas teritorijas administratīvais centrs. 13. gadsimta sākumā Jersiku un visu Daugavas ūdensceļu iekaroja krustneši, pēc tam pamazām izplatot savu varu arī pār apkaimes teritorijām.

Teritoriālais iedalījums 
Jersikas pagasts, Līvānu pilsēta, Rožupes pagasts, Rudzātu pagasts, Sutru pagasts, Turku pagasts.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas

Nacionālais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Jēkabs Graubiņš (1886-1961), komponists, mūzikas kritiķis un pedagogs
 Aleksandrs (1939), Rīgas un visas Latvijas metropolīts
 Romualds Ancāns (1944-2011), aktieris   
 Jānis Cakuls (1926), katoļu bīskaps

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Līvānu novada centrālā bibliotēka

 
Latvijas novadi
Lubānas novads

Lubānas novads bija pašvaldība Vidzemes austrumu daļā, Aiviekstes krastā, kurā tika apvienota Lubānas pilsēta un Indrānu pagasts.

2021. gadā Lubānas novads tika pievienots Madonas novadam.

Daba

Vēsture 
Par novada seno apdzīvotību liecina vēlā akmens laikmeta un agrā bronzas laikmeta auklas keramikas kultūrai (3. g. tk. p.m.ē. - 2. g. tk. 1. cet. p.m.ē.) piederīgu iedzīvotāju apdzīvotas vietas I un II Aboras apmetnes.
Vēstures avotos Lubāna pirmo reizi minēta 13. gadsimtā, vēlāk šis apvidus ietilpa Rīgas arhibīskapijas Latvju galā, Pārdaugavas hercogistes un Zviedru Vidzemes teritorijā. Vidzemes guberņas laikā te atradās Lubānas muižas (Lubahn), Indrānu (Indran) un Meirānu muižas (Meiran) zemes, kas ietilpa Cēsu apriņķa Lubānas draudzes novadā. Pēc 1924. gada novads ietilpa Madonas apriņķa sastāvā (1924-1949), vēlāk Cesvaines (1949-1956) un Madonas (1956-2009) rajonos. Cauri novadam veda dzelzceļa līnija Madona—Lubāna (1935-1990).
1954. gadā Lubānas ciemam pievienoja likvidēto Indrānu ciemu. 1958. gadā Lubānai piešķira strādnieku ciemata statusu un likvidēto Lubānas ciemu pievienoja tai, izveidojot Lubānas lauku teritoriju. 1975. gadā Lubānas lauku teritoriju reorganizēja par pašvaldību un izveidoja Indrānu ciemu. 1979. gadā Indrānu ciemam pievienoja daļu Meirānu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2007. gada 20. oktobrī Indrānu pagasts apvienojās ar Lubānas pilsētu, izveidojot Lubānas novadu.
2021. gadā Lubānas novada teritoriju apvienoja ar Madonas novadu.

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas 

Lubāna, Meirāni, Indrāni, Ērgala, Dambīši.

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 
 Hugo Celmiņš (1877-1941), politiķis, agronoms, Latvijas Ministru prezidents.
 Miķelis Gruzītis (1940-2019), mūziķis un sabiedriskais darbinieks.
 Oskars Kalpaks (1882-1919), virsnieks, 1. latviešu atsevišķā bataljona komandieris
 Jānis Zābers (1935-1973), operdziedātājs

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Mafija

Ar vārdu mafija mūsdienās apzīmē jebkāda veida kriminālu grupējumu, kam ir izveidojusies sava iekšēja sabiedrības struktūra un likumi. Par mafiju sākotnēji sauca atsevišķas kriminālās aprindas Sicīlijā 19. gadsimta beigās, bet pēc vairākiem dienviditāliešu emigrācijas viļņiem mafijas darbība izplatījās arī ASV, Kanādā un Austrālijā.

Ārējās saites 

Noziedzība
Eiropas Konvencija par spīdzināšanas novēršanu

Eiropas konvencija par spīdzināšanas, antihumānas un personu pazemojošas izturēšanās vai soda novēršanu, parakstīta 1987. g. un spēkā stājusies 1989. g., ir Eiropas Padomes konvencija. Tās dalībnieces ir visas 47 EP dalībvalstis. Konvencijai ir divi 1993. g. pieņemtie un 2002. g. spēkā stājušies protokoli. 

Uzraudzību pār konvencijas izpildi veic Komiteja spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanai, kuras locekļu skaits atbilst dalībvalstu skaitam. Komiteja veic brīvības atņemšanas vietu apmeklējumus un sniedz savus ziņojumus attiecīgajām dalībvalstīm. Ja dalībvalsts nepiekrīt ziņojuma publiskošanai, tas paliek konfidenciāls. Ja valsts nesadarbojas vai atsakās uzlabot situāciju saskaņā ar Komitejas rekomendācijām pēc tam, kad valstij bija iespēja darīt zināmu tās viedokli, Komiteja ar divu trešdaļu balsu vairākumu var nolemt izdarīt publisku paziņojumu attiecīgajā jautājumā.

Konvencijas struktūra 

 Preambula
 I nodaļa — dalībvalstu pienākums sadarboties ar Komiteju;
 II nodaļa — Komitejas uzbūve un procedūras noteikšana;
 III nodaļa — Komitejas vizītes, ziņojumi un paziņojumi;
 IV nodaļa — Konvencijas sakars ar citām tiesību normām;
 V nodaļa — dalība Konvencijā;
 Pielikums — Komitejas locekļu privilēģijas un imunitāte.

Ārējās saites 
 Konvencija
 1. protokols
 2. protokols
 Komiteja spīdzināšanas un necilvēcīgas vai pazemojošas rīcības vai soda novēršanai
 Komitejas materiāli latvešu valodā

Cilvēktiesības
Eiropas Padome
Starptautiskie līgumi
Meinhards fon Gerkāns

Meinhards fon Gerkāns (dzimis ) ir Latvijas teritorijā dzimis vācu arhitekts, kas projektējis vairākas izcilas celtnes Vācijā, Latvijā, Krievijā un Ķīnā.

Dzīvesgājums 
Dzimis neatkarīgās Latvijas galvaspilsētā Rīgā, ģimene 1939. gadā bija spiesta pārcelties uz Vācijas okupēto Poznaņas apgabalu Polijā. Otrā Pasaules kara laikā kļuva par bāreni, uzauga Hamburgā. 1964. gadā pabeidza Braunšveigas Tehnisko universitāti, drīz pēc tam nodibināja savu arhitektu biroju. 1974. gadā kļuva par Braunšveigas Tehniskās universitātes profesoru un līdz 2002. gadam vadīja šīs universitātes Projektēšanas institūtu. Vada arhitektu biroju gmp, kam šobrīd ir astoņas filiāles Berlīnē, Āhenē, Frankfurtē pie Mainas, Pekinā, Šanhajā, Hanojā un Dubajā ar turpat 300 darbiniekiem. Veicis septiņu būvju plānošanu Latvijā.

Ievērojamākie projekti 

 Lībekas Mūzikas un kongresu halle 
 Berlīnes Galvenā dzelzceļa stacija
 Hamburgas lidosta 
 Tēgeles lidosta Berlīnē
 Šeremetjevas lidosta Maskavā
 Brandenburgas lidosta Berlīnē

Ārējās saites 

 Fotoportreti un biogrāfija (vāciski)

Vācbaltieši
Rīgā dzimušie
Pāvilostas novads

Pāvilostas novads bija 2009. gada administratīvi teritoriālajā reformā izveidots novads Kurzemes rietumu daļā, kurā apvienoja bijušā Liepājas rajona pašvaldības Sakas novadu (ar Pāvilostas pilsētu) un Vērgales pagastu. Novada centrs bija Pāvilosta. Robežojās ar Ventspils, Alsungas, Kuldīgas, Aizputes, Durbes un Grobiņas novadiem.

2021. gadā Pāvilostas novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.

Daba

Vēsture

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Nacionālais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Frīdrihs Korfs (1773—1823), Krievijas impērijas armijas ģenerālleitnants
Johans Lēberehts Eginks (1784-1867), gleznotājs
Alfrēds Valdmanis (1908-1970), politiķis
Lidija Doroņina-Lasmane (1925), disidente
Andrejs Dandzbergs (1941-1996), uzņēmējs un politiķis

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Priekules novads

Priekules novads bija pašvaldība Kurzemes dienvidos, kurā 2009. gadā apvienoti bijušā Liepājas rajona Priekules pilsēta un pieci pagasti: Bunkas pagasts, Virgas pagasts, Gramzdas pagasts, Kalētu pagasts un Priekules pagasts.

2021. gadā Priekules novadu iekļāva Dienvidkurzemes novadā.

Daba

Vēsture

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas

Iedzīvotāji

Nacionālais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
Priekules novadā dzimuši:
Matīss Burģis (1989) - galda tenisists
Ēriks Ešenvalds (1977) - komponists
Andžs Flaksis (1991) - riteņbraucējs
Fricis Gulbis (1891—1956) - fiziķis
Jānis Ģībietis (1869—1940) - politiķis
Māris Jučers (1987) - hokejists
Nikolajs Frīdrihs Korfs (Nikolaus Friedrich von Korff/Николай Андреевич Корф, 1710—1766) - krievu ģenerālis
Atis Kronvalds (1837—1875) - jaunlatvietis
Ādolfs Kuršinskis (1882—1933) - valsts darbinieks
Jēkabs Nākums (1972) - biatlonists
Jānis Peters (1939) - dzejnieks
Konstantīns Rērihs (Константин Фёдорович Рерих, 1837—1900) - Nikolaja Rēriha tēvs
Ēvalds Rimbenieks (1888—1943) - valsts darbinieks
Fricis Roziņš (1870—1919) - marksists
Ojārs Spārītis (1955) - mākslas zinātnieks
Jūliuss fon Zēfelds (Julius von Seefeld, 1802—1878) - vācbaltiešu ierēdnis

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Bisektrise

Bisektrise ir stars, kas sākas leņķa virsotnē un dala leņķi divās vienādās daļās. Bisektrise ir arī visu to leņķa iekšpusē esošo punktu kopa, kuri atrodas vienādā attālumā no leņķa malām.

Plaknē uzzīmētam leņķim bisektrisi var viegli konstruēt, izmantojot cirkuli un lineālu.

Leņķa bisektrise 
Leņķa bisektrise ir stars, kas novilkts no leņķa virsotnes un sadala leņķi divās vienādās daļās. Leņķa bisektrisi var uzzīmēt, izmantojot transportieri.

Leņķa bisektrisei piemīt šādas īpašības:
 Katram leņķim var novilkt tikai vienu bisektrisi.
 Izstieptu leņķi tā bisektrise sadala divos taisnos leņķos, bet pilnu leņķi - divos izstieptos leņķos.
 No dotā stara vienā pusplaknē var atlikt tikai vienu prasītā lieluma leņķi. Ja no stara abās pusplaknēs atliek viena un tā paša lieluma leņķus, tad šo leņķu summa ir leņķis, kura bisektrise ir dots stars.

Trijstūra bisektrise 

Trijstūra bisektrise ir trijstūra leņķa bisektrises nogrieznis, kas atrodas trijstūra iekšpusē.

Trijstūra bisektrisei piemīt šādas īpašības:

 Visas trīs jebkura trijstūra bisektrises krustojas vienā punktā, tas sakrīt ar trijstūrī ievilktās riņķa līnijas centru.
 Trijstūra bisektrise dala pretējo malu tādā attiecībā, kāda ir abu tai pieguļošo malu attiecība.
 Ja divas trijstūra bisektrises ir vienāda garuma, tad trijstūris ir vienādsānu.

Skatīt arī 

 Leņķis
 Leņķa trisekcija
 Mediāna
 Trijstūra augstums
 Vidusperpendikuls

Atsauces 

Leņķis
Ģeometrija
Planimetrija
Trijstūris
Skulte (Skultes pagasts)

Skulte ir apdzīvota vieta Limbažu novada Skultes pagastā. Izvietojusies Aģes upes krastā pie autoceļa A1 2,5 km no Rīgas līča piekrastes, 3 km no pagasta centra Mandegām, 37 km no novada centra Limbažiem un 53 km no Rīgas.
Skultē ir pirmsskolas izglītības iestāde, pasta nodaļa, luterāņu baznīca, kapsēta. Austrumos no ciema atrodas Rīgas—Skultes dzelzceļa līnijas galastacija (Skultes stacija).
Tradicionāls un populārs ir ikgadējais maija pēdējā sestdienā rīkotais aktiera Edgara Liepiņa atceres pasākums «Tiksimies kādreiz maijā!»

Vēsture 
Skulte ir sena apdzīvota vieta pie lielceļa, kas veda no Rīgas uz Igauniju. Senais novada nosaukums Ademinde cēlies no lībiešu vārda adia — ‘mala’ un vācu Münde — ‘grīva’; ‘pie Aģes grīvas’. 
Skulte par lielāku apdzīvoto vietu izveidojusies 1930. gados pēc apbūves gabalu iedalīšanas bijušās Skultes muižas (Adiamünde) teritorijā. 1933. gadā Skultei tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.
Latvijas PSR laikā starp dzelzceļu un pagasta robežu abpus Aģes upei izveidojās vairākas vasarnīcu un mazdārziņu kolonijas (ciemi), kas vēlāk administratīvi iekļauti Skultes ciema teritorijā. Vasarnīcu ciemi: VEF-Skulte, Universitāte, Kaija, Diāna, Mežvīns, Alfa, Nākotne, Saule, Koklītes.

Kapliča 
Skultes kapu kapliča ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

Cilvēki 
 Vesels fon Freitāgs-Loringhofens (Wessel Freiherr Freytag von Loringhoven, 1899–1944) — vācu pretestības kustības loceklis, piedalījās atentāta rīkošanā pret Ādolfu Hitleru 1944. gada 20. jūlijā. Dzimis Lielbornes muižā, bērnību un jaunības gadus pavadīja Skultes muižā.
 Imants Skrastiņš (1941—2019), latviešu aktieris, dziedātājs un radio teātra režisors.

Iedzīvotāji

Atsauces 

Skultes pagasts
Limbažu novada ciemi
Latvijas ciemi