joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sēru maska

Sēru maska ir memoriāls Magadanā, kas veltīts politisko represiju upuru piemiņai. Centrālais piemineklis ir 15 metrus augsts. Autori: tēlnieks — Ernsts Neizvestnijs, arhitekts — Kamils Kozajevs. Viens no trim plānotajiem Sēru trijstūra pieminekļiem. 2017. gada 20. novembrī netālu no Jekaterinburgas (Sēru maskas: Eiropa — Āzija) tika atklāts otrais Sēru trijstūra piemineklis. Trešais piemineklis (Vorkutā) nav izveidots.

Pieminekļa vēsture 
1990. gada vasarā Magadanā viesojās tēlnieks Ernsts Neizvestnijs, kurš jau vairāk nekā 20 gadus dzīvoja Amerikas Savienotajās Valstīs. Viņš atveda un parādīja slaidus ar pieminekļa skici 30.— 50. gadu Staļina represiju upuriem. Tika pieņemts, ka Magadanā uzstādītais piemineklis kļūs par pirmo pieminekli no tēlnieka iecerētā "Ciešanu trijstūra" (Magadana, Vorkuta, Jekaterinburga). 1990. gada 23. jūlijā Magadanas pilsētas izpildkomiteja nolēma uzcelt memoriālu staļinisma represiju upuriem Magadanā.

Memoriāla centrālā skulptūra ir stilizēta cilvēka seja, no kuras kreisās acs asaras plūst mazu masku formā. Labā acs ir attēlota loga formā ar režģi. Otrpusē ir zem raudoniska krucifiksa redzama raudošas sievietes skulptūra. Pieminekļa iekšpusē ir tipiskas cietuma kameras kopija.

Memoriāls atrodas stāvā kalnā Magadanā un tika atvērts 1996. gada 12. jūnijā. Staļina laikos šajā stāvajā kalnā atradās "Transitka" — pieturas punkts, no kura ieslodzīto kolonnas tika nosūtītas uz dažādām Kolimas nometnēm.

2008. gada 24. septembrī, brauciena uz Magadanas apgabalu laikā, Krievijas prezidents Dmitrijs Medvedevs apmeklēja pieminekli un nolika ziedus pie tā pamatnes. 2016. gadā pieminekli apgānīja vandāļi, uz tā ar sarkanu krāsu uzrakstot “Staļins ir dzīvs”.

Kritika 
Vēstures zinātņu doktors Anatolijs Hazanovs to nosauca par "zvērīgu Lieldienu salas skulptūru stilā, celtniecību" par "skaidru tēlnieka Ernsta Neizvestnija neveiksmi". Pēc Hazanova teiktā, "Sēru maska" parāda, kas var būt nacionālais piemineklis (šādu pieminekli ierosināja uzstādīt Ņikita Hruščovs, Mihails Gorbačovs un Boriss Jeļcins, bet šis priekšlikums netika īstenots) represiju upuriem, ja tas tomēr tiek būvēts pašreizējā laikā.

Galerija

Atsauces

Saites 

 Gluščenko A. G. Par atmiņu un pieminekļiem
 Sēru maska Magadanā vietnē "Krievijas apskates vietas"
 Sēru maska. Fotoreportāža
 Kolimas teritorija: piemineklis Sēru Maska
PSRS politiskās represijas
Rugājkalns

Rugājkalns ir 97,6 m augsts paugurs Austrumkursas augstienes ziemeļdaļā, Kandavas novada Kandavas pagastā. Paugura relatīvais augstums ir 22,6 m un tas atrodas 250 metrus uz rietumiem no autoceļa P109 Kandava—Saldus (autobusu pietura “Rugājkalns”), 4 km uz ziemeļiem no Zemītes, pie pašvaldības ceļa, agrākā valsts ceļa V1470 Ošlejas—Rugājkalns—Noras atzarojuma Rugājkalns—Aizdzire, lauksaimnieciskās zemēs. Uzkalnā atrodas bijusī Rugājkalna muiža (agrāk Luizenhofa), agrākās Aizdzires muižas pusmuiža.

Apraksts 

Rugājkalns ir asimetrisks, līdz 800 metru garš un līdz 550 metru plats vidējpaugurs — daugulis. Virsotne iegarena, orientēta ZA-DR virzienā. Paugurs veidojies zem ledāja tā aktīvā mikromēlē, kur glaciotektonisko procesu rezultātā uz augšu ticis izspiests augsnes pamatmateriāls — smiltis, oļi, grants, morēnas mālsmilts. No blakus esošajiem pauguriem Rugājkalnu norobežo 0,5—1 km plati reljefa pazeminājumi.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Austrumkursas augstiene
Kandavas pagasts
2021. gada Olaines novada domes vēlēšanas

2021. gada Olaines novada domes vēlēšanas notika  2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās. Vēlēšanās Olaines novada domē tika ievēlēti 15 deputāti. Vēlēšanās piedalījās 7 kandidātu saraksti, kas kopā sastāv no 104 kandidātiem.

Vēlēšanu norise 
Olaines novadā atradās 4 vēlēšanu iecirkņi. Olaines pagastā varēja nobalsot Jaunolaines Kultūras namā un "Olaines Sociālā dienesta" klientu apkalpošanas centrā "Gaismas" (nepieejams cilvēkiem ar kustību traucējumiem), bet Olaines pilsētā varēja nobalsot Olaines Kultūras centrā un Olaines Sporta centrā.

Oficiālajā vēlēšanu dienā, sestdienā, , iecirkņi bija atvērti no pulksten 7ː00 līdz 20ː00 (), bet ikkatrā iecirknī vēlētājs varēja arī balsot iepriekš — gan pirmdienā, , no pulksten 16ː00 līdz 20ː00 (), gan ceturtdienā, , no pulksten 9ː00 līdz 16.00 (), gan arī piektdienā, , no pulksten 13ː00 līdz 20ː00 ().

Šajā novadā balsstiesīgais vēlētājs varēja nobalsot jebkurā iecirknī, jo vēlētāju noteikšanai tika izmantoti iepriekš sastādīti vēlētāju saraksti. COVID-19 pandēmijas dēļ iecirkņos bija jāievēro dažādi epidemioloģiskās drošības pasākumi, kā, ierodoties iecirknī, ir jāvelk sejas maska, jāievēro divu metru distance no citiem cilvēkiem un jādezinficē rokas, papildus arī tika ieteikts uz vēlēšanām nākt ar savu pildspalvu.

Latvijas Televīzijas ziņu raidījuma Panorāma rubrikā "Tautas panorāma"  tika pārraidīts sižets par Olaines novadu, kurā tika aptaujāti novada iedzīvotāji. Kā lielāko problēmu iedzīvotāji norādīja infrastruktūras stāvokli Olaines pagasta ciemos, kas ir sliktāks nekā tādā lielajās apdzīvotajās vietās kā Olainē vai Jaunolainē.

Balsošanas sistēma 
Latvijas Pašvaldības domes vēlēšanu likums nosaka, ka pašvaldības tiek ievēlētas vienlīdzīgās, tiešās, aizklātās, brīvās un proporcionālās vēlēšanās, piešķirot vietas partijām, kuras iegūst vismaz 5% balsu pēc Vebstera—Senlagē metodes. Vēlēšanas parasti notiek reizi četros gados, jūnija pirmajā sestdienā, bet Saeimai ir tiesības pieprasīt ārkārtas vēlēšanas. Ja notiek ārkārtas vēlēšanas un līdz iepriekšējās domes termiņa beigām ir vairāk par diviem mēnešiem, bet mazāk par diviem gadiem, tad domi ievēl uz pagarinātu laiku — līdz aiznākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām, savukārt ja ir vairāk par diviem gadiem, tad uz saīsinātu laiku — līdz nākamajām noteiktajām pašvaldību vēlēšanām.

Novada domē tiek ievēlēti 15 deputāti, ja iedzīvotāju skaits administratīvajā teritorijā ir zemāks par 30 000.

Tiesības piedalīties Olaines novada domes vēlēšanās ir Latvijas un citu Eiropas Savienības (ES) dalībvalstu pilsoņiem, sākot no 18 gadu vecuma, kuriem ir reģistrēta dzīvesvieta Olaines novada administratīvajā teritorijā 90 dienas pirms vēlēšanu dienas, vai kuriem Olaines administratīvajā teritorijā pieder nekustamais īpašums. Lai apliecinātu vēlētāja identitāti jānorāda derīga ES pilsoņa pase vai personas apliecība (eID karte).

Kandidātu saraksti

Ievēlētie deputāti 
Vēlēšanās Olaines novada domē tika ievēlēti 15 deputāti.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kandidātu saraksti
 Vēlētāju aktivitāte
 Vēlēšanu rezultāti
 Ievēlēto deputātu saraksts

2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas
Pantjurkisms

Pantjurkisms ir politiska doktrīna, kas 1880. gados sludināja, ka visas tjurku tautas, it īpaši islāmticīgās, ir viena nācija, un tām ir jāapvienojas vienā vienotā valstī. Kustību aizsāka Krimas tatāri, kas centās atdalīties no Krievijas Impērijas un iekļauties Osmaņu impērijas sastāvā. Viens no aktīvākajiem pantjurkisma idejas atbalstītājiem bija Krimas tatāru intelektuālis Ismails Gaspirali.

Ārējās saites 

Tjurki
Politiskās kustības
Turcijas vēsture
Azerbaidžānas vēsture
Krimas tatāri
Krimas vēsture
Meshetas grēda

Meshetas grēda, arī Adžārijas—Imeretijas grēda un Meshetijas grēda, ir kalnu grēda Kaukāza kalnu sistēmā, viena no galvenajām Mazā Kaukāza grēdām. Atrodas Gruzijas dienvidrietumu daļā.

Ģeogrāfija 

Grēdas garums ir 140—150 km, un tās augstākais punkts ir Mepisckaro kalns 2850 m augstumā virs jūras līmeņa. Grēda stiepjas no Melnās jūras krasta līdz Kuras ielejai, aiz kuras turpinās uz austrumiem kā Trialeti grēda. Kalnos ir liels nokrišņu daudzums. Teritorija ap Mtirala kalnu Adžārijā bija nokrišņiem bagātākais reģions Padomju Savienībā, un tas ir arī mitrākais Kaukāza apgabals ar gada nokrišņiem aptuveni 4500 mm gadā. No Meshetas grēdas plūst vairākas upes — Supsa, Adžārisckali un Natanebi.

Meshetas grēdas pamatmateriāls ir zemūdens fliša nogulumi un vulkāniskie ieži — tufs un andezīts.

Flora un fauna 

Meshetas grēdas nogāzes ir bagātas ar endēmām un reliktām sugām, un tās galvenokārt klāj lapu koku meži (ozoli, kastaņas, kļavas, skābarži, dižskābarži) zem 1200 m virs jūras līmeņa un skujkoku meži (egles, baltegles un retumis priedes) no 1200 līdz 1800 m. Lielākos augstumos sastopamas subalpīnās un alpīnās pļavas, kuras siltajā gadalaikā tiek izmantotas kā ganības.

Dabas aizsardzība 

14% no grēdas teritorijas ir iekļauti trijos Gruzijas nacionālajos parkos — Boržomi—Haragauli, Kintriši un Mtirala. Tās piekājē un nogāzēs izvietoti vairāki minerālūdeņu un klimatiskie kūrorti.

Attēlu galerija

Atsauces 

Kaukāzs
Kalnu grēdas
Gruzijas ģeogrāfija
Mūzikas skaņas

"Mūzikas skaņas" () ir 1965. gada ASV muzikāla drāmas filma, kuras producents un režisors ir Roberts Vaizs. Filmā galvenās lomas atveido Džūlija Endrūsa un Kristofers Plamers, kā arī Ričards Heidns, Pegija Vuda, Čarmians Kerrs un Elinora Pārkere. Filma ir 1959. gada mūzikla "Mūzikas skaņas" ekranizācija. Mūzikas autors ir Ričards Rodžers, bet vārdus dziesmām sarakstījis Oskars Hammersteins II. Filmas scenārijs tapis, izmantojot 1949. gadā Marijas fon Trapas uzrakstītās atmiņas par Trapa ģimenes dziedātājiem. Filmas darbība norisinās Austrijā, kur 1938. gadā Marija fon Trapa ir nosūtīta par auklīti atvaļināta flotes virsnieka bērniem.

1966. gadā filma "Mūzikas skaņas" saņēma piecas Amerikas Kinoakadēmijas balvas, tajā skaitā Labākā filma un Labākais režisors.

Ārējās saites 

1965. gada filmas
ASV romantikas filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Roberta Vaiza filmas
Rūjas purs

Rūjas purs, arī Rūjas purvs un Virķēnu tīrelis, ir purvs Rūjienas novada Vilpulkas pagastā, Burtnieka līdzenumā ap 6 kilometrus uz rietumiem no Rūjienas. Gar purvu austrumos tek Rūjas upe, purva ieplaka atrodas Vilpulkas pagastā starp Rūju un tās pieteku Palmuti, uz kurām no tā ir notece caur novadgrāvjiem. Daļa avotu apgalvo, ka arī Rūjas kreisajā krastā (Jeru pagastā) atrodas Rūjas purva daļa un attiecīgi Rūja tek caur purvu, tomēr citi uzskata, ka tur atrodošais slapjo mežu masīvs Brīvpurvs ir atsevišķs 300 hektāru liels objekts. Zem kūdras slāņa atrodas g.k. sapropelis un saldūdens kaļķi.

No purva 1879 hektāriem 1254 ha aizņem zemais purvs un 154 ha — augstais purvs, 471 ha ir pārejas stadijā. Vidējais kūdras slāņa biezums 1,5 metri, maksimālais — līdz 6 metriem. Kopš 1966. gada notiek pakaišu frēzkūdras ieguve, 20. gadsimta beigās kopējie krājumi tika vērtēti kā 24,7 miljoni kubikmetru, rūpnieciski izmantojamie — 1,7 miljoni kubikmetru. 2017. gadā praktiski izmantojamie kūdras krājumi tika novērtēti kā 562,5 tūkstoši tonnu (pie standarta mitruma 40%), pie ieguves 4,5 tūkstoši tonnu gadā.

Rūjai un Palmutei pieguļošajās teritorijās novērots salīdzinoši liels putnu sugu skaits, tai skaitā retie melnais stārķis un mazais ērglis. Dienvidos no purva atrodas dabas liegums "Rūjas paliene", kas iekļauj Rūju tās tecējumā gar purvu un Palmutes lejteci, pats purvs ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta ainavu aizsardzības zonā. Pa purvu tiek organizētas ekskursijas, no ziemeļiem purvā ved ceļš.

Atsauces 

Latvijas purvi
Vilpulkas pagasts
Antana

Antana (Ἀνθάνα) jeb Antene (Ἀνθήνη) bija sena pilsēta Kinurijā, Peloponēsā, Grieķijā, netālu no mūsdienu Astrosas. Tā atrodas Tirejas līdzenuma dienvidu malā, netālu no Brasiatisas ietekas Argolīdas līcī. Uz paugura, kas ir pazīstams kā "Sv. Andreja sala", atrodas ciklopiskā krāvuma nocietinājumu paliekas, kas redzamas paugura ziemeļu daļā. Ir saglabājušies arī ārējā nocietinājuma fragmenti ar torņiem, kas datējami ar 5-4 gadsimtu pr.Kr. Vēlāk apmetne tika pārcelta tuvāk jūrai, kur mūsdienās atrodas Romas vēlā perioda drupas, kā arī papildus nocietinājumi, kas tika celti Bizantijas laikā. Netālu no pilsētas atrodas sens arkveidīgs akmens tilts pāri Brasiatisas upei.

Pausānija laikā Antana bija iekļauta Argolīdā. Vēsturiski avoti liecina, ka šeit bija eginiešu kolonija. Pilsēta atrodas netālu no senajām pilsētām Nerisas un Evas. Netālu atradās brāļu kapi, kur apbedīti karavīri, kas 550. gadā pr.Kr. cīnījās par Tireatīdas teritoriju, kad no 300 argosiešiem un 300 spartiešiem dzīvi palika tikai divi argosieši un viens spartietis.

Antanu, aprakstot Peloponēsas karu, piemin arī Tukidīds. Miera sarunās starp argosiešiem un spartiešiem 420. gadā pr.Kr. argosieši pieprasīja, lai spartiešu pārvaldītās strīdīgās Kinurijas teritorijas ar Tirejas un Antanas pilsētām tiktu iztiesātas tiesā. Tika panākta vienošanās, kurā parakstīts pamiers uz 50 gadiem, kas ļāva abām konfliktējošajām pusēm izlemt Kinurijas strīdīgās teritorijas ar ieroču palīdzību, kā tas notika kaujā 550. gadā pr.Kr.

Kinurija
Senās Grieķijas pilsētas
З

З (з) ir kirilicas burts, sastopams visos alfabētos, kas balstīti uz kirilicu. Visbiežāk šis burts attēlo balsīgu alveolāru berzeni /z/ (latviešu valodā atbilst burtam Z). Šo burtu var izrunāt arī kā palatizēto /zʲ/, ja rakstībā pēc tā seko mīkstinājuma zīme ь vai kāds mīkstais patskanis. Mongoļu valodā izrunā kā nebalsīgs apikāli dentālu afrikatīva slēdzeni /t͡s/ (latviešu valodā atbilst burtam C). Burts З kirilicā ir radies no grieķu burta zēta (Ζ, ζ). Krievu un baltkrievu alfabētā burts з ir 9. burts pēc kārtas, bulgāru alfabētā — 8. burts, ukraiņu un maķedoniešu alfabētā — 10. burts.

Ārējās saites 

Kirilicas burti
Viljams Hērts

Viljams Makkords Hērts (, dzimis , miris ) bija ASV aktieris.

Aktiera karjeru sācis septiņdesmitajos gados. Filmu debiju Hērts piedzīvoja 1980. gadā filmā Altered States, par kuru viņš saņēma Zelta globusa balvas nomināciju. 1985. gadā Hērts saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris par filmu "Zirnekļsievietes skūpsts" (Kiss of the Spider Woman, 1985). Vēlāk Hērts saņēma vēl divas labākā aktiera nominācijas par lomām filmās Children of a Lesser God (1986) un "Televīzijas ziņas" (Broadcast News, 1987). 2005. gadā ticis nominēts Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris otrā plāna lomā par filmu "Vardarbības pēctecība" (2005).

Vēl piedalījies tādās filmās kā "Mākslīgais intelekts" (2001), "Ciems" (The Village, 2004), "Siriāna" (Syriana, 2005), "Labais gans" (The Good Shepherd, 2006), "Misters Brūkss" (Mr. Brooks, 2007), "Savvaļā" (2007) un "Robins Huds" (Robin Hood, 2010). Piedalījies arī vairākās Marvel Cinematic Universe filmās.

2018. gada maijā tika paziņots, ka Hērtam ir nedziedināms prostatas vēzis. Viņš nomira no slimības komplikācijām savā mājā Portlendā, Oregonā, 2022. gada 13. martā, 71 gada vecumā.

Atsauces

Ārējās saites 

1950. gadā dzimušie
Vašingtonā dzimušie
2022. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Betpakdala

Betpakdala () jeb Ziemeļu Bada stepe () ir tuksnesis Kazahstānas dienviddaļā, Žambilas, Karaghandi un Turkestānas apgabalos. Fizioģeogrāfiski atrodas rietumos no Balhaša ezera, austrumos no Sarisu upes lejteces un dienvidrietumos no Šu upes lejteces, ziemeļos robežojoties ar Kazahu pauguraini.

Ģeogrāfija

Reljefs 
Tuksnesis ir lēzens, viegli nolaidens un viļņots līdzenums, kura absolūtais augstums svārstās no 300 līdz 350 metriem ar slīpumu lejup uz dienvidrietumiem. Visaugstākais punkts ir dienvidaustrumos, kur Želtau augstienē Žambila kalns sasniedz 974 m augstumu. Teritorija ir praktiski neapdzīvota.

Ģeoloģija 
Devona periodā lielu daļu teritorijas noklāja izvirdumu magmatiskie ieži. Pēc vulkāniskā perioda beigām vēlajā devonā pār tiem sāka uzkrāties nogulumieži.

Betpakdalas rietumu daļa sastāv no klinšainiem mezozoja iežiem un horizontāli slāņainiem paleogēna sadrupinātiem iežiem (smiltīm, smilšakmeņa, māla un oļiem). Kalnainā austrumu reģiona struktūra ir Kazahu pauguraines Kaledonijas krokojuma turpinājums, un to veido vēlā paleozoja nogulumu, magmatisko un metamorfo iežu komplekss. Neraugoties uz sausumu, tuksnesī ir daudz seklu, bieži sāļu ezeru. Pazemes ūdeņi atrodas 2 līdz 30 m dziļumā, izplūdes vietās tie ir bagātīgi. Dominējošās augsnes ir brūnās un pelēkbrūnās tuksneša solončaku un soloncu. Betpakdalas rietumu reģions ir mālains tuksnesis; ieplakās takiri — izžuvušas ūdenstilpes ar saplaisājušu dibenu, un solončaki. Austrumos mālainais tuksnesis pāriet akmeņainā tuksnesī, ar gravām un slēgtām beznoteces ielejām.

Klimats 
Klimats ir krasi kontinentāls. Gada nokrišņu daudzums ir no 100 līdz 150 mm, no kuriem tikai 15% ir vasarā. Vasaras attiecīgi ir sausas un karstas; ziemas ir aukstas ar nelielu sniega kārtu, ne vairāk kā 15 cm. Vidējā temperatūra janvārī svārstās no -12 °C līdz -14 °C, bet jūlijā — no 24 °C līdz 26 °C.

Bioloģija 
Pavasaros un rudeņos, kad Betpakdalā sastopama zaļa zāle, to izmanto ganībām gan mājlopi, gan savvaļas dzīvnieki. Šurp zaļās zāles periodā migrē viena no lielākajām pasaules antilopju saigu populācijām, lai gan 2015. gada maijā notika epizootiska, visticamāk, pasterelozes epidēmija, kurā mira vairāk nekā 120 000 saigu — kas bija vairāk nekā trešdaļa pasaules populācijas un četras piektdaļas visu Bekpakdalas saigu. Tomēr šādas epidēmijas ir biežas Bekpakdalā un saigu populācija pēc tām līdz šim veiksmīgi atjaunojusies. Saigām Betpakdalā izveidots 25 000 km² liels zooloģiskais liegums. Tuksnesī pie Askazansora solončaka veikti paleontoloģiski izrakumi, atklājot neogēna faunas atliekas.

Pie Sarisu un Šu upju gultnēm aug saksaulu meži un krūmāji.

Transports 

Gar tuksneša malām ziemeļu—dienvidu virzienā ved divi ceļi, A17 Žezkazghana — Kizilorda un M36 Karaghandi — Almati, kā arī dzelzceļš no Karaghandi uz Šu (abi pēdējie gar Balhaša krastu).

Atsauces

Ārējās saites 
	

Kazahstānas ģeogrāfija
Zemienes
Horvātijas Neatkarīgā valsts

Horvātijas Neatkarīgā valsts (, ), saīsinājumā NDH, bija Trešā reiha un Fašistiskās Itālijas marionešu valsts Otrā pasaules kara laikā, kas tika izveidota 1941. gadā okupētās Dienvidslāvijas karalistes teritorijā pēc Ass valstu iebrukuma. Tās teritoriju veidoja lielākā daļa no mūsdienu Horvātijas un Bosnijas un Hercegovinas, kā arī mazākas teritorijas no Serbijas un Slovēnijas.

Ārējās saites 

Bijušās valstis Eiropā
Otrais pasaules karš
Horvātijas vēsture
Bosnijas un Hercegovinas vēsture
Serbijas vēsture
Slovēnijas vēsture
Rugovas kanjons

Rugovas kanjons jeb Rugovas aiza (; ) ir upes izveidota ieplaka (kanjons) netālu no Pečas pilsētas daļēji atzītās Kosovas Republikas rietumos, netālu no Melnkalnes robežas. Kanjons ar garumu līdz 25 km un dziļumu līdz 1000 metriem tiek uzskatīts par vienu no garākajiem un dziļākajiem Eiropā. Tas izveidojās Pečas ledāja atkāpšanās rezultātā un pēc tam ūdens erozijas rezultātā abpus Pečas Bistricas upei.

1985. gadā Rugovas aiza tika pasludināta par aizsargājamu dabas mantojuma objektu tās ģeoloģiskās, hidroloģiskās, speleoloģiskās un botāniskās vērtības, kā arī gleznainās ainavas dēļ.

Ģeogrāfija 
Aizas apkārtnē ir maz apdzīvotu vietu, cilvēki dzīvo tās austrumu daļā, kā arī gar upes rietumu krastu (vasarā).

Aizā ir vairāki ūdenskritumi un daudzi strauti, piemēram, Melnais ūdens () un 5. kilometra strauts (). Kanjona sestajā kilometrā tā dienvidu puses klintīs atrodas 25 metrus augsts ūdenskritums. Kanjonā ir arī simtiem alu, no kurām daudzas nav izpētītas. Slavenākās ir Lielā kanjona alu sistēma (izpētīti tuvākie 11 km), Melno šķēru ala () un Kallaba ala (); tajā tika atrastas seno cilvēku atliekas). Kanjona malas savieno arku tilts.

Apskates vietas 
Rugovas aiza ir pievilcīga vieta kalnu tūrismam (pārgājieniem un klinšu kāpšanai) un alu pētniekiem. Šeit tika uzbūvēta Via ferrata jeb Dzelzs taka (kāpšanas trase), pirmā un pagaidām vienīgā Balkānos.

Pie ieejas aizā atrodas Pečas patriarhāta klosteris, Serbijas pareizticīgo baznīcas vēsturiskais un garīgais centrs.

Galerija

Atsauces

Arējās saites 
 Rugova Travel Guide

Kosovas reljefa formas
2021. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2021. gada (72.) Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2021. gada 19. līdz 25. aprīlim Polijas galvaspilsētā Varšavā.

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Komandu vērtējums 
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 25 punktus, 2. vietu — 20 punktus, 3.—4. vietu — 15 punktus, 5.—6. vietu — 10 punktus, 7. vietu — 8 punktus, 8. vietu — 6 punktus, 9. vietu — 4 punktus, 10. vietu — 2 punktus.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Latvijas cīkstoņi 
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās četri cīkstoņi:
brīvajā cīņā vīriešiem: Alans Amirovs (79 kg) — 3. vieta un Ivars Samušonoks (92 kg) — 5. vieta;
grieķu-romiešu cīņā: Aleksandrs Jurkjans (63 kg) — 3. vieta.
brīvajā cīņā sievietēm: Alīna Antipova (65 kg) — 5. vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
 Database
 Results book

2021
2021. gads sportā
Sports Polijā
Mārtiņš Bariss

Mārtiņš Bariss (1947—2021) bija viens no kustības Helsinki-86 dibinātājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1947. gada 9. septembrī Lēdurgā. Mācījās Saukas profesionāli tehniskajā skolā, darbojies tautas lietišķās mākslas studijā “Dzintars”. Strādāja Liepājas galantērijas kombinātā “Lauma” par elektriķi.

1986. gadā kopā ar Linardu Grantiņu un Raimondu Bitenieku nodibināja cilvēktiesību aizstāvības grupu Helsinki-86, 1988. gadā vadīja šīs organizācijas Liepājas grupu, bija Latvijas Tautas frontes kongresu delegāts, Pilsoņu kongresa Latvijas komitejas loceklis. Bija ievēlēts Latvijas Tautas frontes domē.
5. Saeimas vēlēšanās viņš kandidēja "Tēvzemei un Brīvībai" sarakstā.

Vēlāk bija “Latvenergo” darbinieks.

Miris 2021. gada 22. aprīlī.

Apbalvojumi 
1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces 

1947. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Helsinki-86
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Latvijas politiskie aktīvisti
Atmodas aktīvisti
Lūseila

Lūseila () ir plānota pilsēta Katarā. Pilsēta atrodas Persijas līča piekrastē, aptuveni 23 kilometrus no galvaspilsētas Dohas. Pilsēta būs paredzēta 450 000 cilvēku izmitināšanai, no tiem 250 000 būs pastāvīgie iedzīvotāji.

Pilsētā notiks daļa no 2022. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīra spēlēm, kas norisināsies stadionā ar aptuveni 80 000 skatītāju vietām.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Kataras pilsētas
F. Marijs Ābrahams

F. Marijs Ābrahams (, dzimis ) ir ASV aktieris. Kļuvis plašāk pazīstams, kad 1984. gadā attēlojis Antonio Saljēri filmā "Amadejs" (1984), par ko viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris, kā arī Zelta globusa balvu.

Ābrahams piedalījies arī tādās filmās kā "Visi prezidenta vīri" (All the President's Men, 1976), "Seja ar rētu" (1983), "Rozes vārds" (1986), "Pēdējais varonis" (1993), "Zvaigžņu ceļš: Sacelšanās" (Star Trek: Insurrection, 1998), Finding Forrester (2000), "Stāsts par Levinu Deivisu" (2013) un "Viesnīca "Diženā Budapešta"" (2014). Piedalījies arī Showtime seriālā "Svešais starp savējiem" (2012—2018), par ko viņš tika divreiz nominēts Emmy balvai.

Ārējās saites 

1939. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
Zelta globusa balvas ieguvēji
Pensilvānijā dzimušie
Krutie kruķi

"Krutie kruķi" () ir 2007. gada asa sižeta britu komēdija par policistiem. Filmas režisors ir Edgars Raits. Scenārija autori ir Raits un Saimons Pegs, kurš arī atveido seržanta Nikolasa Eindžela lomu. Eindžels ir izcils policists no Londonas, kurš tiek nosūtīts uz mazpilsētu jo priekšniecībai ir bail, ka viņa fonā pārējie policisti izskatās nekompetenti. Kopā ar kolēģi, kuru atveido Niks Frosts, Eindžels izmeklē vairākas slepkavības, kuras pārējie mazpilsētas iedzīvotāji uzskata par nelaimes gadījumiem. Šī ir otrā filma Three Flavours Cornetto triloģijā.

Ārējās saites 

Three Flavours Cornetto triloģija
2007. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Relativity Media filmas
Edgara Raita filmas
Reģionālisms

Reģionālisms ir politiska ideoloģija, kuras mērķis ir palielināt viena vai vairāku reģionu politisko varu, ietekmi, un pašnoteikšanos. 

Tas koncentrējas uz politiskās vai sociālās sistēmas attīstību, pamatojoties uz vienu vai vairākiem reģioniem, un nacionālo, normatīvo vai ekonomisko interesi konkrētā reģionā vai reģionu grupā, kā arī apziņas un lojalitātes stiprināšanu atšķirīgam reģionam ar viendabīgu iedzīvotāju grupu.

Reģionālas partijas Latvijā 

 Latvijas Reģionu Apvienība (un arī Vidzemes partija)
 Latvijai un Ventspilij
 Tukuma pilsētai un novadam
 Valmierai un Vidzemei
 Jēkabpils reģionālā partija
 Latgales partija

Atsauces 

Politika
Alutaguzes nacionālais parks

Alutaguzes nacionālais parks jeb Alutaguzes tautas parks () ir nacionālais parks Igaunijā, kas atrodas valsts ziemeļaustrumu daļā, purvainā mazapdzīvotā reģionā netālu no Kohtla-Jerves pilsētas. Parka platība ir 443,3 km², no tiem lielāko daļu (54%) aizņem purvi, bet 42% — meži. Parks sastāv no 11 savstarpēji nesaistītiem fragmentiem ar dažādu aizsardzības statusu — Agusalu, Murakas, Puhatu, Strūgas, Kurtnas u.c. Neliela parka daļa — Smolnica — ir Peipusa ezera piekraste.

Administratīvi parks atrodas Austrumviru apriņķa Alutaguzes pagastā, ar daļām Toilas, Jehvi un Liganuzes pagastos. 

Parka atrašanās vieta ir ar skujkoku mežiem un purviem visbagātākais rajons Igaunijā, tajā atrodas valsts garākā smilšu pludmale (40 km gara, tā sauktās "dziedošās smiltis") ar Smolnicas smilšu kāpu. Tāpat šeit ir Narvas upes attekas un vecupes, kā arī augstākā ezeru biezība valstī Kurtnas apkaimē. No citām dabas vērtībām tiek nosauktas Agusalu iekšzemes kāpas, Mētaguzes ozolu audze, lielie Puhatu mitrāji un Strūgas pārplūstošās pļavas. Tāpēc ideja par pirmā Igaunijas nacionālā parka izveidi tieši šeit parādījās jau 1920. gados, tomēr tolaik netika realizēta. Parks tika izveidots tikai 2018. gadā uz tobrīd esošo nelielo rezervātu un liegumu bāzes.

Parkā zināmas vairākas reto dzīvnieku un putnu sugas, ieskaitot lidvāveri, melno stārķi, ziemeļpūci, klinšu ērgli un baltirbi. Daļa lielo zīdītāju, kā lāči, vilki un lūši, no parka migrē starp Igauniju un blakus esošo Krieviju.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

Igaunijas nacionālie parki
Austrumviru apriņķis
Dināras dabas parks

Dināras dabas parks () ir dabas parks Horvātijā, kas dibināts 2021. gada 21. februārī. Tas atrodas Splitas-Dalmācijas un Šibenikas-Kninas župānijās gar Bosnijas un Hercegovinas robežu. Gandrīz divas trešdaļas no 630,52 km² lielās platības atrodas Splitas-Dalmācijas župānijā. Dināras dabas parks ir otrs lielākais Horvātijā (lielākais ir Velebita dabas parks).

Ģeogrāfija 

Dināras dabas parks ietilpst Dināru kalnienes Dināru grēdā (augstākās virsotnes: Dināra (Siņala), Troglavs un Kamešnica), Cetinas upes izteka un augštece, Krkas upes izteka, Krčičas upe un karsta lauki gar Cetinu: Hrvatačko, Paško un Vrličko.

Dināras karsts ir starptautisks nosaukums, kas aptver daudz plašāku teritoriju. Dināra ir starp lielākajām dabiskā karsta vietām pasaulē ar nogulumiem, kuru biezums pārsniedz astoņus kilometrus.

Daba 

Dināras apkaime ir bagāta ar endēmām un apdraudētām sugām. Tajā zināms vairāk nekā 1000 augu sugu, no kurām 75 ir endēmas. Ir zināmas arī vairāk nekā 20 endēmas dzīvnieku sugas. Dināras grēdā atrodas Horvātijas augstākā virsotne — Dināra jeb Siņala (1831 metri). 87% no Dināras dabas parka teritorijas ir Natura 2000 ekoloģiskā tīkla daļa. Augsto Dināru zālāji (rudīni) ir vissvarīgākais endēmās stepes odzes pasugas Vipera ursinii macrops biotops Horvātijā.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Natura2000
Horvātijas nacionālie parki
Splitas-Dalmācijas župānija
Šibenikas-Kninas župānija
Aleksandrs Degtjarjovs

Aleksandrs Degtjarjovs (, ; dzimis , miris ) bija Ukrainas inženieris konstruktors. Viņš visu mūžu nostrādāja Konstruktoru birojā Južnoje, un beigās bija tā ģenerāldirektors.

Aleksandrs Degtjarjovs piedzima  Jaranskā, Kirovas apgabalā, Krievijā. 
1975. gadā viņš absolvēja Ļeņingradas Mehānisko institūtu specialitātē "Lidaparātu dzinēji". Viņu norīkoja darbā Konstruktoru birojā Južnoje Dņepropetrovskā (tagad Dnipro), Ukrainā. Sākotnēji viņš strādāja par inženieri, vēlāk kļuva par vecāko inženieri, grupas priekšnieku, dienesta priekšnieku.
Degtjarjovs piedalījās starpkontinentālo ballistisko raķešu kompleksu izstrādē un modernizēšanā. Viņš piedalījās nesējraķešu Zenit-2 un Dnepr projektos, kā arī kosmisko aparātu un pavadoņu sistēmu projektos.

1999. gadā Degtjarjovs kļuva par galvenā konstruktora — ģenerāldirektora vietnieku ārējās ekonomikas lietās. 
2001. gadā viņš absolvēja Dņepropetrovskas Nacionālās universitātes Ekonomikas fakultāti.
2005. gadā Degtjarjovs kļuva par galvenā konstruktora — ģenerāldirektora vietnieku uzņēmuma sistēmprojektēšanas un kompleksās attīstības lietās.
No 2010. līdz 2016. gadam viņš bija galvenais konstruktors — ģenerāldirektors.
2018. gadā Degtjarjovs kļuva par uzņēmuma ģenerāldirektoru.

Aleksandrs Degtjarjovs nomira  no koronavīrusa COVID-19 slimības.

Degtjarjovs ir aptuveni 200 zinātnisko publikāciju un rakstu autors par raķešu kompleksu izstrādes, modernizācijas un adaptācijas jautājumiem. Viņš ir 50 izgudrojumu un patentu autors. Viņš daudz uzmanības pievērsa nozares zinātnes attīstībai un Konstruktoru birojā Južnoje zinātniskās ražošanas attiecību stiprināšanai ar Ukrainas Nacionālo zinātņu akadēmiju, akadēmiskajiem institūtiem un Ukrainas reģionu augstskolām.

Atsauces

Ārējās saites 
 ПІШОВ З ЖИТТЯ ГЕНЕРАЛЬНИЙ ДИРЕКТОР-ГЕНЕРАЛЬНИЙ КОНСТРУКТОР ДП «КБ «ПІВДЕННЕ» О.В. ДЕГТЯРЕВ  Конструкторське Бюро "Південне" 
 ДЕГТЯРЕВ ОЛЕКСАНДР ВІКТОРОВИЧ Національна академія наук України

Ukrainas inženieri
Ukrainas kosmonautika
No COVID-19 mirušie
Kirovas apgabalā dzimušie
Donavas—Auenes nacionālais parks

Donavas—Auenes nacionālais parks () ir 1996. gadā izveidots nacionālais parks Austrijas austrumos. Tiek aizsargāta Donavas upes paliene no Vīnes līdz Slovākijas robežai 38 kilometru garumā. 

1984. gadā tika plānots sākt Hainburgas hidroelektrostacijas celtniecību, kas applūdinātu mūsdienu nacionālā parka teritoriju. Radās plaša protesta kustība pret stacijas būvniecību un palienes mežu izciršanu. Daudzi aktīvisti okupēja palienes teritoriju, bet 1985. gada martā petīciju par palienes saglabāšanu parakstīja 353 906 cilvēki. 1986. gada 1. jūlijā darbi tika pārtraukti. Sekoja apvidus zinātniskā izpēte, bet 1996. gadā teritorijā tika izveidots nacionālais parks.

Galerija

Ārējās saites 

Austrijas nacionālie parki
Lejasaustrija
Zemmeringas dzelzceļš

Zemmeringas dzelzceļš () ir 41 kilometru garš standarta platuma Austrijas Dienvidu dzelzceļa līnijas posms starp Glognicu Lejasaustrijā un Mircušlāgu Štīrijā caur 965 metrus augsto Zemmeringas pāreju. 

No 1848. līdz 1854. gadam celtā dzelzceļa līnija tiek uzskatīta par pasaulē pirmo standarta platuma kalnu dzelzceļa līniju un arī mūsdienās tiek ekspluatēta. Posmā tika izbūvēti 14 tuneļi un 16 viadukti. 1998. gadā dzelzceļš tika iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Galerija

Ārējās saites 

UNESCO Pasaules mantojuma vietas Austrijā
Lejasaustrija
Štīrija
Celtnes un būves Austrijā
Melkas abatija

Melkas abatija () ir 11. gadsimtā dibināts benediktīniešu klosteris, kas atrodas Austrijas ziemeļaustrumos, Vahavā, Donavas upes labajā krastā. Abatija ietilpst UNESCO Pasaules mantojuma objekta Vahavas kultūrainava sastāvā.

Klosteris dibināts 11. gadsimtā. 12. gadsimtā šeit nodibinājās Melkas abatijas ģimnāzija, slavu ieguva arī klostera bibliotēka un skriptorijs. Mūsdienu barokālo izskatu klosteris ieguva no 1702. līdz 1736. gadam, kad to pārbūvēja pēc Jākoba Prandtauera projekta. Klostera slavas dēļ tas netika sekularizēts imperatora Jozefa II reliģisko reformu laikā. 1974. gadā klosteris cieta ugunsgrēkā. Melkas klosterī apglabāts Sv. Kolomans, kā arī Austrijas pirmās dinastijas Bābenbergu pārstāvji.

Galerija

Ārējās saites 

Austrijas klosteri
Katoļu klosteri
Lejasaustrija
Andžela Peristeri

Andžela Peristeri (, dzimusi  Korčā), arī pazīstama kā vienkārši Andžela, ir albāņu dziedātāja, dziesmu autore un modele. Viņa piedalīsies, pārstāvot Albāniju, 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu Karma.

Biogrāfija 
Dzimusi  Korčā, Albānijā austrumu pareizticīgo ģimenē. Viņas vectēvs ir grieķu izcelsmes. Pēc vidusskolas absolvēšanas Tirānā, Andžela kopā ar ģimeni pārcēlās uz Salonikiem Grieķijā, kur, viņasprāt, Andžela saskārās ar diskrimināciju viņas albāņu izcelsmes dēļ. Atēnās viņa mācījās un absolvēja mūzikas akadēmiju.

Mūzikas karjera 
Andžela savu profesionālo mūzikas karjeru uzsāka , kad viņa neveiksmīgi piedalījās nozīmīgākajā albāņu mūzikas konkursā Festivali i Këngës ar dziesmu Vetëm ty të kam. Vēlāk tajā pašā gadā viņa piedalījās arī skaistumkonkursā Miss Albania Tirānā. Grieķijā viņa ir piedalījusies arī valsts X Faktora versijā The X-Factor.  tika izlaists Andželas vienīgais studijas albums Anxhela për ju.

Pēc vairāku gadu muzikālās darbības pārtraukšanas un dzīvošanas Grieķijā  Andžela atgriezās uz skatuves Albānijā ar dziesmu Femër Mediatike.  viņa piedalījās un uzvarēja Izklausies redzēts Albānijas versijā. Tajā pašā gadā viņa arī piedalījās dziesmu konkursā Kënga Magjike ar dziesmu Genjështar, iegūstot 2. vietu. Nākamajā gadā šajā konkursā viņa piedalījās ar dziesmu E Çmëndur, šoreiz uzvarot.  viņa šajā konkursā piedalījās ar dziesmu Dikush i imi, iegūstot 3. vietu. 2020. gada janvārī, piedaloties kosoviešu—albāņu dziedātājam Sinanan Vlasaliu, tika izslaista dziesma Ata, kas iekļuva Albānijas mūzikas TOP 100.

Eirovīzijas dziesmu konkurss 
 Albānijas pārraidītājs Radio Televizioni Shqiptar (RTSH) paziņoja, ka Andžela ar dziesmu Karma atgriezīsies piedalīties mūzikas konkursā Festivali i Këngës, kas kopš viņas pēdējās dalības konkursā pirms 20 gadiem bija kļuvusi arī par Albānijas Eirovīzijas dziesmu konkursa nacionālo atlasi. Konkursa finālā  viņa uzvarēja, kas nozīmē, ka dziedātāja piedalīsies, pārstāvot Albāniju 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē.

Atsauces

Ārējās saites 

 Profils Eurovision.tv lapā
 
 
 

 

1986. gadā dzimušie
Albāņu dziedātāji
Albānijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki‎
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Brasiatisa

Brasiatisa () ir izžūstoša upe Kinurijā (Ziemeļkinurijas dēms, Arkādijas nome), Peloponēsā, Grieķijā, apmēram 110 km uz dienvidrietumiem no Atēnām. Upes izteka atrodas Parnona kalnos, bet tā ietek Argolīdas līcī, šķērsojot Tirejas līdzenuma dienvidu daļu. 

Upe tek caur Lepida aizu, kas atrodas starp Agjosjoanisu un Platano, kā arī caur Lulugas aizu starp Platano un Sitainu. Upei ir daudz pieteku. Taču ūdens upē ir tikai lietus un sniega laikā no janvāra līdz aprīlim. Caur Platano ciemu iet upes atzars, kurā ūdens ir katru mēnesi un tas darbina ūdensdzirnavas. Pēc citiem datiem Brasiatisa veidojas, satekot Kutupovas, Lulugas un Mazijas upēm. Senāk upe starp Agjosandreasu un Korakovuni tecēja cauru gadu, bet tagad ūdens ir tikai pēc stipra lietus.

Netālu no Brasiatisas ietekas Argolikā atradās antīkā pilsēta Antana, bet vairāk uz augšu, netālu no Agjosandreasas pār upei atrodas sens arkveidīgs akmens tilts.

Atsauces 

Grieķijas upes
Meisons Grīnvuds

Meisons Vils Džons Grīnvuds (; dzimis ) ir Anglijas futbolists. Pašlaik (2021) pārstāv Premjerlīgas klubu Manchester United FC un Anglijas futbola izlasi.

Manchester United sastāvā debitēja  UEFA Čempionu līgas astotdaļfināla atbildes spēlē pret Francijas klubu Paris Saint-Germain.

Atsauces

Ārējās saites 

2001. gadā dzimušie
Rietumjorkšīrā dzimušie
Anglijas izlases futbolisti
Anglijas futbolisti
Manchester United F.C. spēlētāji
Zvārtes

Zvārtes ir ciems Valmieras novada Burtnieku pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V209, Smiltsvēveru upītes krastā.

Zvārtes izveidojusies ap Zvārtes muižu (Swarten).

Atsauces
Orhejas nacionālais parks

Orhejas nacionālais parks () ir nacionālais parks, kas atrodas Moldovas centrālajā daļā, Orhejas pilsētas apkārtnē 40—50 km uz ziemeļiem no galvaspilsētas Kišiņevas.

Apraksts 

Parks atrodas Kodru augstienē. Tā kopējā platība (33 792,09 ha) ir aptuveni 1% no Moldovas Republikas platības. Parka ainava ir pauguraina teritorija, daļēji klāta ar mežu, meži aizņem nedaudz vairāk kā pusi — 18 551 hektāru parka teritorijas. Teritoriju šķērso ielejas un gravas. Caur parku tek Reutas upe.

Parks atrodas četru rajonu teritorijā: Orhejas, Strešenu, Kelerašu un Krjulenu, un tajā ietilpst 18 komūnu zemes.

Nacionālā parka teritorijā aug vairāk nekā 700 vaskulāro augu sugu, dzīvo 109 putnu un 41 zīdītāju sugas. 26 augu sugas ir iekļautas Moldovas Sarkanajā grāmatā. Šeit sastopamas arī Moldovā retas faunas sugas, tai skaitā meža kaķis, meža cauna, mazais ērglis, melnā klija, parastā odze.

Vēsture 

Pirmais mēģinājums dibināt Orhejas nacionālo parku tika veikts 1989.-1991. gadā, taču tas neizdevās politisko juku dēļ. Kopš 2008. gada tā izveidi atbalstīja Vides aizsardzības ministrija un ANO Attīstības programma ar Pasaules Dabas fonda finansiālu atbalstu. 2013. gada 12. jūlijā parlaments pieņēma likumu par Orhejas nacionālā parka izveidošanu. Tā mērķis ir aizsargāt un saglabāt augus un savvaļas dzīvniekus, kā arī tajā esošos objektus, kuriem ir ekoloģiska, zinātniska, atpūtas un kultūras vērtība. Līdz Orhejas nacionālā parka izveidei Moldova bija vienīgā valsts Eiropā, kurai nebija neviena nacionālā parka.

Tūrisma objekti 

Nacionālā parka galvenie tūrisma objekti ir Trebuženu ainavu liegums, Kurki senkapu galvenā daļa, Cigeneštu ainavu rezervāts, vairākas arheoloģiskas senvietas, Zelta ordas pilsētas Šehraldžedidas (Jangišehras) drupas, Moldāvijas 15.—16. gadsimta viduslaiku Orhejas pilsētas (Vecās Orhejas, ) ar cietoksni 18 km no pašreizējās pilsētas vietas, 5 klosteri, 4 muižas.

Kultūras un dabas rezervāts "Vecā Orheja" kopš 2007. gada ir kandidātu grupā iekļaušanai UNESCO pasaules mantojuma vietu sarakstā.

Parka teritorijā ir izveidoti tūristu maršruti, tostarp autobraucējiem, velosipēdistiem, gājējiem un alpīnistiem.

Ivančas ciematā atrodas Tautas amatniecības muzejs, parka ciematos tiek piekopti tradicionālie amati, kā kokgriešana, akmeņgriešana, metālapstrāde, izšūšana u.c.

Attēlu galerija

Atsauces 

Moldovas nacionālie parki
Moldovas dabas aizsargājamās teritorijas
Jorgs Lantimos

Jorgs Lantimos (, Giorgos Lanthimos, dzimis ) ir grieķu kinorežisors, kinoproducents, scenārists un fotogrāfs. Četras reizes ticis nominēts Kinoakadēmijas balvai: labākā starptautiskā spēlfilma par filmu "Acu zobs" (2009), labākais oriģinālscenārijs par filmu "Omārs" (2015), kā arī labākā filma un labākais režisors par filmu "Favorīte" (2018). Par filmu "Favorīte", 2019. saņēmis arī Eiropas Kino balvas kā labākais režisors un labākais scenārists. Veidojis arī filmu "Svētā brieža nogalināšana" (2017).

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Atēnās dzimušie
Grieķu kinorežisori
Grieķu scenāristi
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Anneli Ota

Anneli Ota (Anneli Ott; dzimusi 1976. gada 2. maijā) ir Igaunijas politiķe. 2020. un 2021. gadā viņa bija valsts pārvaldes ministre. 2021. gadā no janvāra līdz novembrim Ota bija Igaunijas kultūras ministre. Viņa ir Igaunijas Centra partijas biedre.

Biogrāfija 
Anneli Ota piedzima 1985. gada 16. novembrī Tartu. Viņas tēvs Jāks Ots līdz nāvei uz prāmja Estonia 1994. gadā bija Veru mērs. Anneli tēvocis Juri Ots ilgu laiku bija Tallinas pilsētas Centra rajona vecākais.

1994. gadā Anneli Ota absolvēja Veru apriņķa Parksepas vidusskolu. Augstāko izglītību viņa ieguva 1999. gadā Tartu Universitātes Fiziskās audzināšanas fakultātē specialitātē "Kustības un sports"; 2000. gadā viņa ieguva arī diplomu pedagoģijā.

Anneli Otas politiskā karjera sākās 2005. gadā, kad pašvaldību vēlēšanās viņa tika ievēlēta Lasvas pagasta domē, pārstāvot Igaunijas Tautas savienību. Viņa 2009. gada 9. augustā iestājās Sociāldemokrātiskajā partijā. Ota tika ievēlēta Veru pilsētas domā, un no 2009. līdz 2010. gadam bija Veru mērs.
2011. gada 25. aprīlī Anneli Ota iestājās Igaunijas Centra partijā.
No 2011. līdz 2014. gadam viņa strādāja Tallinā par Nemmes rajona vecākā vietnieku. Viņa ir strādājusi arī par Veru apriņķa partnerības padomes izpilddirektoru.
2015. gada Rīgikogu vēlēšanās Ota kandidēja Centra partijas rindās Veru, Valgas un Pelvas apgabalā, bet neiekļuva parlamentā. 2015. gada 19. novembrī viņa tomēr kļuva par Rīgikogu deputāti, aizstājot Prītu Tobalu. Viņa bija speciālās komisijas cīņai ar korupciju priekšsēdētāja.
2019. gada vēlēšanās Ota kandidēja tajā pašā vēlēšanu apgabalā, un tika ievēlēta. Viņa vadīja Eiropas Savienības lietu komiteju un bija Nacionālās aizsardzības komitejas locekle.

2020. gada 25. novembrī Anneli Ota kļuva par valsts pārvaldes ministri Jiri Ratasa valdībā.
2021. gada 26. janvārī Ota kļuva par kultūras ministri Kajas Kallasas valdībā.
2021. gada 2. novembrī viņa paziņoja par atkāpšanos no ministra amata, pamatojot to ar domstarpībām ar valdības partneriem, konkrētāk, pretojoties Reformu partijas vadītās valdības noteiktajiem COVID-19 pandēmijas ierobežojumiem kultūras jomā un pasākumiem šīs jomas atbalstam. Divas nedēļas pirms atkāpšanās no amata Otas rīcību (bezdarbību) kultūras ministra amatā kritizēja Igaunijas Skatuves mākslas asociācija. 8. novembrī par kultūras ministru apstiprināja citu Centra partijas biedru Tītu Teriku.

Anneli Ota ir šķīrusies; viņai meita un dēls.

Atsauces

Ārējās saites 
 Informācija Igaunijas Kultūras ministrijas vietnē

|-

Igaunijas politiķi
Dobeles atbrīvošanas piemineklis

Dobeles atbrīvošanas piemineklis ir piemineklis Pirmajā pasaules karā un Latvijas brīvības cīņās 1919. — 1920. gadā kritušajiem karavīriem, kas atrodas netālu no Dobeles pils Dobelē.

Vēsture 
Pieminekļa celšanu ierosināja 1924. gadā, 1934. gadā Kārlis Zemdega uzsāka pieminekļa izkalšanu no 44 tonnu smaga Somijas granīta bluķa. Dobeles atbrīvošanas pieminekli atklāja 1940. gada 9. jūnijā. Pēc Otrā pasaules kara pie pieminekļa ierīkoja kritušo Sarkanās armijas karavīru kapus, bet 1950. gadā to uzspridzināja. No saspridzinātā pieminekļa bija saglabājusies vienīgi karavīra galva.

Atmodas kustības laikā izveidoja pieminekļa atjaunošanas fondu, kurā ieskaitītie uzņēmumu, organizāciju un privātpersonu ziedojumus izlietoja pieminekļa atjaunošanai un uzstādīšanai laukumā iepretim Dobeles pilsdrupām. Tēlnieces Intas Bergas un akmeņkaļa Libērija Peļņas atjaunoto pieminekli otrreiz atklāja 1996. gadā.

Atsauces 

Latvijas brīvības cīņu pieminekļi
Pieminekļi Dobelē
Latvijas vēsture
Hūgārdenas alus darītava

Hūgārdenas alus darītava () ir kompānijai AB InBev piederoša alus darītava, kas atrodas Beļģijas Flāmu Brabantes provinces Hūgardenas pašvaldībā. Pazīstama kā Hoegaarden kviešu alus markas ražotājs.  

Apkārtnē kviešu alus tika darināts vismaz no viduslaikiem, tomēr 1957. gadā tika aizvērta pēdējā kviešu alus darītava. 1966. gadā Pjērs Seliss (Pierre Celis) ražošanu atjaunoja. 1989. gadā Seliss pārdeva ražotne kompānijai Interbrew (mūsdienās AB InBev). 2006. gadā AB InBev, neskatoties uz protestiem, plānoja pārcelt ražošanu uz rūpnīču Ljēžā, tomēr plāni netika realizēti.

Ārējās saites 

 

Flāmu Brabante
Beļģijas alus darītavas
Beļģijas uzņēmumi
Amikla

Amikla () ir sena ahajiešu pilsēta Lakonijā, kas atrodas Eirotas vidustecē, labajā jeb rietumu krastā, 20 stadijas uz dienvidiem no Spartas, auglīgā rajonā, kas pārbagāts ar augļu kokiem. Tā izvietota nogāzē pie paugura, uz kura mūsdienās uzcelta Svētā Kiriaka kapella. Amikla mitoloģiskajā laikā bija viena no slavenākajām Peloponēsas pilsētām. Tiek uzskatīts, ka to dibināja Lakedemonas ķēniņš Amikls, Hiacinta tēvs, un tur dzīvoja Tindars, Kastors un Pollukss, kādēļ tos sauc par Amiklas brāļiem (Amyclaei Fratres). Amiklu piemin arī Homērs, un tā saglabāja savu neatkarību kā ahajiešu pilsēta ilgu laiku pēc tam, kad dorieši iekaroja Peloponēsu. Mūsdienās Amiklas vārdā ir nosaukts ciems, kas atrodas apmēram 2 km uz dienvidrietumiem no vēsturiskās Amiklas.

Pēc vispārpieņemtas tradīcijas, kas rāda Peloponēsas iekarošanu vienas Hērakla pēcteču paaudzes laikā, Amiklu dorieši uzdāvināja Filonomam par balvu, ka viņš tiem nodeva savu dzimto pilsētu, Spartu. Tālāk stāsta, ka Filonoms izmitināja pilsētā kolonistus no Imbrosas un Lemnas. Taču nevar būt šaubu, ka senie ahajiešu iedzīvotāji daudzu paaudžu garumā saglabāja savu pastāvēšanu vietā, kas ir neatkarīga no Spartas. Tikai neilgi pirms Pirmā Mesēnijas kara pilsētu ieņēma spartiešu valdnieks Telekls. Stāsta, ka Amiklas iedzīvotāji tik bieži bija izbiedēti ar viltus ziņām par ienaidnieka tuvošanos, ka pieņēma likumu, kas aizliedza par šo tēmu runāt un, attiecīgi, kad beidzot atnāca spartieši, un neviens neuzdrošinājās paziņot par viņu tuvošanos, "Amikla gāja bojā savas klusēšanas dēļ". No šejienes radās teiciens "Amyclis ipsis taciturnior" ("klusāk par pašu Amiklu"). Pēc tam, kad lakedemonieši ieņēma Amiklu, tā kļuva par neaizsargātu ciemu, kurā dzīvoja perieku amatnieki, un kurš bija atpazīstams tikai ar Hiacintijas festivālu, kuru ik gadus atzīmēja šajā vietā, kā arī ar templi (it kā uz Hiacinta kapa) un lielo (10 metrīgu) Apollona statuju, kuru nosauca par Amiklu. Tronis, uz kura bija uzstādīta šī statuja, bija slavens mākslas darbs, un to bija cēlis Batikls no Magnēzijas. Tas bija vainagots ar daudziem bareljefiem, par kuriem rakstīja Pausānijs.

Izrakumu laikā Viljams Martins Liks atrada daļēji bojātu uzrakstu, kurā burti ΑΜΥ seko aiz personvārda un neatstāj šaubas, ka pilnais vārds bija ΑΜΥΚΛΑΙΟΥ.

Atsauces 

Lakonija
Senās Grieķijas pilsētas
Ar mīlestību no Krievijas

Ar mīlestību no Krievijas () ir 1963. gada britu spiegu filma, kuras režisors ir Terenss Jangs. Šī ir otrā filma par Džeimsu Bondu, viņu attēlo Šons Konerijs. Filmas sižets ir balstīts uz Iana Fleminga 1957. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmā Bonds dodas uz Turciju, lai iegūtu atšifrēšanas mašīnu, kamēr organizācija "SPECTRE" ir iecerējusi atriebties Bondam par Doktora Nē nāvi.

Galvenās lomas filmā atveido Šons Konerijs, Daniela Bjanki, Pedro Armendarizs, un Roberts Šovs. Filma guva plašu atzinību kritiķu vidū un sasniedza kopējos ienākumus 79 miljonu ASV dolāru apmērā.

Ārējās saites 

1963. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Aspiss

Aspiss (,  jeb Pravieša Elijas paugurs () ir plakans paugurs Argosas ziemeļu daļā, Peloponēsā, Grieķijā, kas antīkās Argosas laikā kalpoja kā viena no divām pilsētas akropolēm (otra bija Larisa). Nosaukums "Aspiss" no sengrieķu valodas nozīmē sengrieķu vairogu, kas norāda uz paugura vairogveidīgu, plakanu formu. Paugurs ir aptuveni 80 metrus augsts.

Aspiss bija apdzīvots no neolīta beigām (ap 3000 gadu pr.Kr.). Vidushellādas periodā šeit bija dibināta apdzīvota vieta 20000 m² platībā ar cietokšņu sienām, kam bija trīs celtniecības fāzes (MHII, MHIIIa un MHIIIb). Paugurs bija nocietināts ar ar cietokšņa sienu arī antīkajā laikā.

Paugura rietumu nogāzē Driasas virzienā uz četrām cita citai sekojošām terasēm vēsturiskajā periodā bija dibinātas Apollona un Atēnas svētnīcas.

Mūsdienās paugura centrā atrodas Pravieša Elijas baznīca, no kā nāk paugura otrs nosaukums - Pravieša Elijas paugurs.

Atsauces 

Argosa
Dienvidurāli

Dienvidurāli () ir Urālu kalnu platākā, dienvidu, daļa, kas stiepjas no Ufas upes augšteces līdz Urālas upes vidustecei, Krievijas Čeļabinskas un Orenburgas apgabalā, kā arī Baškortostānas Republikā. Uz rietumiem no Dienvidurāliem atrodas Austrumeiropas līdzenums, austrumos Rietumsibīrijas līdzenums, bet dienvidos stepes pie Arāla un Kaspijas jūras.

Augstākā virsotne ir Jamantau kalns (1640 m). Kalnu pakājes plešas līdz 250 km platumā, kas ir ievērojami vairāk nekā pārējā Urālu daļā, kur grēdas platums ir no 40 līdz 150 km. Dienvidurālu garums ir 550 km.

Dienvidurālu reljefs ir sarežģītāks, ar daudzām ielejām un paralēlām grēdām, kas vērstas uz dienvidrietumiem un meridionāli. Grēdā ietilpst Ilmeņa kalni, UNESCO Pasaules mantojuma kandidātobjekts, kurus no galvenajām kalnu grēdām atdala Miasas upe. Maksimālais augstums ir 1640 metri (Jamantau) un platums sasniedz 250 kilometrus. Citas ievērojamas virsotnes atrodas pie Iremeļa kalnu grēdas (Lielais Iremeļs un Mazais Iremeļs). Dienvidurālu garums ir apmēram 550 kilometri no strauja Urālas upes līkuma ziemeļos līdz platajiem Mugodžaru kalniem dienvidos, Kazahstānas Aktebes apgabalā.

Atsauces

Ārējās saites 

Kalnu sistēmas Eiropā
Kalnu sistēmas Āzijā
Baškortostānas ģeogrāfija
Krievijas kalnu grēdas
Orenburgas apgabals
Čeļabinskas apgabals
Carrefour

Carrefour ir Francijas grupa, kas darbojas mazumtirdzniecības nozarē, hipermārketa koncepcijas aizsācēja 1963. gadā.

1999. gadā, apvienojoties ar Promodès, tas kļuva par pirmo vietu mazumtirdzniecībā Eiropā, un 2013. gadā šajā nozarē pēc apgrozījuma tas pakāpās uz trešo vietu pasaulē, atpaliekot no amerikāņu grupas Walmart. Saskaņā ar Deloitte datiem 2016. gadā tas visā pasaulē nokritās uz 6. vietu .

Atsauces

Ārējās saites 

 

Francijas uzņēmumi