joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Žaks Vilnēvs

Žaks Žozefs Šarls Vilnēvs (; dzimis , Senžānā pie Rišerū, Kanādā) ir Kanādas sacīkšu pilots, bijušais Formula 1 pilots, . gada pasaules čempions. Viņš ir piedalījies arī CART un NASCAR sacīkstēs. Žaks Vilnēvs ir Žila Vilnēva dēls un cita Žaka Vilnēva brāļadēls. Pagaidām 1971. gadā dzimušais no šī trio ir vienīgais F1 pasaules čempions no Kanādas.

1994. gadā Žaks uzsāka savu karjeru CART un par pārsteigumu visiem, spēja izcīnīt otro vietu slavenajā Indianapolisas 500 jūdžu sacīkstēs. 1995. gadā Vilnēvs spēja izcīnīt gan čempiona titulu CART, gan uzvaru Indianapolisā. Pēc gada Vilnēvs kļuva par Williams pilotu. Tolaik komanda bija diezgan konkurētspējīga, tāpēc kanādietis cīnījās par titulu ar savu komandas biedru Deimonu Hillu. Cīņu viņš zaudēja, taču Hils . gadā kļuva par Arrows pilotu. Arrows izrādījās daudz vājāki, nekā šķita pirms sezonas, tādējādi brits neizcīnīja uzvaru pat Ungārijā, kur viņam bija liels pārsvars. Piecus apļus pirms finiša salūza Yamaha motors un Hills lēni pārvietojās pa trasi. Tieši Vilnēvs viņu apdzina un uzvarēja Hungaroringā. Sezonas gaitā izvērtās cīņā starp Žaku un vācieti Mihaelu Šūmaheru. Sezonas pēdējās sacīkstēs,  Heresas trasē, Šūmahers veica līdzīgu manevru kā 3 gadus iepriekš Adelaidē. FIA veica izmeklēšanu pēc sacīkstes un diskvalificēja Šūmaheru no visas sezonas. Tā kā Vilnēvs sacīkstes pabeidza trešais, viņam pat nevajadzēja šo diskvalifikāciju, lai kļūtu par čempionu.

Pēc sezonas bez uzvarām . gadā Vilnēvs devās uz sava menedžera Kreiga Polloka vadīto BAR komandu, kura tāpat kā Arrows pirms diviem gadiem solīja regulāri uzvarēt un izcīnīt čempiona titulu. Tas viss izvērtās par fiasko, jo komanda ne tikai ne reizi neuzvarēja, bet pat nespēja izcīnīt nevienu punktu. Vilnēvam bija diezgan liels atalgojums, un tas bija viens no iemesliem, kāpēc viņš palika komandā. Līdz pat aiziešanai no BAR kanādietis spēja divreiz kāpt uz goda pjedestāla. . gadā lielāko daļu Žaks izlaida, taču sezonas beigās atgriezās Renault komandā, nevienu reizi nespējot izcīnīt punktus. . gadā eksčempions brauca Sauber, bet . gadā BMW Sauber. Sezonas vidū pēc avārijas  viņš pameta komandu un nodevās mūziķa karjerai. Pagaidām viņš ir izdevis vienu albumu - Private Paradise. Vēlāk Vilnēvs kļuva par NASCAR pilotu, tomēr 2007. gada vidū viņu atlaida komandas vadītājs.

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa , 

Champ Car piloti
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
Kanādas autosportisti
Kvebekā dzimušie
Kristians Klīns

Kristians Klīns (; dzimis , Hohenemsā, Austrijā) ir bijušais Formula 1 pilots, pašlaik BMW Sauber testpilots. 

Formula 1 sacensībās austrietis tika ar Jaguar komandas starpniecību un 2004. gadā brauca tās pamatsastāvā. Komandu gada beigās nopirka Red Bull un pārsauca to par Red Bull Racing. Klīns palika komandā, dalot savu vietu ar itāli Vitantonio Liuci. Sezona izrādījās pietiekami veiksmīga, lai Liuci kļūtu par satelītkomandas Scuderia Toro Rosso pilotu, bet Klīns vēl uz sezonu brauktu RBR. Tomēr otrā sezona izrādījās tik neveiksmīga, ka viņš tika atstādināts no savas vietas vēl pirms sezonas beigām. 2007. gadā Klīns bija Honda komandas testpilots. Austrietim bija arī citi karjeras turpināšanas varianti, piemēram, braukšana amerikāņu ChampCar sacīkstēs.  Klīns paziņoja, ka ir pārrunās ar Force India komandu, tomēr viņš neizcīnīja brīvo vietu komandā.  viņš kļuva par BMW Sauber testpilotu.

Ārējās saites 

Austrijas autosportisti
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
Forarlbergā dzimušie
Rikardu Zonta

Rikardu Luišs Zonta (; dzimis , Kuritibā, Brazīlijā) ir brazīliešu sacīkšu pilots, kurš pašlaik piedalās Stock Car Brasil sacensībās. Formula 1 ekspilots. 

Savu karjeru F1 viņš uzsāka 1999. gadā kā BAR otrais pilots. Pirmais pilots bija Žaks Vilnēvs. Pēc divām sezonām britu komandā viņam bija jāatbrīvo vieta francūzim Olivjē Panī. Zonta tikmēr kļuva par Jordan testpilotu un divas sacīkstes aizvadīja sākotnēji savainotā, bet vēlāk atlaistā Hainca Haralda Frencena vietā. Pēc šīs sacīkstes paziņots, ka līdz sezonas beigām Frencena vietu ieņems Žans Alezī, tāpēc Zontam nācās atgriezties pie testpilota pienākumiem. . un . gadā brazīlietis piedalījās vismaz vienā sacīkstē (ja nestartēšanu arī uzskata par piedalīšanos). Pēc vēl viena testu gada Zonta devās uz Brazīlijas salonautomobiļu sacīkstēm "Stock Car Brazil". Zonta ir arī 1997. gada Formula 3000 čempions.

F1 rezultāti 

Paranā dzimušie
Brazīlijas autosportisti
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
Latvijas Sauszemes spēki

Sauszemes spēki (SzS) ir daļa no Latvijas Nacionālajiem bruņotajiem spēkiem, kas sastāv no Kājnieku brigādes, Militārās izlūkošanas un Speciālo uzdevumu vienības. Kopīgi ar zemessardzi tiek nodrošināta valsts sauszemes teritorijas aizsardzība. Patlaban sauszemes spēki sastāv no profesionālā dienesta karavīriem.

Kopš 2004. gada Latvija ietilpst NATO alianses sastāvā.

Sākot ar 2015. gadu, Latvija deleģē savus karavīrus ES Ziemeļu Kaujas grupai. Plānotais personālsastāva apjoms no Latvijas ir ap 160 karavīru.

Vēsture

Laikaposms līdz 1940. gadam

Laikaposms no 1991. gadam 
Par Sauszemes spēku dibināšanas dienu uzskata , kad ar Latvijas Republikas Aizsardzības ministra pavēli  tika izveidots Sužu IDB (Izlūkdesanta bataljons).

Mainoties bataljona uzdevumiem un struktūrai, 1998. gadā tā nosaukums tika mainīts uz Izlūkdesanta/Latvijas miera uzturēšanas spēku bataljonu (IDB/LATBAT), bet 2000. gadā, uz izlūkdesanta bataljona bāzes, tika izveidots NBS Sauszemes spēku 1. kājnieku bataljons (LATBAT).  ar NBS komandiera pavēli  tika dibināts NBS Sauszemes spēku 2. kājnieku bataljons.  par Sauszemes spēku komandieri tiek iecelts pulkvedis Dzintars Roga. 2013. gadā par jauno komandieri tiek iecelts Mārtiņš Liberts.  par sauszemes spēku mehanizētās kājnieku brigādes komandieri tiek iecelts pulkvedis Ilmārs Atis Lejiņš.  par sauszemes spēku mehanizētās kājnieku brigādes komandieri tiek iecelts pulkvedis Sandris Gaugers.

Uzdevumi 
Sauszemes spēku galvenie uzdevumi ir:
 nodrošināt valsts sauszemes teritorijas aizsardzību; 
 nodrošināt vienību kaujas un mobilizācijas gatavību;
 sagatavot vienības dalībai starptautiskajās operācijās; 
 piedalīties avārijas, ugunsdzēsības un glābšanas darbos un ārkārtējo situāciju izraisīto seku likvidēšanā;
 sniegt atbalstu civilās aizsardzības sistēmas iestādēm.

Personālsastāvs un struktūra 

Sauszemes spēki
 Sauszemes spēku Mehanizētā kājnieku brigāde
  Sauszemes spēku Mehanizētais kājnieku brigādes štābs
  Mehanizētās kājnieku brigādes Štāba un sakaru rota
  1. mehanizētais kājnieku bataljons
  2. mehanizētais kājnieku bataljons
  3. kājnieku bataljons
  Kaujas atbalsta bataljons
  Kaujas nodrošinājuma bataljons
  Artilērijas divizions

Starptautiskā kooperācija 

Latvijas sauszemes spēki kopš 1996. gada piedalās starptautiskās miera uzturēšanas misijās. Līdz šai dienai NBS kareivji ir piedalījušies deviņās miera uzturēšanas misijās - Afganistānā, Albānijā, Bosnijā, Gruzijā, Kosovā, Maķedonijā, Irākā, Centrālāfrikas republikā un Somālijā.

Ekipējums

Kājinieku ieroči

Militārie transportlīdzekļi

Artilērija

Dienesta pakāpes

Atsauces 

Latvijas Nacionālie bruņotie spēki
Guild Wars

Guild Wars () ir daudzspēlētāju lomu spēle jeb MMORPG, ko veidojuši izstrādātāji, kuri piedalījušies Blizzard Entertainment spēļu Diablo, Warcraft, Starcraft izveidē. 

Lai gan Guild Wars bieži pieskaita MMORPG spēļu žanram, ArenaNet iesaka lietot terminu CORPG (Sadarbība tiešsaistes lomu spēle). Tas norāda uz spēlētāju savstarpējās sadarbības lielo lomu. Guild Wars atbalsta spēlētāju savstarpējās kaujas PvP grupās pa astoņiem vai četriem cilvēkiem, tāpat var izmantot botus. Vēl viena atšķirība no vairuma hack and slash veida spēlēm ir prasmju sistēma. Tas, ko tu māki, nosaka tavu vērtību spēlē. Nav tik svarīgi, kurš spēles līmenis sasniegts, svarīga ir tava spēlētprasme. Katrs izveidotais varonis var apgūt divas profesijas, katrai no tām ir desmitiem unikālu prasmju, tas paver gandrīz vai bezgalīgas iespējas kombinēšanā. Daudzas prasmes kļūst efektīvākas, ja tās pielieto noteiktā laikā un noteiktā situācijā, kas ļauj ar divdesmitā līmeņa spēlētājiem pieveikt 28 līmeņa pretiniekus. 

Guild Wars piedzīvojumu daļa PvE var aizņemt "vairāk kā 100 stundas" vienam spēlētāja tēlam, lai gan galvenās misijas izpildi var veikt arī krietni ātrāk. Ģilde pret ģildi (GvG) cīņas rezultāti nosaka katras ģildes "rangu kopējā tabulā". Tāpat pastāvīgi notiek cīņa par valdošo lomu pasaulē starp Ameriku, Eiropu un Koreju. Dominējošā pasaules daļa iegūst tiesības piekļūt spēles papildu līmeņiem.

Ārējās saites 
 Oficiālā Guild Wars tīmekļa vietne 
 Informācija par Guild Wars 

PC spēles
Guild Wars
Elba

Elba () jeb Laba (, augšsorbu un ) ir upe Centrāleiropā, kas sākas Krkonošes kalnos, Čehija ziemeļaustrumos, tālāk plūst caur Vāciju un ietek Ziemeļjūrā. Tā ir vienīgā upe, kuras baseins atrodas Bohēmijas teritorijā. Upes iztekas augstums virs jūras līmeņa ir 1386 m. Upes baseina teritorijā atrodas visa Bohēmija, jo to no visām pusēm ieskauj kalni. Lielākās Elbas pietekas ir Vltava, Ohrže, Zāle, Hāfele, Elde un Švarce Elstere. Viens no svarīgākajiem Vācijas ūdensceļiem, līdz Hamburgas ostai pa upi ienāk lielie kuģi. Grīvā veido estuāru.

Elbas garums ir 1094,26 km un ir divpadsmitā garākā upe Eiropā un viena no pasaules garākajām upēm. Kopā ar Vltavas pieteku tās garums sasniedz 1245 km (devītā garākā upe Eiropā). Čehijas teritorijā upe plūst 370,74 km, tālāk 3,43 km plūst pa Čehijas un Vācijas robežu, bet atlikušos 720,09 km pa Vācijas teritoriju.

Galvenās pietekas 

 Vltava 430 km — kreisais krasts
 Ohrže 291 km — kreisais krasts
 Zāle 413 km — kreisais krasts
 Hāfele 325 km — labais krasts 
 Elde 220 km — labais krasts
 Švarce Elstere 179 km — labais krasts

Lielākās pilsētas Elbas krastos 
 Hradeckrālove — Čehijā
 Pardubice — Čehijā
 Ūsti pie Labas — Čehijā
 Dečīna — Čehijā
 Drēzdene — Vācijā
 Desava — Vācijā
 Magdeburga — Vācijā
 Hamburga — Vācijā
 Kukshāfene — Vācijā

Atsauces

Ārējās saites

Čehijas upes
Vācijas upes
Elba
Centrālčehijas apgabals
Pardubices apgabals
Ūstu apgabals
Brandenburga
Lejassaksija
Mēklenburga-Priekšpomerānija
Saksija
Saksija-Anhalte
Šlēsviga-Holšteina
Hamburga
Hāfele

Hāfele () ir upe Brandenburgā, Berlīnē un Saksijā-Anhaltē, Vācijā. Elbas labā krasta pieteka. Sākas Mēklenburgas ezeru rajonā. Tek caur Berlīni, kuras teritorijā uzņem lielāko pieteku — Šprē. Kanāls savieno ar Oderu.

Lielākā pieteka 
 Šprē (Spree) — kreisais krasts

Ārējās saites 

Vācijas upes
Brandenburga
Mēklenburga-Priekšpomerānija
Saksija-Anhalte
Berlīne
Inna

Inna (, ) ir upe Šveicē, Austrijā un Vācijā. Donavas labā krasta pieteka. Sākas Šveicē, Graubindenes kantonā 2480 m v.j.l. Tek uz austrumiem cauri Austrijai, arī caur Tiroles galvaspilsētu Insbruku. Pēdējos tecējuma 70 km veido robežu starp Austriju un Vāciju. Daudzas HES. Ietek Donavā pie Pasavas.

Lielākā pieteka 

 Zalcaha (Salzach) — labais krasts

Lielākās pilsētas Innas krastos 

 Insbruka (Innsbruck) - Austrija
 Rozenhaima (Rosenheim) - Vācija
 Pasava (Passau) - Vācija

Ārējās saites 

Austrijas upes
Šveices upes
Vācijas upes
Donavas baseina upes
Donavas pietekas
Inna
Tirole
Bavārija
Izāra

Izāra (vācu - Isar) - upe Austrijā un Vācijā (Bavārijā). Donavas labā krasta pieteka. Sākas Austrijas Alpos (1788 m v.j.l.), netālu no Vācijas robežas. Pieteka - Loizaha.

Lielākās pilsētas Izāras krastos 

 Minhene (München)
 Landshūte (Landshut)

Ārējās saites

Austrijas upes
Vācijas upes
Donavas baseina upes
Donavas pietekas
Tirole
Izāra
Bavārija
Lāna (upe)

Lāna () ir upe Vācijā, Ziemeļreinā-Vesfālenē un Hesenē. Reinas labā krasta pieteka. Sākas Zauerlandē (Sauerland) 602 m v.j.l. Augštecē līkumo dziļā ielejā.

Lielākās pilsētas Lānas krastos 
 Marburga (Marburg)
 Gīsene (Gießen)
 Veclāra (Wetzlar)

Ārējās saites 

Lana
Hesene
Ziemeļreina-Vestfālene
Reinas pietekas
Reinzeme-Pfalca
Leine

Leine () ir upe Vācijā (Tīringenē un Lejassaksijā). Alleres kreisā krasta pieteka. Sākas Eihfeldes augstienē Tīringenē. Tek caur Harca rietumu daļu pa dziļu ieleju. Līdz Hannoverei kuģojama.

Lielas pilsētas Leines krastos 

 Getingene (Göttingen)
 Hannovere (Hannover)

Ārējās saites 

Vācijas upes
Lejassaksija
Tīringene
Rivaldu

Rivaldu Vitors Borba Fereira (Rivaldo Vítor Borba Ferreira dzimis 1972. gada 19. aprīlī Resifi, Pernambuku štatā, Brazīlijā), labāk pazīstams kā Rivaldu, ir bijušais brazīliešu futbolists.

Rivaldu 2002. gadā tika atzīts par vienu no labākajiem un "bīstamākajiem" pasaules futbolistiem. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Balvas 
 Ballon d'or européen : 1999 (FC Barcelone)
 Pasaules kauss : 2002 (Brazīlija).
 Copa America : 1999 (Brazīlija).
 Eiropas kausu ieguvēju kauss : 1997 (FC Barcelone), 2003 (Milan AC).
 Brazīlijas čempions : 1994 (SC Corinthians).
 Spānijas čempions : 1998, 1999 (FC Barcelone).
 Grieķijas čempions : 2005 (Olympiakos).
 Spānijas kauss : 1998 (FC Barcelone).
 Itālijas kauss : 2003 (Milan AC).
 Grieķijas kauss : 2005 (Olympiakos).

Ārējās saites 

1972. gadā dzimušie
Pernambuku dzimušie
AC Milan spēlētāji
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
FIFA 100
1998. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Akoruņas "Deportivo" spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Zelta bumbas ieguvēji
Sintoisms

Sintoisms (, shintō — ‘dievu ceļš’) ir japāņu tradicionālā reliģija, kuras pamatā ir kami (dievību) pielūgšana. Kami iemiesojas dažādās dabas parādībās, piemēram, vējā, lietū, kalnā, kokā, upē un citur. Sintoisms izveidojies laika posmā no 8. līdz 12. gadsimtam. No 1868. līdz 1945. gadam bija Japānas impērijas valsts reliģija. Mūsdienās sintoisms ir sajaucies ar budismu un ir arvien grūtāk atšķirt šīs divas reliģijas. Sintoismam nav raksturīgi reliģiski teksti, izpratne par sintoismu nākamajām paaudzēm tiek nodota mutvārdu ceļā. “Kodžiki” un “Ņihonšoki” ir vēsturiski un mitoloģiski krājumi, lai gan atsevišķi sintoisma novirzieni, it īpaši pēdējo laiku vēsturē, tos uzskata par svētajiem rakstiem.

Raksturojums 
Šai reliģijai nav radītāja vai svēto rakstu. Propaganda vai sprediķošana arī nav tai raksturīga, tāpēc sintoisms ir dziļi iesakņojies japāņos un viņu tradīcijās un kultūrā.

Šī reliģija sastāv no ticēšanas svētajiem gariem, garu pasaulei jeb kami, kas ir dievības, kuri iemiesojas dzīvei svarīgās lietās, vietās, stihijās, piemēram, vējā, lietū, kalnā, kokā, upē un citur. Pēc nāves cilvēki tiek cienīti kā ģimenes senie kami. Saules dieviete Amaterasu ir pieņemta kā galvenā sintoisma dievība. Saskaņā ar sintoisma mitoloģiju kami laikmets sākās ar kosmosa izveidošanos no haosa. Cilvēces laikmets sākās tad, kad Saules kami mazdēls Ņiņigi nonāca zemākajos pasaules apvidos un viņa mazdēls Džimmu kļuva par pirmo apvienotās Japānas imperatoru. Garu mājas ir tempļi, kuros tie tiek godāti un pielūgti.

Atšķirībā no citām ticībām, šajā nav absolūtisma. Nav pilnīga jā vai nē, pareizi vai nepareizi, neviens nav ideāls. Tā ir optimistiska ticība, jo būtībā cilvēks ir dievs un ļaunumu rada ļaunie gari. Kopumā sintoisma rituāli ir vērsti uz ļauno garu izdzīšanu, garu pielabināšanu, cienīšanu un pielūgšanu.

Sintoistiem nav savu apkopotu svēto rakstu. Viņi izmanto mitoloģijas pierakstus divās grāmatās “Kodžiki” un “Ņihonšoki”, kas sarakstītas astotā gadsimta sākumā, un rituālo lūgšanu apkopojumu “Engišiki”, kas sarakstīta 927. gadā.

Skatīt arī 
 Sektu sintoisms

Atsauces

Ārējās saites
Daoisms

Daoisms jeb taoisms ir reliģiski filozofiska uzskatu sistēma, kuras pamatā ir Laodzi darbs "Daodedzjin". Otrs svarīgākais daoisma darbs ir Džuandzi "Džuandzi". Nozīmīgs daoisma teksts ir arī "Jidzjin" ("'Pārmaiņu kanons") ko izmanto zīlēšanai. Uzskata, ka daoisms izveidojās 4.—3. gadsimtā p.m.ē. Līdzās konfūcismam daoisms ir viena no divām lielajām Ķīnas tautas filozofiskajām tradīcijām.

Daoisma pamatjēdziens ir "dao", ko bieži tulko kā "ceļš", lai arī šis jēdziens principā ir nedefinējams un netulkojams. Daoismā dao ir kosmiskās kārtības avots un princips, dzīvības spēka plūdums.

Daoisma rituāli sāka veidoties apmēram 2. gadsimtā, ap 3. gadsimtu daoisti sāka arī pielūgt dievus. Līdz ar 4. gadsimta sākumu Ķīnā saasinājās konflikts starp daoisma un mahājānas budisma piekritējiem, lai arī viņu uzskati būtībā bija visai līdzīgi — šo abu grupu pārstāvji pat viens otru vajāja, taču ar laiku daļēji apvienojās.

Daoismam izplatoties Ķīnā, tas sajaucās ar senākiem uzskatiem — ticībai pieciem elementiem, senču gariem, alķīmijai, burvestībām. Daoisms pats ietekmēja dzenbudismu. Pēc kāda laika atsevišķas daoisma, budisma un konfūciānisma daļas sajaucās, izveidojot neokonfūciānismu. Ķīniešu medicīnas saknes ir daoistiskajā domāšanā, tāpat arī ķīniešu cīņas māksla (piemēram, jiņ un jan princips). Austrumu Haņu dinastijas laikā izveidojās organizēts daoisms ar baznīcām, kam bija noteiktas "dievības", kā Laodzi, "Dzeltenais imperators" Huandi, "Smaragda imperators" utt.

Daoisms pievēršas dabai un pašam cilvēkam, viņa iekšējai pasaulei, pareizas attieksmes veidošanai pret visu apkārtējo.
Patiesajam cilvēkam jāprot ar izpratni dzirdēt, viņam ir jābūt piemīlīgam (siltam), godīgam, atklātam, nopietnam. Šaubu gadījumā jāprasa padoms citiem, vienmēr jādomā par taisnīgumu. Šāds cilvēks godā debesu gribu, ievērojamas personas un gudro izteikumus. Viņš pats sevi attīsta, lai dotu visiem cilvēkiem mieru, drošību, kārtību. Naidu tāds atmaksā ar taisnīgumu un netikumību ar tikumību. Svarīga ir darba mīlestība, rakstura noteiktība un jūtīga sirdsapziņa. Jāprot labas manieres un pieklājīga izturēšanās.

Daoisma pamatjēdzieni 
 Dao. Augstākā realitāte. Visuma kārtību noteicošais princips, veids kā dzīvot harmonijā ar visumu.
 De. Uztur būtnes.
 Vuvei. Darbība bez ārējas darbības. Daoisma morālo mācību pamatā ir dabas nepiespiestība, vieglums, tas jāatdarina arī cilvēkiem.
 Valdīšana neiejaucoties. Politiskajā jomā lietota darbība bez ārišķības.
 Jiņ un jan. Senie aktivitātes un pasivitātes principi. Jan apzīmē aktīvo un vīrišķo enerģiju, bet iņ — pasīvo un sievišķo. Debesis ir aktīvas, zeme — pasīva.

Atsauces 

 
Filozofija
Reliģiskās ticības, tradīcijas un kustības
Rūra

Rūra () ir upe Vācijā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē. Reinas labā krasta pieteka. Izteka Zauerlandē. No Dortmundes tek caur Rūras apgabalu — lielāko Vācijas rūpniecības rajonu, kuram tā ir galvenais ūdenstransporta ceļš. Kanāls savieno Rūru ar Emsu.

Lielas pilsētas Rūras krastos 

 Arnsberga (Arnsberg)
 Mendene (Menden)
 Eslingene (Esslingen)
 Izerlone (Iserlohn)
 Šverte (Schwerte)
 Dortmunde (Dortmund)
 Hāgene (Hagen)
 Vitene (Witten)
 Bohuma (Bochum)
 Hatingene (Hattingen)
 Esene (Essen)
 Mīlheima (Mülheim)
 Oberhauzene (Oberhausen)
 Dīsburga (Duisburg)

Atsauces

Ārējās saites 

Vācijas upes
Ziemeļreina-Vestfālene
Reinas pietekas
Keplera likumi

Keplera likumi ir vācu astronoma Johannesa Keplera atklatās likumsakarības, kas apraksta planētu kustību ap zvaigzni.

Keplera pirmais likums (elipses likums) 

Planēta kustas ap zvaigzni pa elipsi, kuras vienā fokusā atrodas zvaigzne.

Keplera otrais likums (vienādo laukumu likums) 

Planētas savā kustībā ap Sauli pārvietojas tā, ka vienādos laika sprīžos to rādiusvektori (vektors no Saules masas centra līdz planētas masas centram) pārklāj vienādus laukumus orbītas plaknē.

Keplera trešais likums (harmonijas likums) 

Divu planētu apriņķošanas periodu kvadrāti attiecas tāpat kā to orbītu lielo pusasu kubi.

, kur  un  — divu planētu apriņķošanas periodi ap Sauli,  un  — to orbītu lielo pusasu garumi.

Vēsture 

Johanness Keplers pēc dāņu astronoma Tiho Brahes nāves 1601. gadā sāka pētīt slavenā astronoma ilggadīgos pierakstus, kuros bija precīzi planētu kustību novērojumi. Kad Keplers atzīmēja Marsa stāvokli noteiktos laika brīžos uz lielas papīra lapas, tad ideāla apļa vietā (kā līdz tam tika uzskatīts) uz lapas iezīmējās elipse. Atzīmējot Saules stāvokli attiecībā pret šo elipsi, tā atradās precīzi vienā elipses fokusā. Turpmākā analīze Kepleru noveda pie otrā un trešā likuma. Šos pētījumus viņš publicēja gramatā Astronomia Nova (Jaunā astronomija), kas tika izdota 1609. gadā.

Šo planētu kustības likumu atklašana bija svarīgs solis heliocentrisma attīstībā.

Debess mehānika
Orbītas
Marsels Dišāns

Anrī Robērs Marsels Dišāns (, dzimis , miris ) bija franču/amerikāņu mākslinieks, kura darbi sevišķi ietekmējuši dadaisma mākslas attīstību.

1915. gadā Dišāns radīja terminu redīmeids (ready-made), ar kuru viņš apzīmēja ikdienišķu priekšmetu, kam mākslinieks piešķir mākslas darba statusu. Dišāns uzsvēra, ka svarīgi ir izvēlēties priekšmetu, kurš cilvēkus absolūti neinteresē, uz kuru nav nedz patīkami, nedz nepatīkami skatīties. Pirmais Dišāna ready-made bija solam piestiprināts velosipēda ritenis ("Velosipēda ritenis", 1913). Slavenākais ready-made darbs ir "Strūklaka" (1917) — keramikas pisuārs, kas apgriezts ačgārni un parakstīts ar pseidonīmu R. Mutt.

Dišāns eksperimentējis arī ar svešiem mākslas darbiem, piemēram, piezīmējot "Monas Lizas" reprodukcijai ūsas un ķīļbārdiņu.

Šahs 
Dišāns bija arī labs šahists un periodā no 1928. līdz 1933. gadam daudz laika veltījis šaham. Piedalījies vairākos Francijas čempionātos un izpildījis meistara normu.    Bijis Francijas komandas dalībnieks 1924. gada neoficiālajā šaha olimpiādē Parīzē un četrās oficiālās olimpiādēs.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1887. gadā dzimušie
1968. gadā mirušie
Piejūras Sēnā dzimušie
Sirreālisma mākslinieki
Dadaisma mākslinieki
Franču mākslinieki
Francijas šahisti
Upanišadas

Upanišadas (no dēvanāgarī उपनिषद) ir hinduisma raksti, kuros pamatā aplūkota meditācija un filozofija, taču atrodami arī garīgu debašu un strīdu pieraksti, kā arī mantras, rituālu norādījumi, pamācības priesteriem, jogas un meditācijas komentāri, pārdomas par Vienu un tā izpausmēm. Lielākā daļa hinduisma skolu tās uzskata par reliģiskām instrukcijām. Upanišadas ir vēdu interpretācijas, un tās sauc arī par vedāntu ("vēdu beigām"). Vairums speciālistu uzskata, ka agrīnās upanišadas tika pierakstītas pirms Budas laika (ap 700. gadu p.m.ē.), bet vēlākās ap 200. gadu m.ē.

Saturs 
Upanišadas ir 123 grāmatas, no kurām hinduismā par primārām uzskata 12. "Upanišada" — sanskritā "upa" ("tuvu"), "ni" ("lejā"), "šad" ("sēdēt") — nozīmē "apsēsties tuvu" Skolotājam, no kura mācies.

Upanišadās atrodama informācija par hinduisma pamatprincipiem, ieskaitot ticību pasaules dvēselei Brahmanam un individuālajai dvēselei Ātmanam. Brahmans — visu ātmanu apvienojums.

Upanišadas izskaidro "om" jeb "aum" kā dievišķo vārdu, kosmisko vibrāciju, kas ir visa pastāvošā pamatā.

Upanišadu izšķirīgās atziņas un pamatjēdzieni:
 Brahmans un Ātmans būtībā ir viens;
 karma, samsāra (“plūst kopā”) un atdzimšana;
 mūžīgais pasaules likums jeb darma.

Pasaule upanišadās aprakstīta kā ciešanu pilna un pārejoša, pastāv vēlēšanās pēc pestīšanas jeb mokšas. Pareizais ceļš ir askēze.

Citāts 

Celies! Mosties! Meklē apgaismota Skolotāja palīdzību un īsteno Sevi. 
Ass kā asmens ir ceļš Un, saka gudrie, grūti pārvarams.'' 
(Nāve runā ar Načiketu Vārda upanišadā)

Hindu teksti
Aste

Aste ir pārsvarā kustīgs dzīvnieku orgāns, kas atrodas ķermeņa aizmugurējā daļā. Bet paretam arī cilvēkiem ir aste. Hordaiņiem aste parasti ir mugurkaula turpinājums.

Attēlu galerija 

Dzīvnieku anatomija
Zooloģija
Zāra

Zāra var būt:

 Zāra (Saarland) - Vācijas federālā zeme.
 Zāra (Saar) - upe Francijā un Vācijā.
 Zāra - sievietes vārds.
MG-3

MG-3 - Vācijas kompānijas Rheinmetall universālais ložmetējs, kas ir populārs visā pasaulē. Faktiski, MG-3 ir pārveidota MG-42 versija, kas pielāgota šaut ar 7,62 mm NATO lodēm, nevis 7,92 mm Mauzera lodēm.

Izstrādes vēsture 
MG-42 bija pasaules pirmais īsti universālais ložmetējs, kas tika izgatavots un izmantots gan kā vieglais ložmetējs uz divkājiem, gan smagais ložmetējs uz trijkāja, gan PGA ložmetējs, gan nostiprināts uz tapskrūves. MG-3 izstrāde sākās ar modeli MG-42/59 1959. gadā, un kopš 1968. gada MG-3 tiek ražots masveidā. MG-3 tiek eksportēts uz Čīli, Dāniju, Itāliju, Pakistānu, Saūda Arābiju, Irānu, Norvēģiju, Austriju, Portugāli un Turciju. MG-3 kloni tika ražoti bijušajā Dienvidslāvijā un citās valstīs.

Tehniskais raksturojums 

MG-3 ir no patronlentes barojams un ar gaisu dzesināms ložmetējs. Tam ir mazkustīgs stobrs ar slēdzošo aizslēgu stobra caurules izcilnī ar 2 veltņiem (jāpiezīmē, ka MG-3 lietoja slēgšanu ar veltņiem, atšķirībā no HK G3 sērijas ieročiem, kur veltņi bija paredzēti aizslēga galvas palēnināšanai aizmugurējā kustībā pārlādēšanas cikla sākumposmā). MG-3 ir ātri veicama stobra caurules nomaiņa, kuru nepieciešams mainīt ik pēc 150 šāviņiem ar tā praktisko uguns tempu, kas ir 200-250 lodes minūtē. Ierocis tiek šauts no atvērta aizslēga. Tam ir viens no augstākajiem uguns tempiem tā klasē, un tas ir ļoti uzticams (kā to varēja sagaidīt no pēckara izstrādājumiem).

Versijas 
 MG-1: Rheinmetall MG-42 uzlabota versija. Pielāgota patronai 7,62x51 mm NATO.
 MG-1A1 (MG 42/58): MG-1 versija ar jaunajau patronai pielāgotiem tēmēkļiem. Tēmēkļi nomainīti arī eksistējošajiem MG-1.
 MG-1A2 (MG 42/59): MG-1A1 versija ar garāku izmetēja ligzdu un smagāku aizslēgu.
 MG-1A3: MG-1A2 versija ar visu galveno detaļu uzlabojumiem.
 MG-1A4: MG-1 versija, paredzēta uzstādīšanai bruņutehnikā.
 MG-1A5: MG-1A3 versija, MG-1A3 pārveidoti uz MG-1A4 standartu.
 MG-2: Apzīmējums visiem kara laika MG-42, kuriem tika mainīta patrona uz 7,62x51 mm NATO.
 MG-3: MG-1A3 uzlabota versija ar pievienotu aizmugures PA (Pretgaisa Aizsardzības) tēmēkli.
 MG-3E: MG-3 versija, svars samazināts aptuveni par 1,3 kg, 1970. gadu beigās iekļauts NATO vieglo ieroču testēšanā.
 MG-3A1: MG-3 versija, paredzēta tikai lietošanai uz nostiprināta balsta.

Ložmetēji
Rheinmetall
Bavārija

Bavārija (), oficiāli Bavārijas brīvvalsts (Freistaat Bayern, ), ir viena no Vācijas 16 federālajām zemēm, kas atrodas valsts dienvidaustrumos. Robežojas ar Austriju, Čehiju, Šveici, Bādenes-Virtembergas, Hesenes, Tīringenes un Saksijas federālajām zemēm. Viena no visattīstītākajām un kulturāli atšķirīgākajām federālajām zemēm.

Lielākās pilsētas: Minhene, Nirnberga un Augsburga.

Lielākās upes: Donava, Maina, Izāra.

Kalni un augstienes: Alpi, Bavārijas Mežs (Bayerischer Wald), Fihtela kalni (Fichtelgebirge), Franku Albs (Fränkische Alb), Odenvalde (Odenwald).

Administratīvais iedalījums 
Iedalās 7 reģionos (Regierungsbezirk): Augšbavārija, Augšfrankonija, Augšpfalca, Lejasbavārija, Lejasfrankonija, Švābija un Vidusfrankonija. Vēl sīkāk iedalās 71 apriņķī (Bezirk) un 25 neatkarīgās pilsētās (kreisfreien Städte).

Vēsture 
Reinas konfederācijas laikā 1806. gadā izveidojās Bavārijas karaliste, kas vēlāk ietilpa Vācijas impērijas (1871-1918) sastāvā. Veimāras republikas un Trešā Reiha periodā pastāvēja kā Bavārijas brīvvalsts (Freistaat Bayern).

Pēc Otrā pasaules kara Bavārijas brīvvalsts nokļuva ASV okupācijas zonā, bet 1949. gada 23. maijā to iekļāva Vācijas Federatīvās Republikas sastāvā.

Ārējās saites
Žaks Širaks

Žaks Renē Širaks (; dzimis  Parīzē; miris  Parīzē) bija franču politiķis. No 1995. gada līdz 2007. gadam bija Francijas prezidents. Pirms tam viņš bijis arī Francijas lauksaimniecības ministrs, premjerministrs, kā arī ilggadīgs Parīzes mērs.

1932. gadā dzimušie
2019. gadā mirušie
Parīzē dzimušie
Francijas prezidenti
Francijas premjerministri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Mihails Eizenšteins

Mihails Eizenšteins (1867—1921) bija muižnieks, arhitekts un būvinženieris Krievijas impērijā, kurš XX gs. sākumā darbojās arī Rīgas pilsētbūvē. Viņa dēls ir ievērojamais padomju kinorežisors Sergejs Eizenšteins.

Biogrāfija 
Dzimis 1867. gadā Pēterburgā, vācu un ebreju cilmes ģimenē, bet uz Rīgu pārcēlies 1897. gadā. Pareizticīgais. Kategoriski uzstāja, ka esot vācbaltietis, noliedza visas baumas par savu it kā ebrejisko izcelsmi (1916. gadā sarakstīja vairāksējumu dzimtas vēsturi, lai viestu skaidrību savā etniskajā izcelsmē). 1917. gada februārī saņēma valsts komisijas apstiprinājumu savai muižnieciskajai izcelsmei, muižnieka titulu un ģerboni.

Slavens ar saviem jūgendstilā projektētajiem namiem. Viņa projektiem raksturīga dekorativitāte, neparastas logu ailu formas, lieli sieviešu galvu apveidi, spilgtu glazētu ķieģeļu vai keramikas plākšņu ielaidumi, stikla un metāla plāksnītes, lieki augšējie stāvi u.tml. Rīgā Eizenšteins daudz darbojies Alberta, Strēlnieku un Elizabetes ielu namu projektēšanā.

Eizenšteina projektēto namu fasādes

Papildinformācija 
 Rīgas jūgendstils portālā Cita Rīga

Atsauces

Ārējās saites 

1867. gadā dzimušie
1921. gadā mirušie
Krievijas arhitekti
Latvijas arhitekti
Jūgendstila arhitekti
Vācbaltieši
Saksija-Anhalte

Saksija-Anhalte () ir federālā zeme Vācijas centrālajā daļā.

Ģeogrāfija 

Robežojas ar Lejassaksiju ziemeļrietumos, Brandenburgu ziemeļaustrumos, Saksiju dienvidaustrumos un Tīringeni dienvidrietumos.

Saksija-Anhalte lielākoties atrodas Magdeburgas līdzenumā, vienīgi zemes dienvidrietumos atrodas Harca kalni. Šeit ir no lauksaimniecības viedokļa viena no augsvērtīgākajām augsnēm visā Vācijā. Lielākās upes: Elba, Allere, Zāle, Hāfele.

Vēsture 

Saksijas-Anhaltes teritorija vēsturiski izveidojusies no Anhaltes, Prūsijas Saksijas provinces un Braunšveigas-Lineburgas hercogistes nelieliem anklāviem. Federālās zemes ziemeļdaļa ir senais Altmarkas novads.

Federālā zeme tika izveidota 1990. gadā, kad atkal izveidojās apvienotā Vācija. Pirms 1990. gada federālās zemes teritorija ietilpa VDR, kuras sastāvā no 1947. līdz 1952. gadam arī eksistēja šāda administratīva vienība.

Saksiju-Anhalti var uzskatīt par luterticības rašanās vietu, jo 16. gadsimtā šeit darbojās Mārtiņš Luters un Filips Melanhtons. Saksijā-Anhaltē dzimuši Ernests Gliks, Georgs Frīdrihs Hendelis, Oto fon Bismarks, Frīdrihs Nīče, Osvalds Špenglers.

Ekonomika 

Apvidū izsenis ir labi attīstīta lauksaimniecība un pārtikas rūpniecība. Zemes dienvidos attīstīta vīnkopība. Ķīmiskā rūpniecība. Magdeburgā un Desavā — mašīnbūve. Pēc Vācijas apvienošanās daudzi uzņēmumi bankrotēja, tāpēc federālajā zemē ir augsts bezdarba līmenis. Iedzīvotāju skaits samazinās, jo daudzi iedzīvotāji pārcēlušies uz turīgākajiem valsts rietumu apgabaliem.

Administratīvais iedalījums 

Iedalās 21 apriņķī (Landkreis) un 3 neatkarīgās pilsētās (kreisfreien Städte).

Rajoni:

Neatkarīgas pilsētas:

Desava - Halle - Magdeburga

Pilsētas 

Lielākās pilsētas :

 Halle
 Magdeburga — galvaspilsēta
 Desava

Ievērojamas vietas 

Vairākas vietas Saksijā-Anhaltē iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā:

 Kvedlinburga — lieliski saglabājusies viduslaiku vecpilsēta.
 Lutera vietas Eislēbenē un Vitenbergā — vietas, kuras saistītas ar Mārtiņa Lutera darbību.
 Desavas - Verlicas parku valstība — XVIII gs. angļu stila parks ar tālaika apbūvi.
 Bauhausa vietas Desavā (kopā ar Veimāru) — vietas, kas saistītas ar "Bauhaus" attīstību.

Tūristu iemīļota vieta ir arī Harca kalni un pie kalnu masīva esošies senās mazpilsētas (Kvedlinburga, Vernigerode, Halberštate).

Ārējās saites 

Vācijas federālās zemes
Saksija-Anhalte
Rihards Zariņš

Rihards Zariņš jeb Zarriņš ( — ) bija latviešu grafiķis, ekslibra pamatlicējs latviešu grafikā. Kopā ar Vilhelmu Krūmiņu viņš radīja Latvijas Republikas ģerboņa attēlu; veidojis LR vērtspapīru, naudaszīmju un monētu metus, pirmās padomju pastmarkas autors.

Biogrāfija 

Dzimis 1869. gada 27. jūnijā Valmieras apriņķa Ķieģeļu pagasta Ķieģeļu muižas pārvaldnieka Hermaņa Zariņa ģimenē. Tālākos bērnības gadus pavadīja Līgatnē, kur tēvs kļuva par vadošu darbinieku papīrfabrikā, un Latgalē, kur tēvs bija Vīmaņu (Feimaņu) muižas pārvaldnieks. Ģimenē runāja vācu valodā.

Mācījās Kurzemes guberņas muižniecības skolā Grīvas miestā (mūsdienās Raiņa Daugavpils 6. vidusskola). Pateicoties skolas pārzinim, iepazinies ar Daugavpils arhitektu un mākslas vēsturnieku   V. Neimani, kas jaunietim sniedza pirmās stundas mākslas teorijā un zīmēšanā. 1887. gadā Zariņš pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā, kur apmetās pie mātes brāļiem. Uzsāka mācības Ķeizariskajā mākslas veicināšanas biedrības skolā, kur uzņēma visus, bet 1888. gadā izturēja iestājpārbaudījumus un iestājās Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā. Skolu absolvēja 1895. gadā ar ārzemju mācību ceļojuma stipendiju.

Iesaistījās arī pulciņā "Rūķis", pēc tam studēja Berlīnē, Minhenē, Vīnē un Parīzē (1895 - 1899). Atgriezies Pēterburgā, Zariņš strādāja Krievijas Valstspapīru spiestuvē (1899 - 1919, bija mākslinieks un tehniskais vadītājs), pēc tam devās uz Latviju, kur kļuva par Valsts vērtspapīru spiestuves pārvaldnieku (1919 - 1933), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijas Grafikas meistardarbnīcas vadītāju (no 1921).

Radošā darbība 

Zariņš ir "Latvju dainu" pirmizdevuma pirmā sējuma vāka autors. Viņš veidojis arī ofortus ("Dzejnieka kaps"), litogrāfijas, reklāmplakātus, ilustrējis pasakas, zīmējis karikatūras, gleznojis akvareļus, sastādījis krājumu "Latvju raksti" trijos sējumos (1924 - 1931), kam ir liela nozīme latviešu tautas lietišķās mākslas apzināšanā. Nozīmīgs Zariņa daiļradē ir ofortu cikls "Ko Latvijas meži šalc" (1908 - 1911) (tā centrā - Kurbads), kas veidots pēc latviešu teikām.

Zariņš veidojis ekslibrus - 75 ekslibri Janim Rozentālam, Vilhelmam Purvītim, Jāzepam Vītolam, Jānim Misiņam u.c. Pirmo ekslibri viņš radīja savai nākamajai sievai - zviedru dziedātājai Evai Sundblatei (1897). Ekslibru centrā bieži atrodas kāda figūra, klusā daba vai ainava, raksturīga izrotāta apmale. Uzraksti veidoti gotu, latīņu vai angļu rondo stila burtiem.

Zariņu interesēja vācu renesanses ornamentika, dekoratīvās kompozīcijas, vācu romantisms, Karolingu laika ornamenti, tautiskais romantisms. Viņa mākslasdarbi ir ārkārtīgi dekoratīvi, izgreznoti, tajos parādās tādi tēli kā nāras, putni, lauztas sirdis, vīnstīgas. Pēc pārliecības Zariņš bijis konservatīvs (atšķirībā no, piemēram, Jūlija Madernieka), vērsies pret modernismu.

Ārējās saites 

 Riharda Zariņa biogrāfija un mākslinieciskā darbība
 Riharda Zariņa ekslibri

Valmieras novadā dzimušie
Latviešu grafikas dizaineri
Latviešu mākslinieki
Latviešu karikatūristi
Latviešu grafiķi
Mākslinieku pulciņa "Rūķis" mākslinieki
Latvijas grafiķi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Konstantīns Rončevskis

Konstantīns Rončevskis (, dzimis , miris ) bija poļu izcelsmes mākslinieks, kurš 20. gadsimta sākumā darbojās Latvijas mākslā.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1875. gadā Pēterburgā poļu cilmes finanšu ministrijas ierēdņa ģimenē.
1898. gadā viņš beidza studijas Rīgas Politehniskā institūta (RPI) Arhitektūras nodaļā, strādāja par arhitektu Koha un Hofmaņa birojā, vēlāk par RPI mākslas un arhitektūras vēstures pasniedzēju (1899-1905). 
1905. gadā Rončevskis nolēma pievērsties tēlotājmākslas studijām, sākumā mācījās pie Jaņa Rozentāla privātstudijā Rīgā, bet vēlāk pie Iļjas Maškova Maskavā un Heinriha Knira Minhenē. No 1909. līdz 1912. gadam mācījās tēlniecību Parīzē pie Žana Antuāna Enžalbēra (Injalbert) un Žana Ogista Dana (Dampt). 1912. gadā Rončevskis atgriezās Rīgā, kur strādāja par pasniedzēju Rīgas Mākslas skolā (sākumā mācīja mākslas vēsturi, vēlāk arī veidošanu) un Rīgas Politehniskajā institūtā. 

Pirmā pasaules kara laikā kopā ar Rīgas Politehnisko institūtu pārcēlās uz Maskavu, kur lasīja turpināja lasīt lekcijas līdz 1918. gadam.
Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām 1921. gadā Rončevskis atgriezās Latvijā, kļuva par Latvijas Mākslas akadēmijas tēlniecības meistardarbnīcas vadītāju, līdztekus pasniedza Latvijas Universitātē klasiskās arhitektūras vēsturi. Viņš iekļāvās mākslinieku biedrībā "Sadarbs", izstādīja tās ekspozīcijās savus darbus, piedalījās svarīgās pieminekļu komisijās. 1925. gadā Krakovas universitāte piešķīra Rončevskim arhitektūras doktora grādu.

Darbi 
Rončevskis publicējis vairākus pētījumus par Senās Grieķijas un Romas arhitektūru. Tēlniecībā viņš prasmīgi veidojis portretus (Vilhelma Purvīša, Krišjāņa Barona), kā arī kapu pieminekļus.

Atsauces 

1875. gadā dzimušie
1935. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas tēlnieki
Latvijas poļi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Voldemārs Matvejs

Voldemārs Matvejs (pseidonīms — Vladimirs Markovs; 1877-1914) bija latviešu mākslinieks un modernisma mākslas teorētiķis.

Matvejs mācījās V. Blūma zīmēšanas un gleznošanas skolā. 1902. gadā Matveja glezna "Bērzi saules rietā" tika iekļauta Baltijas ceļojošo izstāžu biedrības ceļojošajā izstādē; Matvejs par to izpelnījās zelta medaļu.

1905. gadā Matvejs iestājās Pēterburgas Mākslas akadēmijā. Pēterburgā viņš organizēja mākslinieku grupu "Jaunatnes savienība", kuras pamatprincipus izklāstīja rakstos "Krievu secesija" un "Jaunās mākslas principi". Grupa atzina modernisma mākslu (fovismu, kubismu, postimpresionismu), kā arī prerafaelītus un krievu ikonu glezniecību. Matvejs daudz nodarbojās ar primitīvās mākslas pētījumiem (no 1907.-1914. gadam daudz ceļoja, pētīdams etnogrāfiju; vēlāk pētījumu rezultātu apkopoja darbos "Lieldienu salas māksla" un "Nēģeru māksla"). Matvejs rakstījis arī apcerējumus par faktūru.

Matvejs gleznojis ainavas ("Dārzs"), Pēterburgas skatus ("Ziema Pēterburgā"), folkloras motīvus ("Senatne"), viduslaiku ikonu iedvesmotas gleznas ("Golgāta", "Guldīšana kapā").

Apbedīts Rīgā, Lielajos kapos.

Galerija 

1877. gadā dzimušie
1914. gadā mirušie
Latvijas gleznotāji
Rīgā dzimušie
Lielajos kapos apbedītie
Vladislavs I Hermanis

Vladislavs I Hermanis (; dzimis ap 1042. gadu, miris ) - Pjastu dinastijas Polijas kņazs no 1079. līdz 1102. gadam.

Vladislavs I Hermanis bija Polijas kņaza Kazimira I dēls no laulības ar Kijevas Krievzemes lielkņaza Vladimira Lielā meitu Dobroņegu, iepriekšējā kņaza Boļeslava II Drosmīgā brālis. Bija precējies ar Pšeclava (Przecława), no kuras piedzima Zbigņevs - nākamais Polijas lielkņazs, vēlāk bija precējies ar Čehijas karaļa Vratislava II meitu Judīti, ar kuru laulībā piedzima Boļeslavs III Greizmutis. Pēc tam Vladislavs I Hermanis apprecējās ar Svētās Romas impērijas imperatora Heinriha III meitu Judīti Mariju.

Sāka valdīt pēc tam, kad viņa brālis Boļeslavs II Drosmīgais devās trimdā uz Ungāriju, kad bija nogalinājis Krakovas bīskapu Staņislavu Ščepanovski (Sv. Staņislavu). Atbalstīja Svētās Romas impērijas politku un tās imperatoru Heinrihu IV. Sācis celt Vāvelas katedrāli Krakovā.

Miris un apglabāts Plockā.

Ārējās saites

Polijas vēsture
Polijas valdnieki
Pjastu dinastija
1042. gadā dzimušie
1102. gadā mirušie
Aishils

Aishils jeb Eshils (sengrieķu Αισχύλος; dzimis 525.g. p.m.ē., miris 456.g. p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no trim izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Sofoklam un Eiripīdam).

Biogrāfija 
Aishils dzimis Eleisīnā Atikā. Pirmās lugas viņš sarakstījis 498.g. p.m.ē., bet par viņa senāko saglabājušos darbu tiek uzskatīta luga "Lūdzējas" (ap 490.g. p.m.ē.). 490.g. p.m.ē. Aishils piedalījās Maratonas kaujā, bet 480.g. p.m.ē. - Salamīnas kaujā.

472. gadā p.m.ē. Atēnās ikgadējās Dionīsiju teātra sacensībās tika uzvesta un pirmo vietu ieguva Aishila traģēdija "Persieši", kurā atspoguļota paša Aishila kauju pieredze.

Aishils nomira 456.g. p.m.ē. Gēlā Sicīlijā, kuru bieži apmeklēja pēc tās valdnieka ielūguma.

Darbi 
Aishils sarakstījis aptuveni 90 lugas, no kurām līdz mūsdienām saglabājušās tikai 7:
 "Lūdzējas" (ap 490.g. p.m.ē.);
 "Persieši" (472.g. p.m.ē.);
 "Septiņi pret Tēbām" (467.g. p.m.ē.);
 "Orestija" (458.g. p.m.ē.)
 "Agamemnons"
 "Ziedotājas"
 "Labvēlīgās" 
 "Saistītais Prometejs" (triloģijas pirmā luga, pārējas divas nav saglabājušās).

Ir izteikts pieņēmums, ka "Saistītā Prometeja" autors varētu nebūt Aishils un ka šī luga varētu būt tapusi pat 4. gs. p.m.ē. Savukārt 20. gs. 90. gadu sākumā Ēgiptē tika atrasti vēl kādas Aishila lugas fragmenti; šī luga, pazudusi pirms vairāk nekā 2000 gadiem, bijusi daļa no triloģijas par Trojas karu.

Aishila traģēdijās uzsvērta morāles un reliģijas nozīme, aplūkota cilvēka vieta pasaulē un tā saistība ar dieviem, likteni.

Tradicionāli tiek uzskatīts, ka tieši Aishils ar savu lugu iestudējumiem sengrieķu teātrī ieviesis otro aktieri.

Ārējās saites 

Sengrieķu rakstnieki
Grieķu valodā rakstošie
525. gadā p.m.ē. dzimušie
456. gadā p.m.ē. mirušie
Boļeslavs III Greizmutis

Boļeslavs III Greizmutis (; dzimis , miris ) bija Pjastu dinastijas Polijas lielkņazs no 1106. gada līdz savai nāvei 1138. gadā.

Boļeslavs bija Polijas kņaza Vladislava I Hermaņa dēls no laulībām ar Bohēmijas karaļa Vratislava II meitu Judīti. Bija precējies ar Kijevas lielkņaza Svjatopolka Jaroslaviča meitu Zbislavu (dēls - nākamais Polijas lielkņazs Vladislavs II Trimdinieks) un grāfieni Salomi fon Bergu no Švābijas (6 dēli un 8 meitas, to starpā - Polijas lielkņazs Boļeslavs IV Cirtainais, Polijas kņazi Meško III Vecais un Kazimirs II).

Pēc tēva nāves valdīja Mazovijā, bet 1106. gadā padzina savu pusbrāli Zbigņevu no Krakovas un pats kļuva par lielkņazu.

1109. gadā sakāva pomerāniešus Naklo kaujā un atkal pievienoja Pomerāniju Polijai, iegūstot valstij pieeju pie Baltijas jūras. Tajā pašā gadā sakāva Svētās Romas impērijas imperatoru Heinrihu V un pusbrāli Zbigņevu Glogovas kaujā un Hundsfeldas kaujā. 1135. gadā tomēr kļuva par Heinriha IV dēla, imperatora Lotāra II vasali ar lēni - Pomerāniju un Rīgenes salu. No 1132. līdz 1135. gadam ar maziem panākumiem karoja Ungārijā.

Īsi pirms nāves Boļeslavs III izdeva testamentu, sadalot Poliju starp saviem četriem dēliem. Viņš noteica, ka vecākajam dēlam ir virsvadība pār pārējiem, kā arī to, ka tam pienākas Mazpolijas apgabals ar galvaspilsētu Krakovu un Pomerānija. Šis princips drīz vien tika lauzts un Polijā iestājās gandrīz 200 gadu ilgs sadrumstalotības periods, kad Krakovas kņazs bija tikai viens no līdzīgiem kņaziem Polijas teritorijā.

Apglabāts Plockā - Mazovijas vēsturiskajā galvaspilsētā.

Ārējās saites 

Polijas vēsture
Polijas valdnieki
Pjastu dinastija
1085. gadā dzimušie
1138. gadā mirušie
Mazovijas vojevodistē dzimušie
Sofokls

Sofokls (, Sophoklēs; dzimis 497. vai 496. gadā p.m.ē., miris 406. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Aishilam un Eiripīdam).

Biogrāfija 
Sofokls dzimis Atēnu tuvumā neilgi pēc Maratonas kaujas (497. vai 496. gadā p.m.ē.), bet precīzs viņa dzimšanas gads nav zināms. Iespējams, ka Sofokla tēvs Sofils bijis galdnieks vai kalējs, vai zobenkalis, vai arī viņam piederējuši vergi, kas nodarbojušies ar šādiem amatiem. Jaunībā Sofokls uzvarējis cīņu un mūzikas sacensībās. 480. gadā p.m.ē. vadīja zēnu kori Atēnu svinībās par godu uzvarai pret persiešiem Salamīnas kaujā.

443. un 442. gadā p.m.ē. Sofokls bija viens no Atēnu mantziņiem (Hellenotamiai), no 441. līdz 439. gadam p.m.ē. kopā ar Periklu — viens no stratēģiem Samosas sacelšanās apspiešanas karā.

Sofokls pildīja arī dažādas reliģiskas kulta funkcijas, piemēram, kā priesteris viņš Atēnās no Epidauras ieviesa Asklēpija kultu. Viņš tika arī uzskatīts par starpnieku, caur kuru ar cilvēkiem var runāt dievi.

Darbi 
Sofokls sarakstījis apmēram 123 lugas, no kurām saglabājušās tikai 7:

 Tēbu triloģija:
 "Antigone" (442 p.m.ē.),
 "Valdnieks Oidips" (429-425 p.m.ē.),
 "Oidips Kolonā" (401 p.m.ē., uzvesta pēc Sofokla nāves),
 "Ajakss" (455-450 p.m.ē.),
 "Trāķietes" (pirms 442 p.m.ē.),
 "Elektra" (ap 420 p.m.ē.),
 "Filoktēts" (409 p.m.ē.).

Sofokls rakstījis arī elēģijas, paijānus un arī kādu prozas darbu par kori. Ir saglabājušies fragmenti no Sofokla elēģijas par Hērodotu. 19. gadsimtā tika atrasts arī fragments no kādas Sofokla satīru drāmas.

Sofokls 20 vai 24 reizes uzvarējis Atēnu traģēdiju sacensībās un ne reizi nav ieņēmis trešo, tas ir, pēdējo vietu. Iespējams, ka pirmo reizi tas noticis 468. gadā p.m.ē.

Sofokls sengrieķu teātra izrādēs ieviesis trešo aktieri. Atšķirībā no Aishila, Sofokls vairs nav rakstījis sižetiski saistītas tetraloģijas — ir tikai viens izņēmums.

Atsauces

Ārējās saites 

490. gados p.m.ē. dzimušie
406. gadā p.m.ē. mirušie
Dramaturgi
Sengrieķu rakstnieki
Grieķu valodā rakstošie
Eiripīds

Eiripīds jeb Euripīds (; dzimis ap 480. gadu p.m.ē., miris 406. gadā p.m.ē.) bija sengrieķu dramaturgs, viens no trim izcilākajiem sengrieķu traģēdiju autoriem (līdzās Aishilam un Sofoklam).

Biogrāfija 
Tiek uzskatīts, ka Eiripīds dzimis 23. septembrī 480. gadā p.m.ē. - dienā, kad notika Salamīnas kauja pret persiešiem (tajā piedalījās Aishils). Domājams, viņa ģimene bijusi materiāli augsti nodrošināta un ļoti ietekmīga. Diemžēl par Eiripīda dzīvi ir salīdzinoši maz ziņu. Sākot ar 455. gadu p.m.ē. Eiripīds regulāri piedalījās ikgadējās Atēnu traģēdiju sacensībās, pirmo uzvaru viņš izcīnīja 441. gadā p.m.ē. Pavisam Eiripīds šajās sacensībās uzvarējis 4 reizes; vislielāko atzinību viņš ieguva tikai pēc nāves. Viņš nomira 406. gadā p.m.ē. Maķedonijā, kur bija ieradies pirms diviem gadiem pēc tās valdnieka uzaicinājuma.

Darbi 
Eiripīds uzrakstījis apmēram 90 lugas, no kurām saglabājušās 16 traģēdijas un viena satīru drāma. Vēl dažām lugām saglabājušies fragmenti. Eiripīds uzskatāms par modernāko un ietekmīgako no sengrieķu dramaturgiem.

Eiripīda traģēdijas:

 "Alkestīda" (438.g. p.m.ē.);
 "Mēdeja" (431.g. p.m.ē.);
 "Heraklīdi" (ap 430.g. p.m.ē.);
 "Hipolits" (428.g. p.m.ē.);
 "Andromahe" (ap 425.g. p.m.ē.);
 "Hekabe" (ap 424.g. p.m.ē.);
 "Lūdzējas" (ap 423.g. p.m.ē.);
 "Elektra" (ap 420.g. p.m.ē.);
 "Hērakls" (ap 416.g. p.m.ē.);
 "Trojietes" (415.g. p.m.ē.);
 "Ifigēnija Tauridā" (ap 414.g. p.m.ē.);
 "Ions" (ap 413.g. p.m.ē.);
 "Helēna" (412.g. p.m.ē.);
 "Feniķietes" (ap 410.g. p.m.ē.);
 "Orests" (408.g. p.m.ē.);
 "Bakhantes" (405.g. p.m.ē., izrādīta pēc Eiripīda nāves);
 "Ifigēnija Aulidā" (405.g. p.m.ē., izrādīta pēc Eiripīda nāves).

Eiripīda satīru drāma:

 "Kiklopi" (izrādīšanas gads nav zināms).

2005. gada jūnijā Oksfordas Universitātes klasiķi iesaistījas kopējā projektā ar Brigamas Jangas universitāti. Viņi, izmantojot multispektrālo attēlveidošanas tehnoloģiju, noskaidroja agrāk nezināmu Eiripīda darbu. Neliela daļa no šī darba tika atjaunota, izmantojot infrasarkano tehnoloģiju. Iepriekš nezināmais Eiripīda darbs tika atrasts Oksirinkhosā.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

Eiripīda darbi gutenberg.org

Sengrieķu rakstnieki
Grieķu valodā rakstošie
480. gadā p.m.ē. dzimušie
406. gadā p.m.ē. mirušie
Vladislavs II Trimdinieks

Vladislavs II Trimdinieks (; dzimis 1105. gadā, miris ) - Pjastu dinastijas Polijas lielkņazs no 1138. līdz 1146. gadam.

Vladislavs bija Polijas lielkņaza Boļeslava III Greizmuta dēls no laulības ar Kijevas Krievzemes lielkņaza Svjatopolka II meitu Zbislavu. Bija precējies ar Austrijas markgrāfa Leopolda III meitu Agnesi fon Bābelbergu (dēls Meško IV un meita Riksa - Kastīlijas karaļa Alfonso VII sieva).

Boļeslavs III pirms nāves bija sadalījis karalisti vairākās daļās savu dēlu starpā, bet vecāko iecēlis par lielkņazu. Gandrīz tūlīt pēc tēva nāves ar Bohēmijas, Svētās Romas impērijas un Kijevas Krievzemes atbalstu centās atjaunot valsts vienotību. Tomēr, kad pēc Vladislava II pavēles tika nogalināts ietekmīgais vojevoda Pjotrs Vostovics (Piotr Włostowic), saasinājās attiecības ar Krievzemi un jaunākie brāļi padzina lielkņazu no valsts.

1146. gadā bija spiests pamest valsti, jo jaunākie pusbrāļi ar Gņezno prelāta palīdzību to padzina no Polijas, kur viņš vairs nekad neatgriezās. Apmeties Altenburgā pie sava sievasbrāļa Vācijas karaļa Konrāda III, kurš veica neveiksmīgu kampaņu pret Poliju. 1152. gadā Frīdriham I Barbarosam izdevās sakaut poļus, tomēr viņš neatdeva liekņaza titulu Vladislavam II, bet atzina Boļeslavu IV Cirtaino par savu vasali. Pēc Vladislava II nāves viņa dēliem tika piešķirtas kņazistes Silēzijā.

Ārējās saites 

Polijas vēsture
Polijas valdnieki
Pjastu dinastija
1105. gadā dzimušie
1159. gadā mirušie
Mazpolijas vojevodistē dzimušie