joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste

Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogiste bija 1812. gadā īslaicīgi pastāvošs teritoriāls veidojums Napoleona armijas okupētās Kurzemes, Zemgales un Sēlijas teritorijā.

Izveidošanas apstākļi 
Pēc Lietuvas lielkņazistes teritorijas ieņemšanas 1812. gada 19. jūnijā tika nodibināta Lietuvas Lielkņazistes pagaidu valdība (), bet pati lielkņaziste atjaunota netika. Francijas imperators Napoleons 1812. gada 9. jūlijā Viļņā paziņoja, ka vēlas atjaunot Kurzemes hercogisti un Livonijas hercogisti. 18.jūlijā maršala Žaka Makdonalda komandētais franču armijas 10. korpuss ieņēma Bauskas pilsētu, 19. jūlijā krievu karaspēku sakāva kaujā pie Iecavas. 20. jūlijā Kurzemes guberņas gubernatora Frīdriha fon Zīversa administrācija atstāja Jelgavu. Par spīti latviešu zemnieku cerībām, dzimtbūšana tomēr netika atcelta un viņiem tika paziņots, "ka visa būšana šinī zemē paliek kā bijusi, kamēr cita augsta pavēlēšana taps dota".

Civilpārvaldes organizēšana 
1. augustā Kurzeme un Zemgale tika atdalītas no Krievijas. Bijušajai Kurzemes un Zemgales hercogistes teritorijai tika pievienots Piltenes apgabals. Par Jelgavas un Sēlpils apgabala intendantu tika iecelts Žils de Šamboduēns (de Chambaudoin), bet par Kuldīgas, Tukuma un Piltenes intendantu — Šarls de Montiņī (de Montigni). 1. augustā tika izdoti pagaidu noteikumi par veidojamās Kurzemes, Zemgales un Piltenes hercogistes iekārtu. Hercogistes valdības priekšgalā bija grāfs Kārlis Johans Frīdrihs fon Mēdems, kuram bija divi padomnieki (Šepings un Rīdigers), asesors Holtejs, sekretārs Šulcs. Hercogistes prokurors bija G. fon Engelharts. 26. augustā ar hercoga Basano rīkojuma nodibināja franču konsulātus Jelgavā un Liepājā. 8. oktobrī par Kurzemes ģenerālgubernatoru tika iecelts ģenerālis Kampredons (Campredon).

Pastāvēšanas beigas 
29. novembrī maršals Makdonalds saņēma ziņu par Napoleona galveno spēku atkāpšanos un pavēlēja karaspēkam atkāpties no Kurzemes. Makdonalda štābs tolaik atradās Staļģenē, viņš pats prom devās 5. decembrī. 7. decembrī Jelgavu pameta franču iecelti ierēdņi. 1812. gada 20. decembrī Napoleona armija atstāja Kurzemi.

Atsauces 
 Kurzemes franču okupācija. Latviešu konversācijas vārdnīcas X. sējums, 19127-19131 sleja. Rīga, 1933.-34.
 Arveds Švābe. Latvijas vēsture. Upsala, 1958.

Kurzemes vēsture
Zemgales vēsture
1812. gads
Grīva (upe)

Grīva, augštecē saukta Sārcene, lejtecē — Uguņupe, ir upe Talsu novada ziemeļaustrumos. Iztek no Laidzes ezera. Augštecē tek pa Dundagas pacēlumu, lejtecē - pa Piejūras zemieni. Baseinā daudz purvu. Lielākās pietekas: Mucupe, Vilkastes strauts. Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Upesgrīva pie ietekas Rīgas līcī. Augštecē pie Dārtes uzstādināts Dārtes dzirnavezers.

Atsauces 

Talsu novada upes
Mērsraga novada upes
Grīva (upe)
Ārlavas pagasts
Tilpums

Tilpums ir kāda ģeometriska ķermeņa lielums, cik daudz trīsdimensiju telpas tas aizņem jeb telpas daļa, kas norobežota ar vismaz vienu noslēgtu virsmu. Viendimensiju telpas figūru (tādu kā līnijas) un plaknes figūru (piemēram, četrstūri) tilpums ir nulle. Tilpumu skaitliski izsaka tilpuma mērvienībās, piemēram, kubikmetros, litros utt.

Tilpuma aprēķināšanas formulas

Skatīt arī 
 Laukums
 Masa

Fizikāli lielumi
Iecava

Iecava ir pilsēta Zemgalē, Bauskas novadā. Atrodas Iecavas upes krastā 21 km attālumā no Bauskas, 30 km attālumā no Jelgavas un 45 km attālumā no Rīgas autoceļu A7, P92 un P93 krustojumā.

Vēsture 
Iecava pirmoreiz pieminēta 1492. gadā, kad ordeņa mestrs Johans Freitāgs fon Loringhofe izdevis dokumentu par Iecavas un Mežotnes zemnieku pienākumiem pret Lieliecavas muižu (Groß-Eckau). Attīstībā nozīmīgs bija Kurzemes hercogistes laiks no 1652. gada, kad apdzīvotā vieta kļuva par vietējās rūpniecības centru: tajā atradās vara, darvas, kaļķu, ķieģeļu un ogļu cepļi, dolomīta lauztuves, papīrdzirnavas, linu un vadmalas austuve, mucinieku darbnīcas. 1812. gada 19. (7.) jūlijā šeit notika Iecavas kauja pret Napoleona Lielās armijas Prūšu korpusu. Pēc Napoleona kara Iecavā sāka attīstīties sabiedriskā un kultūras dzīve: tika uzcelta skola, pagasta nams, aptieka, miertiesas ēka, Amatnieku nams. Pirmā pasaules kara laikā, īpaši 1915. gadā, Iecava stipri cieta — tika nopostīta muižas pils, palika tikai 43 mājas.

1925. gadā Iecavai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Par ievērojamu apdzīvotu vietu tā izveidojās pēckara gados pēc vairāku, lielākoties pārtikas rūpniecības, uzņēmumu uzcelšanas. 1958. gadā tai piešķīra strādnieku ciemata (pilsētciemata) statusu. Fabriku strādniekiem un viņu ģimenēm uzcēla daudzstāvu dzīvojamos namus, vidusskolu un bērnudārzus.

Mūsdienu Iecavas pilsēta izveidojies, saplūstot bijušajam Iecavas pilsētciematam ar Dartiju, Rakmenti un Pārupi.

1972. gadā dibināta Iecavas putnu fabrika, kuru 1994. gadā pārveidoja par privātuzņēmumu "Balticovo". Kopš modernizācijas 2005.—2009. g. fabrikā uztur gandrīz 1,5 miljonus dējējvistu; kopš 2013. gada notiek arī rapšu eļļas ražošana.

2021. gada 1. jūlijā Iecavai tika piešķirts pilsētas statuss.

Saimniecība un kultūra 
Lielākais darba devējs Iecavā ir a/s "Balticovo". Iecavā atrodas novada administratīvās iestādes, Iecavas vidusskola, divi bērnudārzi, mūzikas skola, sporta skola, Iecavas luterāņu baznīca un katoļu baznīca, kā arī vēl celtniecības stadijā esošā pareizticīgo baznīca.

Atsauces 

Zemgale
 
Latvijas pagastu centri
Latvijas pilsētciemati
Amēlija Erharte

Amēlija Mērija Erharte (; dzimusi , pazudusi , atzīta par mirušu ) bija amerikāņu aviatore un aviācijas propagandētāja. Agrīnā feminisma ikona. Pirmā sieviete, kas vienatnē veikusi transatlantisko lidojumu. Pazudusi bez vēsts, veicot lidojumu apkārt pasaulei.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1897. gadā Kanzasā jurista ģimenē. 1907. gadā ģimene pārcēlās uz Demoinu Aiovā, kur tēvs bija dabūjis darbu dzelzceļa kompānijā. Pirmā pasaules kara un Spāņu gripas epidēmijas laikā Amēlija Erharte strādāja par medmāsu.

1920. gada 28. decembrī Longbīčā Kalifornijā Amēlija Erharte pirmoreiz pacēlās gaisā lidmašīnā un saprata, ka viņa grib iemācīties to vadīt. Sakrājusi naudu un pabeigusi apmācību, 1923. gada 15. maijā viņa ieguva lidotājas apliecību un kļuva par 16. sievieti — lidotāju. Pēc tam, kad Čārlzs Lindbergs 1927. gadā veica pirmo lidojumu pāri Atlantijas okeānam, 1928. gadā Amēlija Erharte kļuva par pirmo sievieti — lidmašīnas pasažieri, kas pārlidojusi okeānu. Rezultātā viņa kļuva par slavenību, par viņu daudz rakstīja, Erharte piedalījās dažādās reklāmas kampaņās, kas ļāva uzlabot finansiālo stāvokli.

1932. gada 20. maijā Amēlija Erharte kļuva par pirmo sievieti, kas vienatnē pārlidojusi Atlantijas okeānu. Lidojums ilga 14 stundas 56 minūtes no Harborgreisas Ņūfaundlendā līdz Londonderi Ziemeļīrijā. 1935. gada 11. janvārī Amēlija Erharte kļuva par pirmo personu, kura vienatnē veica lidojumu no Honolulu Havajās līdz Oklendai Kalifornijā.

1937. gada 17. martā Amēlija Erharte kopā ar trim apkalpes locekļiem devās lidojumā apkārt pasaulei, izlidojot no Oklendas Kalifornijā, un nosēdās Honolulu. Šeit lidmašīnai atklājās tehniskas problēmas, un lidojumu nācās pārtraukt. Tomēr 1. jūlijā Erharte kopā ar pilotu Fredu Nūnenu vēlreiz devās lidojumā apkārt pasaulei, šoreiz austrumu virzienā no Maiami Floridā. 1937. gada 2. jūlijā viņas lidmašīna no Laes Jaungvinejā devās uz Haulenda salu. Tuvojoties Haulenda salai, tika nodibināti radiosakari, kas tomēr pazuda, un lidmašīna salā nenolaidās. Turpmākie apkalpes meklējumi bija nesekmīgi.

Bojāejas iemesls 
Ir divas galvenās versijas par iespējamo lidmšīnas katastrofas vietu — izbeidzoties degvielai, lidmašīna iekritusi okeānā netālu no Haulenda salas vai arī tā mēģināta nosēdināt neapdzīvotajā Nikumaroro atolā (Fēniksa salas, tagad Kiribati Republikā). Ir arī vairākas citas vairāk vai mazāk fantastiskas teorijas par Erhartes likteni.
2018. gadā ASV zinātnieks Ričards Jancs publicēja rakstu par 1940. gadā Nikumaroro atolā atrasto kaulu atkārtotu analīzi, kas ļāva izdarīt secinājumu, ka Amēlija Erharte ir gājusi bojā lidmašīnas katastrofā šajā salā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Amēlijas Erhartes arhīvs 

Lidotāji
ASV cilvēki
1930. gados mirušie
ASV žurnālistes
Otrais kosmiskais ātrums

Otrais kosmiskais ātrums ir mazākais ātrums, kas vajadzīgs ķermenim, lai tas pārvarētu kāda debess ķermeņa pievilkšanas spēku (gravitāciju). 

Katram ķermenim, atkarībā no tā masas, ir savs otrais kosmiskais ātrums. Piemēram, Zemei tas ir 11,2 km/s. Ķermenis, kas kustas pie Zemes virsmas (ja netiek ņemta vērā atmosfēra) ar tik lielu ātrumu, pamet planētu un kļūst par Saules pavadoni.

Otro kosmisko ātrumu aprēķina pēc formulas:
 , kur v22 ir otrā kosmiskā ātruma kvadrāts (tas ir reizināts pats ar sevi), M - ķermeņa masa (liela ķermeņa, nevis tā, kas lido prom), G - gravitācijas konstante (6,67428 x 10-11 N x m2 x kg -2), R - lielā debess ķermeņa rādiuss.

Otrais kosmiskais ātrums dažiem lieliem debess ķermeņiem 

Astronomija
Jugla (Ķīšezera pieteka)

Jugla, saukta arī Meldrupe, Berģupe, ir Lielās Juglas un Mazās Juglas sateces upe (šajā posmā saukta arī Berģupe, 2,5 km gara, ietek Juglas ezerā pie Sudrabsaliņas) un Juglas ezera notece uz Ķīšezeru (3 km gara). Notece uz Ķīšezeru 1970. g. tika iztaisnota un pie Vidzemes šosejas izbūvētas slūžas iesāļo Ķīšezera ūdeņu pretplūsmas aizturēšanai. Juglai labajā pusē pievienojas Gaujas—Daugavas ūdensceļš, kas savieno Juglu ar Lielo un Mazo Baltezeru un Gauju. Berģupes posmā ir notece uz Mašēnu ezeru. 

Juglu šķērso autoceļš A2 un dzelzceļa līnija. Krastā dzīvojamie masīvi Jugla, Juglasciems un Makšķernieku ciemats.

Rīgas upes
Juglas ezers
Ķīšezers
2000. gadi

2000. gadi bija desmitgade, kas sākās ar  un beidzās ar .

Šis gadu desmits iezīmējās ar starptautisko tirdzniecības pieaugumu, sprādzienveida telesakaru izplatības palielināšanos, ļoti strauju datortehnikas un citas elektronikas attīstības turpināšanos. 2000. gados pasaules zinātnieki nonāca pie vienota slēdziena, ka globālās sasilšanas draudi ir reāli. No 2007. līdz 2010. gadam pasaule piedzīvoja finanšu krīzi.

Notikumi pasaulē 
 2000. gadā Džordžs V. Bušs kļuva 43. ASV prezidents
 2001. gada 11. septembra uzbrukums ASV
 2001. gadā sākās karš Afganistānā
 2002. gadā eiro kļuva par Eirozonas valstu valūtu
 2002. gadā Šveice iestājās ANO
 2003. gadā sākās Irākas karš
 2004. gadā notika 2004. gada ES paplašināšanās
 Cunami Indijas okeānā 2004. gada 26. decembrī (aptuveni 285 000 upuru)
 2005. gadā nomira Romas pāvests Jānis Pāvils II
 2005. gadā viesuļvētra Katrīna nopostīja Ņūorleānu
 2006. gadā Melnkalne pasludināja neatkarību no Serbijas
 2007. gadā Bulgārija un Rumānija iestājās ES
 2007. gadā Nikolā Sarkozī kļuva par Francijas prezidentu
 2007. gadā sākās 2007.—2010. gada globālā finanšu krīze
 2008. gadā Kosova pasludināja neatkarību no Serbijas
 2008. gadā notika Krievijas—Gruzijas karš
 2008. gadā Baraks Obama kļuva 44. ASV prezidents
 2009. gadā stājās spēkā Lisabonas līgums
 2009. gadā pēc Grieķijas parāda apjoma publiskošanas sākās Eirozonas krīze

Notikumi Latvijā 
 2000. gadā ES Eiropas Integrācijas Padome apstiprināja pirmās 11 Latvijas iestāšanās sarunu pozīcijas
 Notika 2000. gada Latvijas tautas skaitīšana
 2001. gadā notika Rīgas 800 gadu jubilejas svinību pasākumi, kurus apmeklēja vairāk nekā 1,5 miljoni cilvēku
 Rīgā notika 2003. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss
 2003. gada 6. jūnijā sāka darboties Vikipēdija latviešu valodā
 Notika 2003. gada referendums par dalību ES, kurā 67% balsstiesīgo vēlētāju atbalstīja Latvijas iestāšanos Eiropas Savienībā
 2004. gada 29. martā Latvija kļuva par NATO dalībvalsti
 2004. gada 1. maijā Latvija kļuva par ES dalībvalsti
 Rīgā notika 2006. gada Pasaules čempionāts hokejā un NATO samits 2006
 2007. gadā parakstīja Latvijas—Krievijas robežlīgumu
 2008. gadā sākās Latvijas finanšu un pārvaldes krīze (2008—2010)
 notika 2008. gada referendums par likumu "Par valsts pensijām"
 2008. gadā atklāts Dienvidu tilts pār Daugavu
 2009. gadā notika 13. janvāra Vecrīgas nemieri
 2009. gadā stājās spēkā Latvijas administratīvais iedalījums (2009), izveidojot 109 novadus un 9 pilsētas ar republikas pilsētas statusu

Tehnoloģijas 

 2001. gads: pārnēsājamais mūzikas atskaņotājs iPod
 2007. gads: interneta un multimediju atbalstošs viedtālrunis iPhone

Piezīmes un atsauces
Laukums

Laukums ir lielums, kas raksturo virsmas izmēru. Par laukuma mērīšanas vienību pieņem tāda kvadrāta laukumu, kura mala ir vienu vienību gara. Kvadrāta laukumu, kura malas garums ir 1 m, sauc par kvadrātmetru un apzīmē ar m2.

Laukuma īpašības 

 Katrai ierobežotai ģeometriskai figūrai ir noteikts laukums, kuru izsaka ar nenegatīvu skaitli.
 Pieņem, ka punkta laukums ir vienāds ar nulli.
 Vienādām figūrām ir vienādi laukumi.
 Ja dotā figūra sastāv no vairākām daļām (ierobežotām figūrām, kas nepārklājas), tad figūras laukums ir vienāds ar tās daļu laukumu summu; figūras laukums ir lielāks nekā jebkuras citas figūras laukums, kura ir dotās figūras daļa.

Laukuma mērvienības 

 Kvadrātkilometrs, 1 km2 = 1 000 000 m2
 Hektārs, 1 ha = 10 000 m2
 Ārs, 1 a = 100 m2
 Kvadrātmetrs, 1 m2
 Kvadrātdecimetrs, 100 dm2 = 1 m2
 Kvadrātcentimetrs, 10 000 cm2 = 1 m2
 Kvadrātmilimetrs, 1 000 000 mm2 = 1 m2

Laukuma aprēķināšanas formulas 

 Taisnstūra laukums: platums × garums
 Trijstūra laukums: ½ × pamats × augstums
 Riņķa laukums: π × r²
 Sfēras laukums: 4 × π × r²

Skatīt arī 

 Garums
 Tilpums

Fizikāli lielumi
Kristofs Langens

Kristofs Langens (; dzimis , Ķelnē, Vācijā) ir vācu bobslejists, kurš piedalījies 1992, 1998. un 2002. gada Olimpiskajās spēlēs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu labākajiem bobslejistiem. Langens sākotnēji ir bijis stūmējs, bet vēlāk kļuva par pilotu. Olimpiskajās spēlēs Langens ir izcīnījis četras medaļas, bet pasaules čempionātos - divpadsmit. Langenam karjerā traucēja bieži Ahileja cīpslas savainojumi. Pašlaik Langens komentē bobsleja sacensības Vācijas televīzijā.

1962. gadā dzimušie
Bobslejisti 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Vācijas bobslejisti
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Bobslejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki bobslejā
Olimpiskie bronzas medaļnieki bobslejā
Šerloks Holmss

Šerloks Holmss (, ) ir britu rakstnieka Artura Konana Doila radīts romānu un stāstu tēls, kas 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā strādā Londonā par privātdetektīvu. Specifiskais Šerloka Holmsa tēlam ir viņa darba metode, kas ir balstīta uz detaļu ievērošanu un loģisku secinājumu izdarīšanu (tā saukto dedukcijas metodi). Šerloks Holmss līdz mūsdienām ir saglabājies kā simbols analītiski racionālajai domāšanai. Vairums grāmatu par Šerloku Holmsu ir rakstītas pirmajā personā no Doktora Vatsona skatu punkta. Pirmo reizi Šerloka Holmsa tēls parādās darbā “Etīde purpura toņos”, kas tika publicēts .

Iedvesma tēlam 
Arturs Konans Doils vairākkārtīgi ir teicis, ka Šerloka Holmsa tēlu ir iedvesmojis reāls cilvēks, Edinburgas Karaliskās slimnīcas ķirurgs Džozefs Bells (Joseph Bell). Tāpat kā Holmss, Bells veica plašus secinājumus no nelieliem novērojumiem. Savukārt Džozefs Bells ir rakstījis Konanam Doilam, ka viņš pats ir Šerloks Holmss un to lieliski saprotot.

Tēla biogrāfija 
Šerloks Holmss ir dzimis . Stāstā His Last Bow darbība norisinās 1914. gadā un tur teikts, ka Šerlokam Holmsam ir 60 gadi. Artura Konana Doila darbos ir maz un skopi aprakstīts Holmsa dzīves gājums. Ir zināms, ka viņam septiņus gadus vecāks brālis, Maikrofts Holmss.

Šerloks Holmss kopā ar Doktoru Vatsonu dzīvo Londonā, Beikerstrītā 221B. Mūsdienās šajā adresē atrodas Šerloka Holmsa muzejs.

Citāti 
Viena no vispopulārākajām frāzēm saistībā ar Šerloku Holmsu ir “Elementāri, mans mīļais Vatson!” (Elementary, my dear Watson), lai gan tieši tādā veidā nav nevienā no Artura Konana Doila sarakstītajiem darbiem. Tomēr šī frāze ir bieži sastopama dažādās filmās par Šerloku Holmsu.

Cits izplatīts citāts no darbiem par Šerloku Holmsu ir “Tu zini manas metodes, Vatson” (You know my methods, Watson). Šāds teikums ir atrodams vismaz piecos darbos par Šerloku Holmsu.

Atsauces

Ārējās saites 

 
Literatūras tēli
Koura

Koura (arī Kiura, Kira, Kyura; ) ir Vādas labā pieteka Balvu novadā un Krievijas Pleskavas apgabalā. Iztek no pārpurvota mežu masīva dienvidaustrumos no Viļakas. Tek augstos krastos pa morēnu pauguraini. Vidustece Abrenes nolaidenumā, lejtece Mudavas zemienē. Ietek Vādā Krievijas teritorijā austrumos no Rodovojes. Lielākās pietekas: Nidrupīte (21 km), Meirupīte (11 km), Gurva (8 km), Ilziņa (7 km), Bušma, Tutinova. Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Semenova, Viļaka, Borisova, Mirnija (Krievijā).

Upi šķērso autoceļi P35 un P45 un Gulbenes-Pitalovas dzelzceļš.

Atsauces 

Balvu novada upes
Latvijas robežupes
Krievijas upes
Koura
Narvas baseina upes
Vādas pietekas
Viļakas novada upes
Kurzemes bruņniecība

Kurzemes bruņniecība ir daļa no Baltijas dižciltīgo korporācijas, pie kuras pieder arī Igaunijas, Sāmsalas un Vidzemes bruņniecības. Kurzemes bruņniecība sāka veidoties 13. gadsimtā kā Kurzemes sabiedrības valdošā šķira teritorijās, ko pārvaldīja Livonijas ordenis, Kurzemes bīskapija, vēlāk tā veidoja Kurzemes un Zemgales hercogistes, Piltenes apgabala un Kurzemes guberņas administrāciju.

Vēsture 

1629.—1634. gados Kurzemē tika imatrikulētas 119 bruņnieku dzimtas, bet 1819. gadā tajā iekļāva Piltenes apgabala bruņniecību.
Pēc 1839. gada datiem Kurzemē bija 154 bruņniecībā imatrikulētas dzimtas.

Savu publisko un tiesisko funkciju tā zaudēja līdz ar Latvijas valsts pasludināšanu un 1920. gada agrāro reformu, tomēr tupināja pastāvēt kā sabiedriska organizācija Latvijā. 1939. gadā gandrīz visi Kurzemes dižciltīgo ģimeņu pārtāvji bija spiesti Latviju pamest. 1949. gadā kopā ar Igaunijas, Sāmsalas un Vidzemes dižciltīgo ģimeņu pārstāvjiem viņi izveidoja sabiedrisku organizāciju "Verband der Baltischen Ritterschaften e. V.".

Kurzemes Bruņniecības nams 

Kurzemes bruņniecības nams Jelgavā ir celts no 1803. līdz 1805. gadam vietā, kur iepriekš atradies Ģildes nams. Sākotnēji tā bija viena no lielākajām ēkām pilsētā — divos stāvos ar augstu jumtu, taču ap 1832. gadu jau kļuvusi par mazu, tādēļ no 1837. līdz 1838. gadam pārbūvēta pēc Emīla Jūliusa Augusta Štrausa (Strauss) projekta. Tagad fasādi rotāja korintiskā stila kolonnas un klasisks meandra ornaments. 1841. gadā mākslinieks Johans Frīdrihs Vēnerts (Wernert) vēlīnā ampīra stilā apgleznoja bruņinieku zāli, ēdamistabu un kāpņu telpas. Bruņniecības nama pirmajā stāvā atradās kanceleja, bet otrajā — reprezentācijas telpas, un, iespējams, arī Dzeltenais salons. Pēc Latvijas brīvības cīņām namu atdeva Jelgavas Valsts ģimnāzijai. 1930. gadu beigās Kurzemes Bruņniecības namu nojauca, un 1939. gadā ap tā bijušo atrašanās vietu sāka celt viesnīcu "Jelgava", kas bija daļa no Ulmaņa valdības iecerētās Driksas krastmalas plašākas apbūves.

Kurzemes bruņniecības ģenealoģijas rokasgrāmatā minētās dzimtas

Ārējās saites 
 Baltijas bruņniecību savienības mājas lapa
 Baltijas bruņniecības ģenealoģijas rokasgrāmata, 1. daļa: Görlitz o.J.
 Baltijas bruņniecības ģenealoģijas rokasgrāmata, 2. daļa: Görlitz o.J.

Skatīt arī 
 Piltenes bruņniecība
 Igaunijas bruņniecība
 Vidzemes bruņniecība

Atsauces 

Vācbaltieši
Kurzemes bruņniecības dzimtas
Ziemeļi

Ziemeļi ir viena no četrām debespusēm. Mūsdienu ģeogrāfiskajās kartēs ziemeļi parasti atrodas kartes augšā, lai gan ir arī kartes, kurās ziemeļi ir apakšpusē. Latviešu valodā ziemeļus apzīmē ar burtu "Z", starptautiski - ar burtu "N" (north).

Tulkojumā no senebreju valodas vārda שבר ziemeļi nozīmē ‘cerība’.

Skatīt arī 
 Ziemeļpols
 Austrumi
 Dienvidi
 Rietumi

Ārējās saites 

Debespuses

da:Kompasretning#Nord
Robijs Viljamss

Robijs Viljamss (, dzimis ), pilnā vārdā Roberts Pīters Viljamss (Robert Peter Williams), ir 15 reizes BRIT Awards balvu ieguvis angļu dziedātājs un dziesmu tekstu autors. Viņa karjera sākās 1990. gadu sākumā, grupas Take That sastāvā, no kuras viņš aizgāja 1995. gadā un uzsāka solo karjeru.

Robijs Viljamss kā solo mūziķis Apvienotās Karalistes vēsturē ir pārdevis visvairāk albumu un ieguvis visvairāk BRIT Awards vēsturē. Viņa pārdoto ierakstu kopējais skaits 2008. gada nogalē bija 55 miljoni ierakstu pasaulē. Mūziķis ir Ginesa pasaules rekorda ieguvējs, kad pēc 2006. gada pasaules tūres World Tour 2006 izziņošanas, vienā dienā tika pārdoti 1,6 miljoni biļešu. 2004. gadā Robijs Viljamss iekļuva Lielbritānijas mūzikas slavas zālē, kad pēc balsojuma tika noskaidrots, ka viņš ir 1990. gadu izcilākais Apvienotās Karalistes mūziķis.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 1997: Life Thru A Lens
 1998: I've Been Expecting You
 2000: Sing When You're Winning
 2001: Swing When You're Winning
 2002: Escapology
 2005: Intensive Care
 2006: Rudebox
 2009: gaidāmais 8. studijas albums

Labāko dziesmu izlases 
 1999: The Ego Has Landed
 2004: Greatest Hits

Koncertalbumi 
 2003: Live At Knebworth

Apvienotajā Karalistē pirmo vietu ieguvušie singli 
 1998: "Millennium"
 1999: "She's the One" / "It's Only Us"
 2000: "Rock DJ"
 2001: "Eternity/The Road to Mandalay"
 2001: "Somethin' Stupid" (kopā ar Nikolu Kidmenu)
 2004: "Radio"

Singli

1990. gadi

2000. gadi

Koncerttūres 
 1997: The Show Off Must Go On (1997. gada oktobris — novembris)
 1998: The Ego Has Landed (1998. gada maijs — jūnijs)
 1998: One More For The Rogue (1998. gada janvāris — 1999. gada marts)
 1999: Man, The Myth, The Tax Bill (zināms arī kā: Born To Be mild) (1999. gada maijs — jūnijs)
 1999: Get Your Coat Baby, You've Pulled! (1999. gada oktobris)
 2000: The Sermon On The Mount (2000. gada oktobris)
 2001: The Sermon On The Mount (2001. gada februāris — marts, Eiropas tūre)
 2001: Weddings, Barmitzvahs & Stadiums (2001. gada jūlijs — augusts)
 2001: Sing When You're Pacific Rimming (2001. gada oktobris — novembris, Austrālijas tūre)
 2003: Weekends Of Mass Distraction Tour (2003. gada jūnijs — augusts)
 2003: Cock of Justice/Aussie Typo Tour (2003. gada oktobris — decembris)
 2006: Close Encounters Tour (2006. gada aprīlis — decembris)

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 Robija Viljamsa oficiālā mājas lapa
 Ierakstu kompānijas EMI Group mājas lapa

1974. gadā dzimušie
Stefordšīrā dzimušie
Angļu dziedātāji
Miegs ar ātrajām acu kustībām

Miegs ar ātrajām acu kustībām, bieži tiek saīsināti saukts par REM (), ir miega fāze, kuras laikā novērojamas ātras acu kustības. Tā nosaukumi ir arī paradoksālais miegs, sapņu miegs, seklais miegs un ātrais miegs. Šī fāze aizņem aptuveni 20% no visa cilvēka miegā pavadītā laikā. Šāds stāvoklis rodas tamdēļ, ka organisma muskuļiem neizdodas līdz galam atslābināties. Šī miega laikā var redzēt spilgtus sapņus vai arī murgus. To, ka pastāv šāda miega fāze, atklāja 1952. gadā Čikāgas Universitātē, ASV.

Pilnīgi veseliem cilvēkiem seklā miega laikā iestājas miega paralīze un kustas vienīgi acis. Bet ja ir traucējumi smadzenēs, kas līdz galam neļauj nobloķēt muskuļu tonusu, tad var notikt arī citu ķermeņa daļu kustības, piemēram, cilvēks sapnī sāk skriet, tas ir, kustināt kājas. Cilvēki, kuriem nebūs traucējumi smadzenēs, būs kā paralizēti, viņi to nevarēs izdarīt, bet ar smadzeņu traucējumiem skriešanas imitācija tomēr var notikt. Bieži vien seklā miega laikā cilvēki izkrīt arī no gultas, spēcīgi iesit savam dzīvesbiedram vai pat pret sienu salauž roku. Ja gulētāju šajā fāzē pamodina, viņa pašsajūta ir ievērojami sliktāka nekā parasti.
 
Zinātnieki no Makgila Universitātes atklājuši, ka cilvēkiem, kuri seklā miega laikā bieži spārdās vai lamājas, ir lielāks risks saslimt ar Pārkinsona slimību vai ar kādu no plānprātības formām.

Atsauces un piezīmes 

Miegs
Edirne

Edirne (vēsturiski Adrianopolis; grieķu Adrianople; bulgāru Одрин) ir Turcijas pilsēta valsts vistālākajā rietumu reģionā pie robežas ar Grieķiju. Edirne ir Edirnes ila centrs un tās iedzīvotāju skaits pēc statistikas datiem 2002. gadā bija 128400.

Nosaukums 
Sākotnēji pilsēta saukta par Adrianopoli (grieķu: Ἁδριανούπολις) tās dibinātāja, Romas imperatora Adriana vārdā un grieķi pilsētu tā sauc arī mūsdienās. Turki pilsētu gan oficiāli, gan sarunvalodā sauc par Edirni, lai arī pastāv otrs apzīmējums Edrene. Pilsētas nosaukumi citās valodās: bulgāru Odrin, maķedoniešu Едрене un serbu Jedrene. Iespējams, visi šie vārdi atvasināti no vārda Adrians.

Vēsture 
Edirnes apkaime bija karalauks vairāk kā 16 ievērojamām militārajām sadursmēm jau kopš antīkās Grieķijas laikiem.

Saskaņā ar grieķu mitoloģiju, valdnieka Agamemnona dēls Orests uzcēlis pilsētu Orestija (Orestias) vietā, kur satek upes Tundža, Arda un Hebrusa. Pilsētu vēlāk no jauna dibināja Romas imperators Adrians vietā, kur agrāk esot bijusi trāķiešu pilsēta Uskudama (arī Uskadama vai Uskodama). Adrians pilsētu paplašināja, uzcēla vairākus pieminekļus un nomainīja tās nosaukumu ar Adrianopole. Pilsētu noteica par Romas impērijas Hemimontas, jeb Trāķijas provinces centru. 323. gadā pie pilsētas kaujā Adrians nogalināja Licīniju, bet 378. gadā Valēnu nogalināja goti. 813. gadā pilsētu aplenca Bulgārijas hans Krums, kurš savus padotos veda uz bulgāru zemēm Donavas ziemeļos.

Konstantinopoles Latīņu impērijas laikā pie Adrianopoles bulgāru imperators Kalojans sakāva krustnešus, bet vēlāk (1227) pilsētu iekaroja Epīras despots Teodors Komnenoss. Vēlāk viņa karaspēku sakāva bulgāru imperators Ivans II Asens. 1365. gadā pilsētu iekaroja Osmaņu impērijas sultāns Murats I un to pasludināja par galvaspilsētu līdz 1453. gadam, kad osmaņi ieņēma Konstantinopoli.

Adrianopolē dzimis Konstantinopoles iekarotājs sultāns Mehmeds II (1432).

Balkānu karu laikā (1912-13) Adrianopole bija galvenais aizsardzības punkts Konstantinopolei un austrumu Trāķijai. 1829. gadā (grieķu neatkarības kara laikā) pilsētu iekaroja Krievijas impērijas karaspēks un 1878. gadā (bulgāru neatkarības kara laikā) to ieņēma bulgāri. 1920. gados to atkal iekaroja grieķi.

Osmaņu impērijā Adrianopole bija vilājeta galvaspilsēta ar 96 000 iedzīvotājiem. Pilsētā uzplauka vilnas, zīda, paklāju un lauksaimniecības produktu tirdzniecība. 1905. gadā pilsēta cieta plašā ugunsgrēkā. 1905. gadā pilsētā dzīvoja 80 tūkstoši iedzīvotāju, no kuriem 30 tūkstoši bija musulmaņi (turki, albāņi, čigāni un čerkesi), 22 tūkst. grieķi, 10 tūkst. bulgāri, 4 tūkst. armēņi, 12 tūkst ebreji un 2 tūkst. citas tautības.

Attēli

Ārējās saites 

 Fotogrāfijas un informācija par Edirni, Turcijas gids
 Attēlu galerija - daudz attēlu no Edirnes
 Edirnes interneta vietne
 Edrines uzziņu portāls
 GigaCatholic
 Edirnes laika ziņas
 - Vispārēji par Edirni

Turcijas pilsētas
Bijušās galvaspilsētas
Edirnes ils
HK Prizma

HK "Prizma" ir hokeja klubs Latvijā, Rīgā, kas dibināts 1996. gadā. Kluba struktūrā ir Latvijas hokeja virslīgas komanda, kā arī visu vecumu grupu jauniešu komandas. 2014. gadā "Prizma" pirmoreiz kļuva par Latvijas čempioniem.

2005. gadā hokeja klubs Prizma izveidoja profesionālās ievirzes sporta skolu Pārdaugava, kas 2006. gadā kļuva par pirmo privāto sporta izglītības iestādi Latvijā, kas saņēmusi Izglītības un zinātnes ministrijas akreditāciju. Sporta skola Pārdaugava īsteno izglītības programmas hokejā un daiļslidošanā.

Hokeja kluba Prizma un sporta skolas Pārdaugava komandas treniņus un mājas spēles aizvada Volvo sporta centrā.
 
Daudzi kluba audzēkņi pārstāvējuši un pārstāv Latvijas jauniešu un junioru valstsvienības. Vairāki hokejisti, piemēram, Armands Bērziņš, Guntis Galviņš, Mārtiņš Karsums, Miķelis Rēdlihs startējuši pasaules meistarsacīkstēs arī pieaugušo valstsvienības rindās. NHL klubi līdz šim draftējuši četrus hokeja kluba Prizma audzēkņus.

Spēlētāji 
Pēdējoreiz atjaunots 2021. gada 23. septembrī.

Vārtsargi 
 1  Artūrs Krists Krūklītis
 32  Toms Broks
 71  Rihards Norvaišs
 84  Ilšats Zaripovs

Aizsargi 
 2  Vladislavs Balakuns
 3  Ņikita Kuprijanovs
 11  Raivis Kurņigins
 33  Mihails Bončenkovs
 47  Rūdolfs Spilva
 52  Rihards Ķuzis
 59  Rūdols Romans
 69  Artūrs Apfelbaums
 81  Emīls Auziņš

Uzbrucēji 
 8  Jānis Straupe
 9  Dāvis Straupe
 12  Nils Resnais
 13  Edgars Kurmis
 17  Kristers Bormanis
 19  Ričards Stāmurs
 21  Armands Bērziņš (Kapteinis)
 25  Arvils Laugalis
 27  Gusts Jegorovs
 28  Rihards Krastiņš
 29  Everts Ozols
 41  Boriss Besmertnijs
 77  Valters Apfelbaums
 82  Ariels Kapulkins
 88  Konstantīns Korkus
 89  Kristaps Riekstiņš
 94  Renārs Cipruss
 95  Valērijs Vorožcovs
   Ralfs Cipruss
   Kristers Mellenbergs

Visu LHČ sezonu rezultāti

Kontinentālais kauss

Līderi

Kluba spēlētāju rekordi

Regulārā sezona 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Vitālijs Hvorostiņins, 22 (2015.—16.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Deniss Baškatovs, 25 (2012.—13.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Deniss Baškatovs, 36 (2012.—13.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Krišs Grundmanis un Mareks Ķepals, 87 (2014.—15.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Sergejs Tjoluškins, 20 (2013.—14.)

Izslēgšanas kārta 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Ralfs Melders, 6 (2013.—14.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Viktors Lobačovs, 12 (2013.—14.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Aleksandrs Baburins un Viktors Lobačovs, 15 (2013.—14.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Juris Bērziņš, 37 (2012.—13.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Krists Apsītis, 6 (2013.—14.)

Līgas apbalvojumi 
Komandas spēlētāji, kas saņēmuši līgas apbalvojumus.

 Labākais vārtsargs
 Jānis Auziņš — 2019

 Labākais uzbrucējs
 Aleksandrs Macijevskis — 2014

Komandas treneri 
 Gints Bikars (2010—2013)
 Ēriks Miļūns (2013—pašlaik)

Kapteiņi 
 Kārlis Brants (2013—2014)
 Viktors Lobačovs (2014—2017)
 Edgars Apelis (2017—2018)
 Edijs Brahmanis (2018—2020)
 Armands Bērziņš (2020—pašlaik)

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa
 Eliteprospects.com profils 

Rīgas "Prizma"
Atvars Tribuncovs

Atvars Tribuncovs (dzimis  Ogrē) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā piedalījies divos olimpisko spēļu turnīros, kā arī 10 Pasaules čempionātos. Karjeras lielāko daļu aizvadījis dažādos Krievijas un Zviedrijas spēcīgāko līgu klubos. Trīs sezonas aizvadījis Ufas "Salavat Julajev" sastāvā.

Karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru A. Tribuncovs uzsāka 1992. gadā, kad spēlēja Rīgas "Pārdaugava" kluba rindās. 1995. gadā viņš pievienojās Rīgas "Stars" vienībai, bet 1996.—1997. gada sezonu aizvadīja Polijas klubā Gdaņskas "Stoczniowiec". 1997.—1998. gada sezonā A. Tribuncovs aizvadīja sešas spēles Krievijas Superlīgas klubā Maskavas "Spartak", bet atlikušo sezonas daļu aizvadīja Somijas trešajā spēcīgākajā līgā. 1998. gadā viņš pievienojās SM līgas klubam Raumas "Lukko". No 1999. līdz 2002. gadam A. Tribuncovs spēlēja dažādos Vācijas klubos, 2001.—2002. gada sezonu aizvadot DEL līgas klubā Berlīnes "Capitals". Tad gandrīz trīs sezonas A. Tribuncovs aizvadīja Ufas "Salavat Julajev", līdz 2004.—2005. gada sezonas nogalē atkal nonāca Maskavas "Spartak" rindās. 2005.—2006. gada sezonu A. Tribuncovs aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas klubā Mora IK, bet 2006.—2007. gada sezonu iesāka SM līgas klubā Oulu "Karpat" un pabeidza Zviedrijas kluba Farjestads BK rindās. 2007.—2008. gada sezonā Atvars atkal spēlēja divos klubos — sezonu iesāka Krievijas Toljati "Lada", bet pabeidza Zviedrijas MoDo Hockey kluba rindās. Tradīciju sezonas laikā spēlēt divos klubs viņš saglabāja arī 2008.—2009. gada sezonā, kuru iesāka jaunizveidotās KHL līgas klubā Rīgas "Dinamo" un pabeidza Elitsērijas klubā Skellefteå. 2009.—2010. gada sezonu aizvadījis Čehijā, 2010.—2011. gada sezonas sākumu — Latvijā.

Karjera izlasē 
Ilgus gadus Atvars ir bijis arī stabils Latvijas izlases spēlētājs. Tās sastāvā viņš spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, divās Olimpiskajās spēlēs, kā arī junioru vecumā spēlējis divos Eiropas čempionātos, kā arī vienā Pasaules čempionātā junioriem.

Trenera karjera 
No 2019. līdz 2021. gadam Tribuncovs bija Latvijas čempionāta vienības HK Dinaburga galvenais treneris.

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Ogrē dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Rīgas "Pārdaugava" spēlētāji
Rīgas "Stars" spēlētāji
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Toljati "Lada" spēlētāji
Oulu "Karpat" spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
HK Kurbada spēlētāji
HK Zemgales spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ķekava (upe)

Ķekava (arī Ķekaviņa, augštecē Bakāne) ir Daugavas kreisā pieteka Ķekavas novadā. Sākas pie Ģediņkalna dienvidos no Skurbeniekiem. Tek pa Viduslatvijas zemienes Upmales paugurlīdzenumu, pie ietekas pa Tīreļu līdzenumu. Augštecē un vidustecē pārsvarā tek pa mežainu apvidu ar zemiem purvainiem krastiem. Lejtecē krasti augstāki. Ietek Sausajā Daugavā pie Ķekavas. Lielākās pietekas: Sūnupīte (8 km), Butleru strauts, Zites strauts, Mellais strauts, Ķežupīte. Pie Jenčiem no Ķekaviņas atzarojas Upmalnieku grāvis, kas to savieno ar Misu. Ar Misu Ķekavu savieno arī Daugavas—Misas kanāls, kas pievienojas upei aiz Rīgas apvedceļa A5 šķērsošanas un palu laikā novada uz Misu Ķekavas un daļēji arī Daugavas ūdeņus.

Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Baldone un Ķekava. Upi šķērso autoceļi A5, A7, P89, P91.

Atsauces 

Ķekavas novada upes
Baldone
Baldones pagasts
Ķekava (upe)
Ķekava (nozīmju atdalīšana)

Ķekava var būt:
 Ķekava - apdzīvota vieta Rīgas rajonā
 Ķekaviņas upes cits nosaukums

Skatīt arī 
 Ķekavas pagasts
 Ķekavas novads
 Ķekavas putnu fabrika
Rēzeknes pilskalns

Rēzeknes pilsdrupas ir Livonijas ordeņa pils paliekas Rēzeknes pilsētas centrā.

Vēsture 
No 9. līdz 13. gadsimtam uz pakalna Rēzeknes upes krastā atradās seno latgaļu pils.

1285. gadā Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms Šurborgs uz šī pakalna uzcēla akmens cietoksni Rositten (Rozitenes pili). Cietoksnis sastāvēja no divstāvu mūra pils un akmens mūriem ar trīsstāvu torņiem un bija Rēzeknes fogtejas administratīvais centrs un Rēzeknes fogtu rezidence. 

1558. gadā Livonijas ordeņa mestrs Vilhelms fon Firstenbergs pili ieķīlāja Polijas karalim Sigismundam II Augustam, Livonijas kara laikā pili 1577.-1579. gadā ieņēma Krievijas cars Jānis Briesmīgais, 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Rēzeknes pilsnovada citadeli (, Режица).
Pēc kara Rēzeknes pilsnovads kļuva Livonijas hercogistes Cēsu vaivadijas stārastiju. Poļu-zviedru kara laikā 1601. un 1625.-1626. gadā Rēzeknes pili ieņēma zviedru karaspēks, bet Otrā Ziemeļu kara laikā pie Rēzeknes pils 1656. gadā notika kauja, kuras laikā Rēzeknes pils tika galīgi sagrauta un zviedru karaspēkam izdevās sakaut daudz lielākus krievu spēkus. 1660. gadā to atkal iekļāva Inflantijas vaivadijas sastāvā, bet pils bija zaudējusi savu agrāko militāro nozīmi. 1712. gadā no pils bija palikušas tikai drupas.

Attēlu galerija

Literatūra 
 Karl von Loewis of Menar: Burgenlexikon fuer Alt-Livland, Riga 1922 (vāciski)

Ārējās saites 
 Rozitenes pils makets vietnē www.castle.lv
 Ordensburg Rositen (Rēzeknes pilsdrupas) (vāciski)
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Pilskalni Rēzeknē
Pilskalni Latgalē
Rēzeknes parki
Iron Lord

Iron Lord ir Orou Mama un Ivana Jakota 1989. gadā izstrādāta un Ubisoft izdotā Atari ST viduslaiku multi arkādes žanra spēle. Tai bija ilga aizkavēšanās un haotiska izstrāde. 

Spēles žanrs ir līdzīgs Cinemaware's Defender of the Crown spēles žanram.

Ārējās saites 

 Iron Lord World of Spectrum mājaslapā 

Atari ST spēles
Vitālijs Višņevskis

Vitālijs Višņevskis (, dzimis 1980. gada 18. martā) ir bijušais Ukrainā dzimis Krievijas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 552 spēles Nacionālajā hokeja līgā. Krievijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2009. gada pasaules čempionu.

Spēlētāja karjera 
No 1995. līdz 1999. gada Višņevskis spēlēja Jaroslavļas "Torpedo" rindās, aizvadot spēles gan Augstākajā, gan Pirmajā, gan 1998—99 sezonā arī Superlīgā.
1998. gadā viņu ar augsto 5. numuru draftēja NHL klubs Anahaimas "Mighty Ducks", kuras rindās Visņevskis spēlēja līdz pat 2006. gadam. 2004-05 NHL sezonas lokauta laikā Vitālijs spēlēja Krievijas Superlīgas kluba Voskresenskas "Himik" rindās. Pirms 2006—07 sezonas Višņevskis tika aizmainīts uz citu NHL klubu — Atlantas "Thrashers", bet sezonas nogalē, pēc 52 "Thrashers" rindās aizvadītām spēlēm, viņš nonāca Nešvilas "Predators". 2007—08 sezonu Višņevskis aizvadīja Ņūdžersijas "Devils" rindās. 2008. gada vasarā Vitālijs atgriezās Krievijā, aizvadot divas sezonas Jaroslavļas "Lokomotiv" sastāvā.

No 2010. līdz 2012. gadam spēlēja Sanktpēterburgas SKA rindās, taču tad atgriezās "Lokomotiv", tās sastāvā spēlējot no 2012. līdz pat 2015. gadam. 2015. gada septembrī uz pārbaudes laiku pievienojās NHL klubam Anahaimas "Ducks", taču vietu tā rindās neizcīnīja. Turpmākās divas sezonas Višņevskis izlaida, taču 2017.—18. gada sezonu aizvadīja Čerepovecas "Severstal" rindās, pēc tās noslēdzot karjeru.

Krievijas izlases rindās Višņevskis spēlējis trijos Pasaules čempionātos, 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 2006. gada olimpiskajās spēlēs. 2009. gada Pasaules čempionātā viņš izcīnīja zelta medaļas. Junioru vecumā viņš spēlēja arī divos Eiropas čempionātos U18 jauniešiem, kā arī 1999. gada Pasaules U20 čempionātā.

Karjeras statistika

Klubu statistika

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Ukrainas hokejisti
Jaroslavļas "Lokomotiv" spēlētāji
Anahaimas "Mighty Ducks" spēlētāji
Voskresenskas "Himik" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Našvilas "Predators" spēlētāji
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Čerepovecas "Severstal" spēlētāji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Harkivā dzimušie
Kekarala

Kekarala ( — Zaļā sala) līdz 1973. gadam bija sala Kazahstānā, Arāla jūras ziemeļu daļā. Tās platība bija 273 km² (1960. gadā), un augstākais punkts bija 163 metrus augsts paugurs Dauta kalns. Tās ziemeļu piekrastē atradās zvejnieku ciemati Kekarala, Avana un Akbasti.

Arāla jūras izžūšanas dēļ 1960. gadā sala rietumu pusē savienojās ar sauszemi, kļūstot par Kekaralas pussalu. Kopš 1987. gada tā savienojās arī ar austrumu krastu, izveidojot Berga šaurumu un atdalot Ziemeļu Arāla jūru no Dienvidu Arāla jūras. 

2005. gadā pāri Berga šaurumam tika pabeigta Kekaralas dambja izbūve. Dambis aizkavē ūdens noplūdi no Arāla jūras ziemeļu daļas dienvidu daļā, palīdzot saglabāt un palielināt ūdens līmeni ziemeļu daļā.

Arāla jūras salas
Garupe

Garupe var būt:
 Garupe - apdzīvota vieta Ādažu novada Carnikavas pagastā
 Garupe - pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga - Skulte
 Langas upes cits nosaukums
Hamās

Hamās ( ) ir Palestīnas sunnītu paramilitāra organizācija un politiskā partija, kas ieguvusi lielāko daļu vietu Palestīnas Administrācijas Likumdošanas padomē. Organizācijas nosaukums parasti tiek traktēts kā akronīms no  (), kas nozīmē Islamiskā pretošanās kustība. Vārdam hamās arābu valodā ir nozīmes "centība", "iedvesma", "entuziasms".

Organizācija dibināta 1987. gadā pirmās palestīniešu intifādas laikā. Dibinātāji bija Musulmaņu brālības palestīniešu spārna biedri šeihs Ahmeds Jāsīns, Abdels Azīzs Rantīsī un Muhameds Taha.

Eiropas Savienība, ASV, Izraēla, kā arī vairākas citas valstis, uzskata Hamās par teroristisku organizāciju.

Skatīt arī 
 Islāmisms

Atsauces

Ārējās saites 

Palestīna
Islāma organizācijas
Politiskās partijas
Pjotrs Stolipins

Pjotrs Stolipins (, dzimis , miris ) bija krievu politiķis, iekšlietu ministrs un Krievijas impērijas premjerministrs. Pazīstams kā viens no 1905. gada revolūcijas galvenajiem pretiniekiem un t.s. Stolipina agrārās reformas ieviesējiem. Nogalināts atentātā.

Dzīvesgājums 
Dzimis augstmaņu ģimenē Drēzdenē, kur māte bija atbraukusi apciemot radus. Bērnību pavadīja Seredņikovas ciemā Maskavas guberņā un Žemaitijā Kalnaberžes muižā (Kalnaberžė) pie Ķēdaiņiem. Ģimnāzijā mācījās Viļņā un Orlā. Studēja fiziku un matemātiku Sanktpēterburgas Universitātē. Pēc universitātes beigšanas strādāja valsts darbā. No 1889. līdz 1902. gadam Stolipins darbojās Kauņā, kur bija apriņķa muižniecības vadītājs (Уездный предводитель дворянства).

1902. gada 30. maijā Stolipinu iecēla par Grodņas guberņas, 1903. gada 15. februārī par Saratovas guberņas gubernatoru. Enerģiski rīkojoties, Stolipinam 1905. gada revolūcijas laikā izdevās atgūt valdības kontroli pār guberņu. 1906. gada 26. aprīlī Stolipins tika iecelts par Krievijas iekšlietu ministru. Kad Krievijas imperators Nikolajs II 1906. gada jūlijā atlaida Pirmo Valsts domi, Stolipins tika iecelts par Krievijas premjerministru.

Ieviešot paātrinātus tiesas procesus un citus procesus Stolipina valdībai lielā mērā izdevās savaldīt neitralizēt 1905. gada revolūcijas procesus. 1907. gada jūnijā tika atlaista arī Otrā Valsts dome. Lai izveidotu zemnieku - zemes īpašnieku slāni un sašaurinātu revolūcijas sociālo bāzi, tika veikta ekonomiskā reforma, ļaujot laukos attīstīties zemnieku individuālajām saimniecībām.

No 1905. līdz 1911. gadam pret Stolipinu tika veikti 11 atentāti, 1911. gada 14. septembrī (pēc jaunā stila) Kijivas teātrī operas izrādes laikā Stolipinu sašāva anarhists Dmitrijs Bogrovs. Pēc četrām dienām Stolipins mira. Pamatojoties uz Stolipina testamenta pirmo rindu "Gribu, lai mani apglabā tur, kur mani nogalinās", apglabāts Kijivā.

Ārējās saites

1862. gadā dzimušie
1911. gadā mirušie
Krievijas valdības vadītāji
Krievijas politiķi
Krievijas dižciltīgie
Nogalinātie politiķi
Saksijā dzimušie
Lilaste (upe)

Lilaste, saukta arī Līlaste, ir Lilastes ezera notece uz jūru. 1,67 km gara, cauri augstai piekrastes kāpu grēdai. Nav pieteku. Ādažu un Saulkrastu novadu robežupe. Krastos abos novados atrodas apdzīvotas vietas ar nosaukumu "Lilaste". Upi šķērso autoceļš A1 un Rīgas—Skultes dzelzceļš.

Atsauces 

Ādažu novada upes
Saulkrastu novada upes
Carnikavas pagasts
Līčupe (Ogres pieteka)

Līčupe (arī Līce, Līča upe, augštecē - Bauskupīte, Bebrupīte) ir Ogres labā pieteka Ogres un Cēsu novados. Upi šķērso autoceļš P4 un  dzelzceļš. Sākas Vidzemes augstienē, satekot vairākām nelielām upītēm un strautiem. Tek pa Piebalgas pauguraini un Augšogres pazeminājumu. Ļoti līkumota gultne šaurā ielejā ar augstiem krastiem. Lielākās pietekas ir Kazupīte, Vedze, Stirve, Zvannieku strauts. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Līčupe, Kliģene.

Atsauces 

Ogres novada upes
Cēsu novada upes
Līčupe (Ogres pieteka)
Parastā zalktene

Parastā zalktene () ir timēliju dzimtas suga. Latvijā bieži sastopams krūms.

Apraksts 

Tas ir līdz 1,5 m liels, vasarzaļš krūms. Stumbrs zarains, zari stāvi, miza gaišbrūna. Lapas veselas, lancetiskas, sakopotas pamīšus zaru galos. Zied tūlīt pēc sniega nokušanas, lapām plaukstot. Ziedi iesārti, uz zariem gandrīz sēdoši. Atrodas iepriekšējā gada lapu žāklēs zaru augšdaļā. Apziednis četrdaļīgs. Auglis — kaulenis ar sarkanu, sulīgu apvalku. Indīgs augs, satur indīgu diterpenoīdu mezereīnu, glikozīdu dafnīnu, kā arī citas toksiskas vielas.

Biotopi 
Aug mitros vai pamitros, jauktos un lapkoku mežos.

Izplatība 
Parastā zalktene ir Eirāzijas diezgan plaši izplatīta suga.

Literatūra 
 Artūrs Mauriņš, Andris Zvirgzds. Dendroloģija. Rīga 2006.

Atsauces

Ārējās saites 

 latvijasdaba.lv 
 Parastā zalktene - Daphne mezereum L.

Krūmi
Timēliju dzimta
Indīgie augi
Raunis

Raunis ir viena no Raunas pietekām, kas tek pa Vidzemes augstienes ziemeļu nogāzi Cēsu novadā. 

Raunis ir viena no straujākajām Latvijas upēm, tās kritums ir 7,7 metri uz kilometru. Upe visā tās garumā ir ļoti sekla (dziļums no pusmetra līdz metram) un līkumaina, tajā ir daudz krāču un koku sanesumu (lejtecē koki daļēji izvākti). Gultne akmeņaina, augštecē un lejastecē vairāk smilšaina un oļaina. Lejtecē upes ieleja (Rauņa leja) ir līdz 30 m dziļa. Krasti stāvi, tajos daudz smilšakmens atsegumu (Rauņa Skaņaiskalns, Danku ieži, Svītrainā klints, Kuņču iezis u.c.), dažos no kuriem atklātas devona fosilijas; krastos sastopami avoti, noslīdeņi un nelielas alas. Upes ūdens ir ļoti tīrs, satur ļoti maz organisko vielu, bet daudz dzelzs. Rauņa ieleja ir grūti pieejama un cilvēka darbības maz skarta.

Viduslaikos pa Rauni līdz tā ietekai Raunā ir gājusi robeža starp Livonijas ordenim piederošo "Gaujas koridoru" (kreisajā krastā) un Rīgas arhibīskapijas "Latvju gala" Raunas pilsnovadu (labajā krastā).

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Rauņa foto
 Līmeņa noteikšana

Cēsu novada upes
Priekuļu novada upes
Siltumnīcas gāze

Siltumnīcas gāzes ir gāzes atmosfērā, kuras laiž cauri redzamo gaismu un tuvo infrasarkano starojumu, kas nāk no Saules, bet absorbē tālā diapazona infrasarkano starojumu, kuru izstaro Zemes virsma. Šis process izraisa tā saucamo siltumnīcas efektu, jo siltumnīcas gāzes darbojas kā savdabīgs siltumizolators. Siltumnīcas gāzes būtiski ietekmē Zemes atmosfēras temperatūru; bez tām planēta būtu auksta un uz tās neeksistētu dzīvība. Saules sistēmā izteikti daudz siltumnīcas gāzu ir arī Veneras un Titāna atmosfērās.

Skatīt arī 
 Globālā sasilšana

Atsauces un piezīmes 

Klimata izmaiņas
Liepupe (upe)

Liepupe ir Vidzemes piekrastes upe Limbažu novadā. Sākas Virbotnes mežā rietumos no Riebezera. Tek pa Metsepoles līdzenumu un Piejūras zemieni. Pie Prinkām atzarojas Liepupes-Reiņupes kanāls, kas savieno Liepupi ar Vitrupi. Pēdējos 3 km upei liels relatīvais kritums (4,3 m/km). Ietek Rīgas līcī pie Lembužiem. Krastos apdzīvotās vietas Liepupe, Jelgavkrasti. Upi šķērso autoceļš A1.

Limbažu novada upes
Salacgrīvas novada upes
Loja (upe)

Loja, saukta arī Loģe, Lose jeb Klinšupīte, ir Gaujas labā pieteka Siguldas un Saulkrastu novados. Iztek no Jērkules ezera. Tek pa Idumejas augstieni, pa lauksaimniecisku, meliorētu un blīvi apdzīvotu apkārtni. Lejtecē pie Murjāņiem dziļa grava. Lielākās pietekas: Vilkkalnu strauts, Kaņepju strauts, Urdziņa. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Ragana un Murjāņi. Upi šķērso autoceļi A3, P6, P9.

Tūrisms 
Gar Lojas upes krastiem (galvenokārt labo krastu) ved pastaigu takas. Tā tek pa laika gaitā neizmainītu gultni, upei ir daudz meandru.

Pārgājienu maršrutu gar Lojas upi var sākt pie veikala/kafejnīcas "Ceļavējš" (atrodas pie A3 šosejas Inčukalns — Valka un V79 Sēja — Murjāņi krustojuma) vai Katrīndzirnavu ezera, pagrieziens uz kuru no A3 šosejas atrodas 1 km uz ziemeļiem no šī krustojuma. Pārgājiena finišs — A3 šosejas tilts pār Gauju (Gaujas pludmale Murjāņos). Iespējams pārgājienu pagarināt, pārejot pāri Gaujas tiltam, kur atrodas atpūtas un izklaides parks "Rāmkalni", vai turpināt ceļu uz 3 km attālo Inčukalna Velnalu. Šo pārgājienu var apvienot ar Gaujas nacionālā parka izveidotiem maršrutiem (abpus Gaujai virzienā uz Siguldu).

Apskates vietas Lojas krastos (posms Katrīndzirnavu ezers-Lojas caurteka zem A3 šosejas-Lojas ieteka Gaujā (Vecgaujā)):

 Katrīndzirnavas, Katrīndzirnavu ezers un slūžas;
 Lojas pilskalns (upes kreisajā krastā);
BMX trase (slēgta);
MSĢ Kamaniņu trase;
 Daudzās smilšakmens klintis un atsegumi;
 Imanta Ziedoņa muzejs "Dzirnakmeņos" (atrodas 600 m attālumā no takas, upes tās kreisajā krastā. Uz turieni jādodas, izmantojot Viršu ielu.);
 Vecgauja (kādreizējā Gaujas upes gultne. 20. gs. vidū Gauja tika iztaisnota, jo regulāri pastāvēja šosejas A3 applūšanas draudi).

Pārgājiena maršruta garums (Katrīndzirnavas-Lojas ieteka Gaujā) — 5 km.

Cits iespējams tā paša maršruta variants no Rāmkalniem ved apļveidā caur Lojas pilskalnu un MSĢ. Tā garums 5 km (2—3 stundas).

Autostāvvietas — Rāmkalnos, pie Gaujas pludmales Murjāņos, pie krodziņa "Vīganti", pie Murjāņu Sporta ģimnāzijas, pie veikala/kafejnīcas "Ceļavējš".

Pārgājiena starta un finiša punktus var ērti sasniegt ar sabiedrisko transportu. Murjāņos atrodas 2 autobusu pieturas ("Internātskola" un "Murjāņi" — Rīgas/Saulkrastu/Limbažu/Valmieras/Siguldas virzieni), savukārt pie Rāmkalniem atrodas "Sēnītes" pieturas (Rīgas/Valmieras/Limbažu/Saulkrastu/Cēsu virzieni).

Attēlu galerija

Atsauces 

Saulkrastu novada upes
Siguldas novada upes
Loja (nozīmju atdalīšana)

Loja var būt:
 Loja - upe, Gaujas pieteka
 Loja - apdzīvota vieta Saulkrastu novada Sējas pagastā
Loja

Loja ir apdzīvota vieta Saulkrastu novadā. Sējas pagasta administratīvais centrs. Izvietojies Lojas upes ielokā uz 69 m augstā Jēņu kalna pie autoceļa Murjāņi-Sēja.

Iestādes 
Vidējciemā atrodas pasta nodaļa, pagasta pārvalde, doktorāts, aptieka, frizētava, kā arī Valsts un pašvaldības vienotais klientu apkalpošanas centrs, veikals, bērnudārzs PII "Bitīte", Sējas kultūras nams, Sējas mūzikas un mākslas skola.

Ģeogrāfiskais izkārtojums 
 Autoceļš Murjāņi-Sēja (V79)
Jēņu kalns (69 metri vjl.)
 Lielākas ielas - Jēņu un Lojas ielas.
 Netālu atrodas Lojas upe.

Sabiedriskais transports 
Sabiedriskais transports Lojā ir pieejams diezgan plašā izvēlē. Autobusi kursē un Siguldu, Murjāņiem, Raganu, Pabažiem, Saulkrastiem, Sēju, Rīgu. Pakalpojumu nodrošina uzņēmums AS "CATA".

Atsauces