joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Koimbras Universitāte

Koimbras Universitāte () ir senākā universitāte Portugālē. Tā dibināta 1290. gadā ar karaļa Diniša I dekrētu Lisabonā, bet kopš 1537. gada atrodas Koimbrā. Gadsimtiem tā bija vienīgā universitāte valstī. 2013. gadā universitāte tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. 

Universitāte organizēta astoņās fakultātēs, kas aptver visdažādākās zinātnes nozares. Šeit var iegūt bakalaura (licenciado), maģistra (mestre) un doktora (doutor) grādus. Koimbras Universitātes vārdā nosaukta Koimbras grupa, kas apvieno 39 Eiropas universitātes.

Ārējās norādes 
 
 
 

Universitātes Portugālē
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Portugālē
1986. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1986. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika no 19. līdz 26. oktobrim Budapeštā (Ungārija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa (vīrieši)

Grieķu-romiešu cīņa

Ārējās saites 
 United World Wrestling Database 

1986
1986. gads sportā
Sports Ungārijā
Kaučuka gumijkoks

Kaučuka gumijkoks (Ficus elastica), dēvēts arī par parasto gumijkoku, ir fikusu ģints augs. Dabā tas ir sastopams Dienvidāzijas austrumos un Dienvidaustrumāzijā, kā arī Šrilankā, Vestindijā un ASV Floridas štatā, kur tas ir aklimatizējies.

Morfoloģija 
Kaučuka gumijkoks var sasniegt 30—40 metru (retāk — 60 metru) augstumu un tā stumbra diametrs var būt līdz pat 2 metriem. Stumbram var attīstīties gaisa saknes un balsta saknes, kuras palīdz kokam atbalstīt smagos zarus.

Tam raksturīgas spīdīgas, ovālas lapas, kuras ir 10—35 centimetrus garas un 5—15 centimetrus platas. Jauniem augiem attīstās lielākas lapas nekā vecākiem augiem. Jaunās lapas attīstās zaru galos zem pumpura čaulas, kas aug līdz ar jauno lapu. Kad lapa ir nobriedusi, tā atlokās un nomet savu čaulu. Blakus jaunajai lapai būs izveidojies nākamās lapas pumpurs.

Apputeksnēšana 
Līdzīgi kā ar citiem fikusu ģints augiem, ziedu apputeksnēšanu veic konkrēta lapseņu suga, ar kurām tiem ir attīstījies mutuālisms. Šī iemesla dēļ, kaučuka gumijkokam nav krāsainu un smaržīgu ziedu, kas pievilinātu citus apputeksnētājus. Auglis ir aptuveni 1 cm gara, ovāla dzelteni-zaļa vīģe, kas pilna ar sēklām.

Audzēšana un lietojums

Krāšņumaugs 
Kaučuka gumijkoks tiek plaši audzēts kā krāšņumaugs — no tropu līdz Vidusjūras klimatam tie tiek audzēti ārtelpās, bet aukstākos klimatos tie ir populāri telpaugi.

Pārsvarā kaučuka gumijkoki tiek pavairoti veģetatīvi, nogriežot un iestādot gumijkoka zaru.

Kaučuka gumijkokam ir nepieciešama spoža saules gaisma, bet tam nenāk par labu augstas temperatūras. Tas var paciest sausumu, bet tam nāk par labu mitrs gaiss un mitri, tropiski apstākļi.

Dekoratīvos nolūkos parasti tiek audzēti kaučuka gumijkoka hibrīdi (piemēram, Robusta), kam ir raksturīgas platākas, biezākas un vertikālāk izvietotas lapas, nekā savvaļā sastopamajiem augiem. Eksistē vairāki hibrīdu veidi, daudziem no tiem ir trīskrāsu lapas.

Kaučuka avots 
Kaučuka gumijkoks ražo pienainu baltu kaučuku jeb lateksu, kurš augā tiek pārvadīts un uzglabāts atsevišķi no auga sulas. Šo kaučuku senāk izmantoja, lai ražotu gumiju, taču to nevajag sajaukt ar Brazīlijas heveju, kas bija galvenais komerciāli audzētais, gumijas ražošanai izmantotais augs.

Dzīvie tilti 
Indijas reģionos cilvēki mēdz pārvilkt gumijkoku sakņu sistēmas pāri aizām un upēm, lai no saknēm izveidotos "dzīvie tilti".

Atsauces 

Zīdkoku dzimta

Ārējās saites
Jevgeņijs Ustinskovs

Jevgeņijs Ustinskovs (Евгений Устинсков, 4. jūnijs, 1970) – pedagogs, kordiriģents, komponists. Mācījies Daugavpils 13. vidusskolā, Daugavpils Mūzikas vidusskolā, JVLMA (1993. gadā – bakalaura grāds, 1995. gadā – maģistra grāds), LU, DU (2014. gadā – pedagoģijas doktora grāds). 

Vairāku koru un vokālo ansambļu vadītājs, mūzikas skaņdarbu komponists un aranžētājs.

Ar dažādiem kolektīviem ir vairāk nekā 100 starptautisko konkursu laureāts, Bērnu un jauniešu pasaules koru čempionāta labākais diriģents (2015). Kā diriģents ar koncertiem uzstājies Latvijā, Lietuvā, Igaunijā, Baltkrievijā, Ukrainā, Krievijā, Polijā, Ungārijā, Nīderlandē, Vācijā, Lielbritānijā, Itālijā, Austrijā, Zviedrijā, Ziemeļmaķedonijā, Spānijā.

LNKC koru nozares konsultatīvās padomes loceklis. Dažādu starptautisko koru konkursu žūrijas loceklis Latvijā un ārzemēs (Lietuvā, Polijā, Baltkrievijā, Krievijā, Zviedrijā, Kazahstanā, Ukrainā, Moldovā, Itālijā, Slovākijā), vada meistarklases Latvijā un ārzemēs, vairāku zinātnisko rakstu autors.   Baltijas valstu Dziesmu svētku, Latvijas Vispārējo Dziesmu svētku, Latvijas Skolu jaunatnes Dziesmu svētku un vairāku citu mūzikas svētku virsdiriģents, vairāku Latgales Dziesmu Svētku un lielu mūzikas pasākumu mākslinieciskais vadītājs. Vairāku Latvijas un Starptautisko festivālu un konkursu organizators un mākslinieciskais vadītājs: Starptautiskais Garīgās mūzikas festivāls Sudraba zvani (Silver bells), Starptautiskais St. Broka Jauno kordiriģentu konkurss, Starptautiskais O. Stroka Jauno pianistu konkurss, Starptautiskais Ziemassvētku dziesmu Jauno izpildītāju konkurss, Starptautiskais M. Rotko Mūsdienu mūzikas jauno izpildītāju konkurss, A. Feila Starptautiskais Jauno dziedātāju tautas dziesmu  konkurss un citi. Sadarbojas ar Daugavpils teātri kā mūzikas izrāžu vadītājs un kormeistars. J. Ustinskova skaņdarbi koriem, pūtēju un simfoniskiem orķestriem skanēja dažādos Latvijas un novadu dziesmu svētkos. 

Apbalvots ar LR KM, LNKC, Daugavpils pilsētas un dažādu skolu goda rakstiem un balvām.
1970. gadā dzimušie
Latvijas diriģenti
Latvijas komponisti
Pauls Kaņeps

Pauls Kaņeps (dzimis , miris ) bija latviešu distanču slēpotājs un mežkopis.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1911. gadā Domopoles pagastā. Mācījās Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā, kuru 1929. gadā beidza un iestājās Latvijas Universitātes Lauksaimniecības fakultātē, kur studēja mežkopību līdz 1939. gadam. 

Studiju laikā bija četrkārtējs Latvijas meistars slēpošanā 18 km distancē (1935., 1937.-1939. gadā). Piedalījās  Garmišā-Partenkirhenē, kur 18 km slēpojumā ieņēma 50. vietu, distanču slēpošanas 4x10 km stafetē Latvijas komandas sastāvā ieņēma 13. vietu.

Otrā pasaules kara laikā no 1942. gada strādāja Cīravas virsmežzini un mežsaimniecības skolas pārzini.
1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Lielvāciju, strādāja par mežzini Sudetijā, pēc kara beigām pārcēlās uz Bavāriju, 1950. gadā uz ASV. 25 gadus strādāja Ilinojas pavalsts ceļu departamentā. 

Miris 2006. gada 9. novembrī Elginā, Ilinojā, ASV.

Atsauces

Ārējās saites 

1911. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Latvijas distanču slēpotāji
Distanču slēpotāji 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
ASV latvieši
Džidu Krišnamūrti

Džidu Krišnamūrti (, Jiḍḍu Kr̥ṣṇamūrti, dzimis , miris ) bija Indijas filozofs, domātājs, dzejnieks, orators un garīgais sludinātājs. Viņu teozofijā izglītoja angļu sociālā reformatore Annija Bezanta, kura apgalvoja, ka nākšot “Pasaules skolotājs” — mesija, pasaulē kas nesīs apgaismību. Džidu kļuva par rakstnieku un skolotāju. 20. gadsimta 20. gados daudz laika pavadīja Eiropā un Amerikas Savienotajās Valstīs. 1929. gadā Džidu Krišnamūrti pārtrauca sadarboties ar Bezantas vadīto Teozofisko biedrību un atteicās no jebkādām pretenzijām kļūt par “Pasaules skolotāju”. Sludinot totālās garīgās brīvības nepieciešamību ar nesatricināmu pašapziņu, viņš palika populārs lektors. Lai sekmētu savu mērķi, Krišnamūrti izveidoja dažādas biedrības Amerikas Savienotās Valstis, Apvienotajā Karalistē, Indijā, Spānijā un Kanādā. Viņa zināmākie darbi ir The Songs of Life (1931) un “Piezīmes par dzīvi” (1956–1960).

Biogrāfija 
Džidu Krišnamūrti dzimis  britu valdības ierēdņa ģimenē, Madanapallē.  1909. gadā Džidu ģimene pārcēlās uz Adjaru (netālu no Madrasas), kur viņa tēvs Teozofiskajā biedrībā bija ieguvis darbu. Ar savām spējām nonākt transā Džidu Krišnamūrti piesaistīja sabiedrības uzmanību, it īpaši, Teozofiskās biedrības vadītājas Annijas Bezantas (Annie Besant) un Čārlza Vebstera Ledbītera (Charles Webster Leadbeater) uzmanību. 1911. un 1912. gadā Džidu ar brāli bija devušies uz Angliju, bet viņu tēvs, atklājot intīmo saikni starp viņu dēliem un Ledbīteru, uzsāka tiesas prāvu pret Teozofisko biedrību. 1914. gada Bezantas vadītā organizācija uzvarēja tiesas prāva. Džidu Krišnamūrti ar brāli bija palikuši Anglijā, kur mēģināja iestāties Oksfordas Universitātē. No 1920. līdz 1929. gadam starp teozofiem paplašinājās Krišnamūrti kults. Viņš teozofu sanāksmēs (Indijā, Nīderlandē, Amerikā) arvien biežāk uzstājas, paziņojot par “atklāsmēm” un sludinot sevi par “Pasaules skolotāju”. 1929. gadā Džidu Krišnamūrti pārtrauca sadarboties ar Bezantas vadīto Teozofisko biedrību un atteicās no jebkādām pretenzijām kļūt par “Pasaules skolotāju”. 1933. gadā nomira Annija Bezanta, kura bija virzījusi Krišnamūrti kā “Pasaules skolotāju”. Džidu Krišnamūrti nomira Kalifornijā , 90 gadu vecumā.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 
 

Āndhrā Pradēšā dzimušie
Indiešu filozofi
Indijas rakstnieki
Teozofija
Aldis Adamovičs

Aldis Adamovičs (dzimis  Preiļos) ir latviešu pedagogs un politiķis, "Latgales partijas" (iepriekš "Tautas partijas") biedrs. Bijis 13. Saeimas un 12. Saeimas deputāts un Preiļu novada domes priekšsēdētājs (2006—2014).

Biogrāfija 
A. Adamovičs ir absolvējis Preiļu 1. vidusskolu un Latvijas Universitātes Ģeogrāfijas un Zemes zinātņu fakultāti. Maģistra grādu ieguvis 1999. gadā. Pēc studiju beigām strādājis par ģeogrāfijas un fizkultūras skolotāju dzimtajos Preiļos. No 1996. gada A. Adamovičs bija Preiļu 1. pamatskolas direktors.

A. Adamovičs ir precējies, ģimenē ir četri bērni.

Politiskā darbība 
1997. gada pašvaldību vēlēšanās A. Adamovičs tika ievēlēts Preiļu pilsētas domē no saraksta "Mēs pilsētai". Sekojošajās 2001. gada vēlēšanās kandidēja uz vietu Preiļu novada domē no Tautas partijas, taču netika ievēlēts. 2005. gada vēlēšanās ievēlēts Preiļu novada domē un ievēlēts par domes priekšsēdētāja vietnieku. 2006. gadā, pēc tam, kad līdšinējais domes priekšsēdētājs Jānis Eglītis tika ievēlēts Saeimā, A. Adamoviču ievēlēja par Preiļu novada domes priekšsēdētāju. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēts Preiļu novada domē un atkārtoti ievēlēts par domes priekšsēdētāju.

2012. gadā A. Adamovičs bija Latgales partijas dibinātāju skaitā, dibināšanas kongresā ievēlēts par partijas priekšsēdētāju. 2013. gadā ievēlēts Preiļu novada domē no Latgales partijas, Nacionālās apvienības un Latvijas Zemnieku savienības kopējā saraksta, atkārtoti ievēlēts par domes priekšsēdētāju.

2014. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās no Latvijas Reģionu apvienības saraksta, nebūdams tās biedrs. Šajā pašā gadā ievēlēts 12. Saeimā no partijas "Vienotība" saraksta, pārstāvot tajā Latgales partiju. Atkārtoti par Saeimas deputātu kļuva 2018. gadā, kad ievēlēts 13. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta (joprojām pārstāvot Latgales partiju). 13. Saeimā darbojas kā "Jaunās Vienotības" frakcijas priekšsēdētāja Ainara Latkovska biedrs.

2020. gada oktobrī pēc KNAB lūguma Saeima piekrita izdot A. Adamoviču kriminālvajāšanai par iespējamu krāpšanu, dienesta stāvokļa ļaunprātīgu izmantošanu un dienesta viltojumu saistībā ar ārpus Rīgas dzīvojošajiem deputātiem pienākošos kompensāciju. Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa 2021. gada 5. augustā par transporta un dzīvojamo telpu īres kompensāciju izkrāpšanu piesprieda A. Adamovičam naudas sodu. 2022. gada jūnijā, stājoties spēkā notiesājošam spriedumam, deputāts amatu Saeimā zaudēja.

Atsauces

Ārējās saites 

1970. gadā dzimušie
Preiļos dzimušie
Tautas Partijas politiķi
Latgales partijas politiķi
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
Preiļu 1. vidusskolas absolventi
Latvijas Universitātes absolventi
Jesperi Kotkaniemi

Jesperi Kotkaniemi (dzimis ) ir somu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2019) Kotkaniemi spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Monreālas "Canadiens" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kotkaniemi uzsāka 2017.—18. gada sezonā, to aizvadot SM līgas vienībā Pori "Assat". Atzīmējoties ar 29 rezultativitātes punktiem 59 spēlēs, Kotkaniemi bija viens no rezultatīvākajiem komandas spēlētājiem. Pēc sezonas beigām uzbrucēju ar augsto trešo numuru NHL draftā izvēlējās Monreālas "Canadiens", ar kuru nepilnas divas nedēļas vēlāk noslēdza līgumu. Kotkaniemi izcīnīja vietu komandas pamatsastāvā, savu NHL debiju aizvadot 2018. gada 3. oktobrī. Debijas sezonā Kotkaniemi guva 34 punktus 79 spēlēs.

Ārējās saites 

2000. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Monreālas "Canadiens" spēlētāji
Tereka

Tereka (; , Terk; , Tergi; , Terk; , Terek-suv; , Terka) ir lielākā upe Ziemeļkaukāzā. Terekas izteka ir Gruzijā, upe šķērso Lielā Kaukāza kalnus un tālāk tek Krievijas teritorijā. Pie ietekas Kaspijas jūrā upe veido plašu deltu.

Terekas garums ir 623 km, baseina platība ir . Lielākās pietekas: Gizeldona, Ardona, Uruha, Malka, Sunža.
Lielākās pilsētas Terekas krastos ir Vladikaukāza, Mozdoka un Kizļara (pie Terekas vecās gultnes).

Uz upes ir uzceltas vairākas hidroelektrostacijas. Divas no tām ir Gruzijā: Darjali HES (jauda 108 MW) un Larsi HES (20 MW). Pārējās ir Krievijā: Ezmi HES (45 MW), Dzaudžikauskas HES (9,2 MW) un Pavlodoļskas HES (2,64 MW). Plānots uzbūvēt vēl vairākas elektrostacijas. Deltā ir ierīkota irigācijas sistēma, ko ar ūdeni apgādā Kargaļinskas hidromezgls, kas tika uzbūvēts 1957. gadā, 105 km attālumā no grīvas. Pirms tā, pie Pavlodoļskas ir uzbūvēts vēl viens aizsprosts, no kurienes pa Terekas — Kumas kanālu tiek piegādāts ūdens Kumas upei.

Ģeogrāfija 

Tereka iztek Gruzijā no Zilgahoha kalna ledāja 2713 m augstumā virs jūras līmeņa. Pirmos 30 km upe plūst austrumu virzienā Truso aizā starp Galveno Kaukāza grēdu un Sānu grēdu. Pie Kazbeka kalna tā pagriežas uz ziemeļiem, tā šķērso Sānu grēdu (Dariali aizā), Klinšu grēdu un Melnos kalnus. Pie Vladikaukāzas Tereka ieplūst priekškalnu Osetijas nolaidenajā līdzenumā un pagriežas uz ziemeļrietumiem; šeit lielākās pietekas ir Gizeldona un Ardona. Tereka šķērso Sunžas grēdu Elhotovas vārtu ielejā un ieplūst Kabardas līdzenumā, kur pagriežas uz ziemeļiem, tad uz ziemeļaustrumiem; šeit lielākās pietekas ir Uruha un Malka. Pēc Malkas ietekas Tereka plūst uz austrumiem pa Terekas — Kumas zemieni, un tās gultne ir smilšaini mālaina, ar daudzām salām, zemes strēlēm un sēkļiem.

Aiz Sunžas ietekas, pie Kargalinskas upe sadalās attekās un atzarojumos, izveidojot deltu (aptuveni 4000 — 6000 km², 100 km platumā). Galvenās gultnes stāvoklis deltas posmā vairākkārt mainījies. Vairākas vecupes ir pārveidotas kanālos. Terekas galvenā straume ietek Agrahanas līcī Kaspijas jūrā,

Atsauces

Ārējās saites 

Gruzijas upes
Krievijas upes
Kaspijas jūras baseins
Tereka
Dagestāna
Kabarda-Balkārija
Ziemeļosetija-Alānija
Čečenija
Stavropoles novads
1987. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1987. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā vīriešiem un sievietēm notika šķirti: vīrieši brīvajā un grieķu-romiešu cīņā sacentās no 19. līdz 29. augustam Klermonferānā (Francija), sievietes brīvajā cīņā no 24. līdz 25. oktobrim Lērenskūgā (Norvēģija). Šis čempionāts bija pirmais, kurā startēja arī sievietes.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Komandu vērtējums

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Ārējās saites 
 United World Wrestling Database 

1987
1987. gads sportā
Sports Francijā
Sports Norvēģijā
Māja ar pulksteni sienās

"Māja ar pulksteni sienās" () ir 2018. gada filma, kuras režisors ir Eli Rots. Filma ir balstīta uz Džona Belarisa tāda paša nosaukuma romānu.

Filma stāsta par desmitgadīgu bāreni Luisu, kas pārceļas dzīvot pie sava onkuļa Džonatana, kas izrādās burvis. Galvenās lomas tajā atveido Džeks Bleks, Keita Blanšeta, Ouens Vakaro, Renē Elisa Goldsberija, Sannijs Sulzīks un Kails Maklahans. Filmas pirmizrāde notika ASV 2018. gada 21. septembrī.

Atsauces

Ārējās saites 

2018. gada filmas
ASV filmas
Universal Pictures filmas
Kasandras sapnis

"Kasandras sapnis" () ir 2007. gada trilleris, kura režisors un scenārija autors ir Vudijs Allens. Galvenās lomas atveido Heilija Atvela, Kolins Ferels, Sallija Hokinsa, Jūens Makgregors un Toms Vilkinsons. Filmas pirmizrāde notika  Avilesā.

Terijs un Īans ir divi brāļi, kurus piemeklējušas nopietnas finansiālas grūtības. Kad viņu tēvocis Hovards abiem apmaiņā pret palīdzību lūdz kādu nogalināt, Terijs un Īans iekuļas nepatikšanās, kā rezultātā brāļi kļūst par ienaidniekiem.

Atsauces

Ārējās saites 

2007. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Francijas filmas
Drāmas
Vudija Allena filmas
Garās sienas

Garās sienas () bija fortifikācijas būves Senajā Grieķijā, kas savienoja pilsētu iekšzemē ar tās ostu. Pateicoties tam, pilsēta varēja izturēt ilgstošus aplenkumus, jo tika nodrošināta pieeja no jūras.

Vispazīstamākās Garās sienas tika izbūvētas starp Atēnām un tās ostu Pireju. Tās tika izbūvētas Perikla laikā 5. gadsimtā pirms mūsu ēras un stiepās 26 kilometru garumā. Vēl viena siena tika uzbūvēta starp Atēnām un Talēru. Rezultātā briesmu gadījumā aiz šīm sienām varēja paslēpties visi Atikas iedzīvotāji. Garās sienas tika sagrautas pēc Atēnu zaudējuma Peloponesas karā. 393. gadā p.m.ē. tās tomēr tika atjaunotas. Pilnībā Atēnu Garās sienas tika sagrautas 86. gadā p.m.ē., kad pilsētu ieņēma Sulla. Mūsdienās dažās vietās saglabājušās sienu atliekas.

Tāpat garās sienas savienoja Seno Korintu ar Lehajas ostu.

Ārējās saites 

Senā Grieķija
Nacionālā drošība (filma)

"Nacionālā drošība" () ir 2003. gada asa sižeta komēdija, kuras režisors ir Deniss Dugans. Galvenās lomas atveido Mārtins Lorenss un Stīvs Zāns. Filmas pirmizrāde notika .

Henks Rafertijs un Ērls Montgomerijs ir divi policisti, kuri sākotnēji nemaz nešķiet kā saderīgi pārinieki. Tomēr abi tiek salikti kopā, lai izjauktu kādu kontrabandas operāciju.

Atsauces

Ārējās saites 

2003. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Negantais treneris

"Negantais treneris" () ir 2005. gada sporta komēdija, kuras režisors ir Stīvs Kars. Galvenās lomas atveido Mārtins Lorenss, Brekins Meijers, Vendija Rakela Robinsone, Horācijs Sanzs un Megana Mulalija. Filmas pirmizrāde notika .

Rojs Makkormiks ir basketbola treneris, kurš kādreiz veiksmīgi strādāja koledžu basketbolā. Kādu dienu Rojs neveiksmīgi sastrīdās ar komandas talismanu, kā rezultātā viņš tiek pazemināts amatā.

Atsauces

Ārējās saites 

2005. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Penninu Alpi

Penninu Alpi () arī Valē Alpi (, ) ir kalnu sistēma Alpu rietumdaļā, Itālijā (Valle d'Aostā un Pjemontā) un Šveicē (Valē kantonā). Augstākā virsotne ir 4634 metrus augstais Difūrs. Penninu Alpos atrodas Lielā Senbernāra pāreja un Lielā Senbernāra tunelis.

Ārējās saites 
 
 

Alpi
Itālijas ģeogrāfija
Šveices ģeogrāfija
Andreja Upīša iela

Andreja Upīša iela var būt:

 Andreja Upīša iela — iela Dundagā;
 Andreja Upīša iela — iela Jūrmalā;
 Andreja Upīša iela — iela Ludzā;
 Andreja Upīša iela — iela Ogrē;
 Andreja Upīša iela — iela Preiļos;
 Andreja Upīša iela — iela Rēzeknē;
 Andreja Upīša iela — iela Skrīveros;
 Andreja Upīša iela — iela Valmierā;
 Skolas ielas agrākais nosaukums Rīgā.
Komino

Komino (, ), vēsturiski Etestija (), ir sala Maltas arhipelāgā. Atrodas starp Maltas salu dienvidaustrumos un Goco salu ziemeļrietumos. Tajā ir tikai 3 pastāvīgie iedzīvotāji, daļā salas ierīkots dabas rezervāts.

Vēsturiski sala bieži bijusi mazapdzīvota. Viduslaikos salas piekraste kalpojusi kā patvērums pirātiem. 13. gadsimtā te sava mūža pēdējos gadus pavadīja Abrahams Abulafija, kas šeit radījis vairākus savus darbus. Vēlākajos gados Maltas ordenis šeit ierīkoja medību teritoriju. 16. un 17. gadsimtā Komino kalpoja kā trimdas vieta. Salā atrodas 16. gadsimta novērošanas tornis, kapela, 18. gadsimta aizsardzības būves. Attīstīts tūrisms. Šeit uzņemtas vairākas kinofilmas, to skaitā "Troja" un "Grāfs Monte Kristo".

Ārējās saites 

 

Maltas salas
Krelleres-Milleres muzejs

Krelleres - Milleres muzejs () ir 1938. gadā dibināts nacionālais mākslas muzejs Nīderlandes Gelderlandes provincē, Hoges Velives nacionālā parka teritorijā. Muzejs nosaukts tā faktiskās izveidotājas, mākslas kolekcionāres Helēnes Krelleres - Milleres vārdā. 

Muzejs dibināts 1938. gadā, ēkas arhitekts ir Henrijs van de Velde. Muzeja kolekcijā ir lielākā Vincenta van Goga darbu kolekcija ārpus Van Goga muzeja Amsterdamā. Bez van Goga darbiem, muzeja kolekcijā pārstāvēti Pīts Mondriāns, Žoržs Serā, Odilons Redons, Žoržs Braks, Pols Gogēns, Džeimss Ensors, Huans Griss, Pablo Pikaso un citi. 

Muzejs ir slavens ar savu 30 hektāru lielo skulptūru dārzu. Izstādīto darbu autoru vidū ir Ogists Rodēns, Henrijs Mūrs, Žans Dibifē, Lučo Fontāna, Klāss Oldenburgs un citi.

Galerija

Ārējās saites 

 

Muzeji Nīderlandē
Mākslas muzeji un galerijas Nīderlandē
Nacionālie muzeji
Gelderlande
Evoras katedrāle

Evoras katedrāle () ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Portugāles pilsētā Evoras vecpilsētā. 1988. gadā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Evoras arhidiecēzes sēdeklis.

Katedrāles būvniecība tika uzsākta drīz pēc tam, kad 1166. gadā no pilsētas tika padzīti arābi. Vairākkārt pārbūvēta un papildināta - no 1280. līdz 1340. gadam, 14. gadsimtā, 16. gadsimtā, 18. gadsimtā. Evoras katedrāle ir lielākā viduslaiku katedrāle Portugālē. 1497. gadā katedrālē esot iesvētīti Vasko da Gamas ekspedīcijas karogi. 16. gadsimtā Evoras arhibīskaps Enrike vienlaicīgi bija Portugāles karalis. 16. un 17. gadsimtā ap katedrāli attīstījās Evoras polifonijas skola.

Ārējās saites 

Baznīcas Portugālē
Bohiņas ieleja

Bohiņas ieleja () ir 20 kilometrus gara un 5 kilometrus plata ieleja Jūlija Alpos, Slovēnijā. Ielejai caurtek viena no Savas iztecēm - Savas Bohiņkas upe. Daļu no ielejas kopā ar Bohiņas ezeru ietilpst Triglava nacionālā parka teritorijā. Populāra tūrisma vieta.

Galerija

Ārējās saites 

Ielejas
Slovēnijas reljefa formas
Līdums (laikraksts)

"Līdums" bija tautsaimnieciski juridisks, sabiedriski politisks un literārisks Latvijas dienas laikraksts, kas no 1913. gada 17. decembra līdz 1919. gada 1. janvārim iznāca Rīgā un Valkā (1915-1918). Laikrakstu izdeva Viļums Skubiņš un Ernests Bauers, no 1917. gada Latviešu Zemnieku savienība. Publicēja rakstus par tautsaimniecību, reizi nedēļā izdeva arī literāro pielikumu. 

Latvijas brīvības cīņu laikā laikrakstu atkārtoti izdeva no 1919. gada 26. maija līdz 26. jūnijam (redaktors Jānis Ansbergs), tas atbalstīja Niedras valdības politiku. 

Atjaunotais laikraksts "Līdums"  (redaktors Oto Nonācs) no 1925. gada 25. marta līdz 1928. gada 7. februārim iznāca reizi nedēļā.
Iznāca arī Otrā pasaules kara laikā no 1944. gada 16. martā līdz 14. septembrim.

Bijušie Latvijā izdotie laikraksti
Bijušie laikraksti latviešu valodā
Beļģijas Karaliskā observatorija

Beļģijas Karaliskā observatorija (, ) ir 1826. gadā dibināta astronomiskā observatorija Briseles Ukles komūnā.

Observatoriju dibināja Nīderlandes karalis (Beļģija tolaik atradās Nīderlandes sastāvā) Villems I pēc Ādolfa Ketlē ierosinājuma Senžostenodes komūnā. 1890. gadā tā tika pārcelta uz mūsdienu vietu. 20. gadsimta pirmajā pusē observatorijā atradās kompānijas Carl Zeiss AG reflektors 100 cm diametrā, kas tolaik bija lielākais pasaulē.

Ārējās saites

Brisele
Observatorijas
Celtnes un būves Beļģijā
Marss uzbrūk!

"Marss uzbrūk!" () ir 1996. gadā izlaista ASV filma, zinātniskās fantastikas komēdija. Tās režisors un viens no producentiem ir Tims Bērtons. Galvenās lomas ierunājuši Džeks Nikolsons, Pīrss Brosnans, Anete Beninga, Glenna Klouza, Denijs DeVito, Mārtins Šorts, Sāra Džesika Pārkere un Maikls Dž. Fokss. Filmas pirmizrāde notika  ASV.

Filmā Zemei uzbrūk marsieši ar nepārspējamiem ieročiem un nežēlīgu humora izjūtu.

Atsauces

Ārējās saites 

1996. gada filmas
ASV filmas
Zinātniskās fantastikas filmas
Kinokomēdijas
Tima Bērtona filmas
Dantes smaile

"Dantes smaile" () ir 1996. gada trilleris, kura režisors ir Rodžers Donaldsons. Galvenās lomas iatveido Linda Hemiltone, Pīrss Brosnans un Čārlzs Halahans. Filmas pirmizrāde notika .

Vulkanologs Harijs Daltons ierodas lauku pilsētā Vašingtonas štatā, lai izpētītu netālu esoša vulkāna "Dantes smailes" seismisko aktivitāti, un atklāj, ka vulkāns var pamosties jebkurā brīdī.

Atsauces

Ārējās saites 

1997. gada filmas
ASV filmas
ASV katastrofu filmas
Tomasa Krauna afēra

"Tomasa Krauna afēra" () ir 1999. gada zādzību filma, kas veidota kā rīmeiks 1968. gada filmai ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Džons Maktīrnans. Galvenās lomas atveido Pīrss Brosnans (arī viens no producentiem), Renē Ruso un Deniss Līrijs. Filmas pirmizrāde notika .

Tomass Krauns ir bagāts un veiksmīgs pleibojs, kurš izklaidējas, zogot mākslas darbus. Drīz vien gan Tomass saprot, ka viņš, iespējams, ir saticis sev līdzvērtīgu pretinieku pēc tam, kad Tomass iepazīstas ar valdzinošu detektīvi Ketrīnu Baningu.

Atsauces

Ārējās saites 

1999. gada filmas
ASV filmas
Matadors (filma)

"Matadors" () ir 2005. gada kriminālkomēdija, kuras režisors un scenārija autors ir Ričards Šepards. Galvenās lomas atveido Pīrss Brosnans (arī viens no producentiem), Gregs Kinnears, Houpa Deivisa un Filips Beikers Hols. Filmas pirmizrāde notika 2005. gada janvārī Sandensas kinofestivālā.

Kādā Mehiko bārā nejauši satiekas slepkava Džuliāns Nobls un noguris biznesmenis Denijs Raits. Šīs tikšanās rezultātā starp Džuliānu un Deniju rodas neveikla draudzība, kas pilnīgi negaidīti izmaina abu dzīves.

Atsauces

Ārējās saites 

2005. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Vācijas filmas
Īrijas filmas
Kinokomēdijas
Jānis Aleksandrs Freijs

Jānis Aleksandrs Freijs (1863—1950) bija latviešu baptistu draudžu sabiedriskais darbinieks. Latvijas baptistu Garīgā semināra direktors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1863. gada 29. decembrī Šauļu aprinķa Sudinču ciemā Kārļa un Šarlotes Freiju ģimenē kā pirmais bērns. Jau bērnībā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Mācījās Rīgas Mārtiņa baznīcas elementārskolā (1873-1877) un Rīgas pilsētas zēnu skolā Āgenskalnā, strādāja par mācekli V. Koha mehāniskajās darbnīcās. 1880. gadā pievērsās baptismam, no 1883. gada bija mācītājs Daugavgrīvas baptistu draudzē, 1885. gadā nodibināja baptistu izdevniecību. No 1890. gada bija baptistu mācītājs Āgenskalna draudzē, 1893. - 1894. gadā arī Ciānas draudzē un Semināra draudzē, vadīja baptistu garīgo semināru. 1894. gadā devās trīs mēnešu svētceļojumā uz Svēto zemi.  
Bija žurnālu "Jaunības Draugs" (1904-1914), laikraksta "Avots" (1905-1914) un tā pielikuma "Svētdienas Skolnieks" (1906-1913) redaktors un izdevējs. 1906. gadā izdevniecība nonāca Draudžu sabiedrības īpašumā un pārtapa par uzņēmumu "J. A. Freijs un biedri" L. Ķēniņu ielā 28. 1910. gadā J. A. Freijs uzbūvēja namu Aleksandra (tagad Brīvības) ielā 13, kur iekārtoja baptistu grāmatu veikalu.
1913. gadā viņš piedalījās Eiropas baptistu kongresā. 

Kā Rīgas pilsētas domes loceklis Freijs 1914. gadā panāca ka Rīgas pilsēta uzdāvināja baptistu draudzei zemes gabalu Kurzemes (tagad Mārupes) ielā 14 lūgšanas nama būvei. Pēc pirmā pasaules kara sākuma 1915. gadā J. A. Freiju izsūtīja uz Sibīriju.
Pēc Februāra revolūcijas viņš 1917. gadā atgriezās Rīgā, vācu okupācijas laikā 1917. gada 22. decembrī Freiju ievēlēja par Vidzemes Zemes padomes locekli.

1920.–1921. gadā Freijs apceļoja ASV, 1920. gadā viņu ievēlēja par Pasaules Baptistu savienības (PBS) viceprezidentu (1920–1923) un PBS Izpildkomitejas locekli (1923–1928). Viņš piedalījās PBS kongresos (1923, 1928).  
1923. gadā Redlensas universitāte Kalifornijā piešķīra Freijam goda doktora grādu teoloģijā. 
Otrā Pasaules kara laikā pārcēlās uz dzīvi Piltenē.
Miris 1950. gada 24. martā Piltenē, apbedīts Ventspils Meža kapos.

Darbi 
 "Spalvas bultām jeb arī: garīgas mācības dabīgās bildēs priekš sludinātājiem, reliģijas skolotājiem un famīlijas tēviem" (1, 1885), 
 "Baltijas baptisti un Bunde jeb Baltijas baptistu tagadējs stāvoklis" (1887), 
 "Zeme, kur Jēzus staigāja", variants bērniem "Bērna ceļojums pa Svēto zemi" (abas 1895), tulkota igauņu, lietuviešu, krievu un vācu valodā,
 "Svētdienas skolotāja padomnieks" (1906),
 "Bērnu draugs" (1885), "Bērnu pajumta" (1896), "Bērnu atpūta" (1897), "Bērnu pasaule" (1990).

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1932)

Literatūra 
 Gaišā Ceļā: Dr. theol. h. c. J. A. Freija dzīve un darbi. Amerikas Latviešu baptistu apvienības izdevums (1964)

Atsauces 

Baptisti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Latvijas cilvēki
Valērijs Vasiļjevs

Valērijs Vasiļjevs (; dzimis , miris ) bija krievu hokejists, aizsargs, PSRS hokeja izlases dalībnieks. PSRS izlases rindās kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, astoņkārtēju pasaules čempionu.

Lielāko daļu karjeras Vasiļjevs aizvadīja Maskavas "Dinamo" rindās. Viņa valkāto sesto numuru komanda ir iemūžinājusi.

1998. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Vasiļjevs uzsāka 17 gadu vecumā, kad 1966.—67. gada sezonā aizvadīja divas spēles PSRS čempionātā Gorkijas "Torpedo" sastāvā. Jau nākamajā sezonā Vasiļjevs pievienojās Maskavas "Dinamo", tās rindās aizvadot pilnu sezonu. "Dinamo" sastāvā aizsargs aizvadīja 17 sezonas, dodoties laukumā 617 spēlēs. 1979.—80. un 1981.—82. gada sezonās Vasiļjevs bija "Dinamo" kapteinis. Aizsargs karjeru noslēdza 1984. gadā, taču vēlāk, no 1989. līdz 1991. gadam spēlēja Ungārijā un Vācijā.

PSRS hokeja izlases rindās trīs reizes atzīts par pasaules čempionāta labāko aizsargu, piecas reizes iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.

Ārējās saites 

1949. gadā dzimušie
PSRS hokejisti
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
2012. gadā mirušie
Ņižņijnovgorodas "Torpedo" spēlētāji
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Ņižņijnovgorodas apgabalā dzimušie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ondržejovas observatorija

Ondržejovas observatorija () ir 1898. gadā dibināta Čehijas Zinātņu akadēmijas astronomiskā observatorija 35 kilometrus uz dienvidaustrumiem no Prāgas centra. 

1898. gadā observatoriju privāti nodibināja astronoms - amatieris un uzņēmējs Josefs Jans Fričs (Josef Jan Frič). 1928. gadā viņš to novēlēja Čehijas valstij un to pārņēma Kārļa Universitāte. 1954. gadā observatorija tika nodota Čehijas Zinātņu akadēmijai. 1967. gadā šeit tika uzstādīts jauns teleskops 2 metri diametrā, kas tolaik bija septītais lielākais pasaulē. Observatorija ir īpaši aktīva jaunu asteroīdu atklāšanā.

Ārējās saites 

Centrālčehijas apgabals
Observatorijas
Celtnes un būves Čehijā
Aleksejs Kasatonovs

Aleksejs Kasatonovs (; dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, aizsargs, PSRS hokeja izlases dalībnieks. PSRS izlases rindās kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu, pieckārtēju pasaules čempionu.

Lielāko daļu karjeras Kasatonovs aizvadīja Maskavas CSKA rindās. Karjeras otrajā pusē septiņas sezonas aizvadījis NHL, 1994. gadā spēlējot līgas zvaigžņu spēlē.

2009. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Kasatonovs uzsāka 1976.—77. gada sezonā PSRS hokeja līgas komandas Ļeņingradas SKA sastāvā. Tās rindās spēlēja līdz 1978. gadam, kad pārcēlās uz Maskavas CSKA. CSKA rindās aizsargs aizvadīja 12 sezonas, 11 no tām kļūstot par PSRS čempionu. Vairākkārt tika iekļauts līgas simboliskajā izlasē.

1989.—90. gada sezonas vidū pārcēlās uz Ziemeļameriku, sezonas otrajā pusē aizvadot 39 spēles NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" sastāvā. "Devils" rindās aizsargs spēlēja četras sezonas. No 1993. līdz 1996. gadam Kasatonovs īslaicīgi spēlēja Anahaimas "Mighty Ducks", Sentluisas "Blues" un Bostonas "Bruins". 1996. gadā nopietna savainojuma dēļ noslēdza savu NHL karjeru. 1996.—97. gada sezonu Kasatonovs aizvadīja CSKA rindās, taču tad beidza karjeru.

PSRS hokeja izlases rindās trīs reizes atzīts par 1983. gada pasaules čempionāta labāko aizsargu, piecas reizes iekļauts turnīra simboliskajā izlasē.

Ārējās saites 

1959. gadā dzimušie
PSRS hokejisti
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Maskavas CSKA spēlētāji
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Anahaimas "Mighty Ducks" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Hokejisti 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ļeņingradā dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Ar Aleksandra Ņevska ordeni apbalvotie (Krievija)
Krievijas hokejisti
Valds Dambrausks

Valds Dambrausks (; dzimis  Pakrojā) ir lietuviešu futbola treneris. Kopš 2021. gada ir Horvātijas kluba HNK Hajduk Split galvenais treneris. Strādājis arī Latvijā, 2018. un 2019. gada sezonā vadot Virslīgas klubu RFS.

Trenera karjera 
Studējis Londonas Metropolitēna universitātē, vēlāk strādājis Anglijas klubu Fulham, Manchester United un Brentford jaunatnes akadēmijās.

No 2009. līdz 2010. gadam bija Lietuvas U-17 izlases galvenais treneris. Vēlāk vadīja Lietuvas U-19 izlasi. 2010. gada beigās kļuva par Panevēžas "Ekranas" galvenā trenera Valda Urbona asistentu, palīdzēja komandai kļūt par Lietuvas čempioniem 2011. un 2012. gadā. 2014. gadā kļuva par komandas galveno treneri.

2014. gada decembrī Dambrausks tika iecelts par Viļņas "Žalgiris" galveno treneri. Klubā nostrādāja trīs sezonas, šajā laikā divreiz izcīnot Lietuvas čempiontitulu (2015. un 2016. gadā), kā arī trīsreiz uzvarot Lietuvas kausa izcīņā un divas reizes Lietuvas superkausā. 2016. gadā tika atzīts par Lietuvas čempionāta labāko treneri. 2017. gada oktobrī pēc komandas nesekmīgā snieguma amatu atstāja.

2017. gada decembrī tika apstiprināts par Latvijas Virslīgas kluba RFS galveno treneri. Pirmajā sezonā (2018) ar RFS ieguva trešo vietu Virslīgā. 2019. gadā Dambrauska vadībā RFS kļuva par Latvijas kausa ieguvējiem un izcīnīja sudraba medaļas Virslīgā.

2020. gada februārī atstāja RFS, kļūstot par Horvātijas kluba HNK Gorica galveno treneri. 2021. gada janvārī kļuva par Bulgārijas kluba Razgradas "Ludogorets" galveno treneri. 2021. gada oktobrī amatu atstājis.

2021. gada novembrī kļuvis par Horvātijas komandas Hajduk Split galveno treneri. 2022. gadā izcīnījis Horvātijas kausu.

Atsauces

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Lietuvas futbola treneri
Olavinlinnas pils

Olavinlinnas pils () jeb Olafborgas pils () ir 15. gadsimtā celta pils Somijas pilsētā Savonlinnā. Tā ir vistālāk uz ziemeļiem esošā viduslaiku mūra pils, kas saglabājusies. Kopš 1912. gada pilī notiek tradicionālais Savonlinnas operas festivāls.

Pili 1475. gadā sāka būvēt Zviedrijas reģents Eriks Akselsons Tots aizsardzībai pret Maskaviju, kura nesen bija ieņēmusi Novgorodu. Celtniecība noritēja līdz 15. gadsimta beigām. Pils pēc tam vairākkārt pārbūvēta. Ap pili attīstījās pilsēta, kas mūsdienās pazīstama kā Savonlinna. Pils nekad nav ieņemta triecienā, tomēr divreiz padevusies Krievijas karaspēkam (1714. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā un Krievu-zviedru kara laikā 1742. gadā). 19. gadsimtā izdega pils interjers, kas nav saglabājies.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Savonlinnas operas festivāls

Pilis Somijā
Somijas vēsture
Dienvidsavo
Gvālijara

Gvālijara (, gvāliyar, ; , ) ir pilsēta Indijas centrālās daļas ziemeļos. Atrodas Madhjas Pradēšas štata ziemeļos, Gvālijaras apgabalā, aptuveni 120 km uz dienvidiem no Āgras. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 1,07 miljoni iedzīvotāju, no kuriem aptuveni 90% ir hinduisti. Tās aglomerācijā iedzīvotāju skaits pārsniedz 2 miljonus. Gvālijara ir zināma ar savu dabisko skaistumu un bagātīgo kultūras mantojumu. Pilsēta atrodas vēsturiskā viduslaiku hinduistu Gvālijaras cietokšņa pakājē. Gvālijarā atrodas arī Mahārādžas Bada, Sasbahu templis, Saules templis, Skindijas pils, kā arī musulmaņu mošejas un mauzoleji.

Vēsture 

Vēsturiskos avotos Gvālijara pirmo reizi minēta 525. gadā. Gvālijara bija bijušās Gvālijaras valsts pilsēta. Gvālijaras valsts beidza pastāvēt 1948. gadā, un tā kopā ar citām zemēm tika iekļauta Indijas štatā, kas saucās Madhja Bharāta. 1956. gadā Madhja Barāta tika iekļauta Madhjas Pradēšas štatā.

Gvālijara ir nozīmīgs transporta mezgls. Cauri pilsētai iet dzelzceļa līnija, kas savieno Deli ar Mumbaju un Čennai. Attīstīta tekstilrūpniecība (kokvilnas un zīda audumi, paklāji), ķīmiskā rūpniecība, stikla rūpniecība, keramikas un pārtikas rūpniecība. Pēc gaisa piesārņojuma Gvālijara ir viena no pasaulē piesārņotākajām pilsētām. Tā kā pilsētai ir nozīmīgs kultūras mantojums un ir saglabājušies daudzi apskates objekti, nozīmīga nozare ir arī tūrisms. Pilsētā valda mitrs subtropu klimats. Musonu sezona pilsētu skar no jūlija beigām līdz oktobra sākumam. Ziemas ir vēsas un sausas. Lakšmibai Nacionālais sporta izglītības institūts ir viena no nozīmīgākajām sporta izglītības iestādēm Indijā. Pilsētā atrodas vēl vairākas valsts un privātās augstākās mācību iestādes.

Leģenda vēsta, ka pilsētas nosaukums ir radies no viedā vīra Gvālipas vārda. 8. gadsimtā šajā apvidū apmaldījies rādžas dēls Surajs Sens. Vietā, kur mūsdienās atrodas Gvālijara, viņš esot sastapis šo vīru, kuram lūdzis padzerties. Viedais vīrs aizvedis līdz ūdenskrātuvei, kuras ūdens ne tikai veldzējis slāpēs, bet arī izārstējis rādžas dēlu no lepras. Pateicībā Surajs Sens esot vēlējies piedāvāt ko pretī, un Gvālipa izteicis vēlmi, ka vēlas, lai kalnā uzceltu cietoksni, kas viņu un citus Gvālipas paziņas aizsargātu no savvaļas zvēriem. To arī rādžas dēls paveicis, mūsdienās tas zināms kā Gvālijaras cietoksnis. Laika gaitā kalna pakājē izveidojusies pilsēta. Gvālijara savu nosaukumu ieguvusi no šī viedā vīra vārda.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

Indijas pilsētas
Ejina

Ejina, senatnē Egina () ir sala Saronikas līča Saronikas salu arhipelāgā Grieķijā. Sala ir populāra tūristu vieta. No Pirejas ostas ar kuģi ar zemūdens spārniem uz salas var nokļūt 40 minūtēs. Ejina ir aprimis vulkāns. Rietumu un ziemeļu daļa ir akmeņaina, bet auglīga. Vispopulārākā lauksaimniecības kultūra — pistācijas. Attīstīta sūkļu ieguve.

Sala ir apdzīvota no aizvēsturiskiem laikiem. Sevišķi ietekmīga tā bija starp 7. līdz 5. gadsimtu p.m.ē., kad tai bija kontakti ar Mazāziju. Ejinā tolaik kala savas monētas — staterus, kas ir senākā konstatētā monēta Eiropā. 5. gadsimtā p.m.ē. Ejinu savstarpējās cīņās uzveica Atēnas un tā pamazām panīka.

Grieķu neatkarības kara laikā sala kādu laiku bija nemiernieku galvaspilsēta.

Ārējās saites 

Grieķijas salas
Segedas Universitāte

Segedas Universitāte () ir universitāte Ungārijas pilsētā Segedā, valsts dienvidos. Starptautiskos reitingos bieži atzīta par labāko valstī.

Universitāte par savu dibināšanas gadu uzskata 1872., kad Koložvārā (mūsdienās Kluža-Napoka Rumānijā) tika nodibināta otrā universitāte Ungārijas kroņa zemēs - Franča Jozefa Universitāte. Pēc Ungārijas sakāves Pirmajā pasaules karā un Transilvānijas nonākšanas Rumānijā, universitāti pārcēla uz Segedu.

Universitātē ir 12 fakultātes. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami inženieris Zoltāns Bajs (Bay Zoltán), politiķis Ištvāns Bibo (Bibó István), matemātiķis Lipots Fejērs (Fejér Lipót), matemātiķis Alfrēds Hārs (Haar Alfréd), dzejnieks Atila Jožefs (József Attila), matemātiķis Lāslo Lovāss (Lovász László), politiķis Jānošs Martoņi (Martonyi János), dzejnieks Miklošs Radnoti (Radnóti Miklós), metemātiķis Friģešs Rīss (Riesz Frigyes), bioķīmiķis Alberts Sentģerģi (Szent-Györgyi Albert), rakstnieks Antals Serbs (Szerb Antal).

Ārējās norādes 
 
 

Universitātes Ungārijā
Dāvids Ritihs

Dāvids Ritihs (, dzimis  Jihlavā, Čehijā) ir čehu hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NHL klubu Našvilas "Predators".

Spēlētāja karjera 
Karjeru sācis 2006.—07. gada sezonā dzimtās pilsētas kluba Jihlavas "Dukla" U-18 komandas rindās. Komandas rindās spēlēja līdz pat 2009.—10. gada sezonas otrajai pusei, kad sāka spēlēt kluba U-20 komandā. 2011.—12. gadā sezonā debitējis pieaugušo komandā Čehijas Pirmajā līgā. No 2014. līdz 2016. gadam pārstāvēja Čehijas Ekstralīgas vienību BK Mladá Boleslav. 2016.—17. gada sezonā pievienojās AHL Stoktonas "Heat" komandai, kurā aizvadīja 31 spēli. Tanī pašā sezonā Ritihs aizvadīja arī savu debijas spēli NHL kluba Kalgari "Flames" sastāvā. Nākamajā sezonā spēlējis gan AHL, gan NHL. 2018.—19. gada sezonā NHL aizvadījis 45 spēles. 2019. gada vasarā pagarināja līgumu ar "Flames" uz nākamajām divām sezonām.

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Čehijas hokejisti
Kalgari "Flames" spēlētāji
Našvilas "Predators" spēlētāji
Dzjans Dzemiņs

Dzjans Dzemiņs (, , dzimis ) ir bijušais Ķīnas politiķis, no 1989. līdz 2002. gadam bija Ķīnas Komunistiskās partijas priekšsēdētājs un no 1993. līdz 2003. gadam bija Ķīnas prezidents.

1946. gadā Dzjans Dzemiņs iestājās Ķīnas Komunistiskajā partijā. 1947. absolvēja Šanhajas Transporta universitāti, iegūstot elektrotehniķa grādu. Kā elektrotehniķis Dzjans Dzemiņs strādāja vairākās rūpnīcās, līdz 1955. gadā ieguva iespēju praktizēties Padomju Savienībā. Pēc tam viņš vadīja tehnoloģiskos pētniecības institūtus dažādās Ķīnas vietās. 1980. gadā Dzjans kļuva par valsts komisijas viceministru importa un eksporta jautājumos. Divus gadus vēlāk kļuva par valsts elektronikas nozares viceministru, bet no 1983. līdz 1985. gadam bija šīs pašas nozares ministrs. 1982. gadā kļuva par Ķīnas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas locekli. 1985. gadā Dzjans Dzemins kļuva par Šanhajas pilsētas vadītāju, bet 1987. gadā ieguva vietu Politbirojā, kurā bija trīs sasaukumus līdz 2002. gadam.

1989. gadā pēc protestiem Tiaņaņmeņa laukumā Dzjans Dzemiņs pārņēma varu Ķīnā, gāžot no krēsla Džao Dzijanu un pašam kļūstot par Ķīnas Komunistiskās partijas ģenerālsekretāru. Atrodoties šajā amatā Dzjans Dzemiņs apņēmās Ķīnā turpināt uzsākto kursu uz brīvā tirgus ekonomiku, bet vienlaikus saglabāja Komunistiskās partijas monopolu pār politisko varu. Dzjans Dzemiņs 1989. gadā kļuva arī par Komunistiskās partijas Centrālās kara komitejas priekšsēdētāju, šajā amatā nomainot Denu Sjaopinu. 1993. gadā Ķīnas Nacionālais Tautas kongress Dzjanu Dzeminu ievēlēja par Ķīnas prezidentu.

Pēc Dena Sjaopina nāves 1997. gadā Dzjans Dzemiņs nostiprināja savu varu. Viņš sāka samazināt valsts īpašumtiesības un kontroli dažās Ķīnas rūpniecības nozarēs, 1997. gadā sāka privatizācijas plānu. 90. gadu nogalē Dzjans Dzemiņs mēģināja uzlabot valsts attiecības ar Amerikas Savienotajām Valstīm. 1997. gadā viņš piedalījās pirmajā ASV un Ķīnas augstākā līmeņa sanāksmē gandrīz desmit gadu laikā, un jau nākamajā sanāksmē 1998. gadā viņš atklāti apsprieda cilvēktiesību stāvokli Ķīnā, ko bija kritizējusi Rietumu pasaule. 2002. gadā Dzjans atkāpās no Komunistiskās partijas ģenerālsekretāra amata un nākamajā gadā arī no Ķīnas prezidenta amata, jo bija beidzies maksimālais divu termiņu prezidentūras laiks. Abus amatus ieguva Hu Dzjiņtao. Līdz 2004. gada septembrim Dzjans Dzemiņs vēl bija Centrālās kara komitejas priekšsēdētājs, šo amatu pēc tam arī ieguva Hu Dzjiņtao.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1926. gadā dzimušie
Dzjansu dzimušie
Ķīnas prezidenti
Ķīnas komunisti
Arno

Arno () ir 241 kilometru gara upe Toskānā. 

Iztece pie Falteronas kalna Apenīnos. Iesākumā tek dienvidaustrumu virzienā, vēlāk pagriežas pret rietumiem. Ietek Tirēnu jūrā pie Marinas di Pizas. Upes krastos atrodas Areco, Florence, Empoli un Piza. Upei raksturīga strauja caurteces maiņa, kas vēsturiski dažkārt novedusi pie plūdiem. 1996. gada plūdos Florencē gāja bojā 101 cilvēks un tika bojātas tūkstošiem retu grāmatu un citu kultūras vērtību. Arno lejtecē zem upes gultnes ir 19. gadsimtā izbūvēts kanāls, kas novada uz jūru nosusinātā Bjentinas ezera ūdeņus.

Ārējās saites 

Itālijas upes
Andris Kazinovskis

Andris Kazinovskis (dzimis  Viļakā) ir latviešu lauksaimnieks un politiķis. Ilgstoši bijis Balvu novada pašvaldības deputāts un vadītājs, kā arī 13. Saeimas deputāts. Ievēlēts no Jaunās konservatīvās partijas, bet no tās izstājies. Iepriekš bijis arī vairāku citu politisko spēku biedrs.

Pēc Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas beigšanas strādājis par inženieri Balvu rajona padomju saimniecībā "Medņeva". Ar lauksaimniecību turpinājis nodarboties arī līdztekus pašvaldību un politiskajai darbībai, ir zemnieku saimniecības un viesu nama Susāju pagastā īpašnieks. A. Kazinovskis ir precējies, divas meitas.

Politiskā darbība 
Atmodas laikā 1990. gadā A. Kazinovskis kļuva par Medņevas pagasta padomes priekšsēdētāju. 1994. gadā kļuvis par Balvu rajona padomes priekšsēdētāju.

1995. gadā A. Kazinovskis nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Zemnieku savienības, Kristīgi demokrātiskās savienības un Latgales Demokrātiskās partijas saraksta. 1997. gadā kļuva par Balvu rajona padomes izpilddirektoru. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Balvu pilsētas domē no partijas "Jaunais laiks", bet sekojošajās 2009. gada pašvaldību vēlēšanās — Balvu novada domē jau no Zaļo un Zemnieku savienības. 2011. gadā A. Kazinovski ievēlēja par Balvu novada domes priekšsēdētāju Jāņa Trupovnieka vietā. Tāpat arī 2013. gada pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Balvu novada domē un saglabājis domes priekšsēdētāja amatu. Pašvaldībā ievēlēts arī 2017. gada pašvaldību vēlēšanās.

2018. gadā A. Kazinovskis iestājies Jaunajā konservatīvajā partijā un no tās saraksta kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās. Sākotnēji netika ievēlēts, bet 2019. gadā kļuva par 13. Saeimas deputātu Ilgas Šuplinskas vietā, kura ieņēma ministres amatu Krišjāņa Kariņa valdībā.

2020. gada maijā, pēc domstarpībām administratīvi teritoriālās reformas jautājumos, izstājies no Jaunās konservatīvās partijas Saeimas frakcijas. Saeimas deputāta amatu zaudēja 2021. gadā, kad I. Šuplinska pēc atbrīvošanas no ministres amata atgriezās Saeimas darbā.

Atsauces 

1959. gadā dzimušie
Viļakā dzimušie
Jaunās konservatīvās partijas politiķi
13. Saeimas deputāti
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Dong Fang Hong I

Dong Fang Hong I () bija Ķīnas Tautas Republikas (ĶTR) pirmais Zemes mākslīgais pavadonis. Tas orbītā veiksmīgi tika palaists 1970. gada 24. aprīlī. Ar 173 kg tas bija smagāks par citu valstu pirmajiem pavadoņiem. Kosmiskajam aparātam bija raidītājs, kas pārraidīja tāda paša nosaukuma de facto nacionālo himnu. Pavadonis darbojās 20 dienas.

Pavadonis tika izstrādāts Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmijā dekāna Cjaņa Sjueseņa vadībā. Akadēmija formulēja “Trīs pavadoņu plānu”, kas sastāvēja no Dongfanghong I, pavadoņiem ar nolaižamo aparātu un ģeosinhronās orbītas sakaru pavadoņiem. Suns Dzjaduns bija atbildīgs par pirmā pavadoņa izstrādi.

Tolaik tika uzbūvēti pavisam pieci identiski kosmiskie aparāti, lai būtu rezerve, ja notiktu starta avārijas. Tā kā pirmais pavadonis startēja veiksmīgi, pārējos nebija vajadzības sūtīt kosmosā.

Uzbūve 
Pavadonis bija veidots lodei līdzīga simetriska daudzskaldņa formā ar 72 virsmām un diametru aptuveni viens metrs, tā masa bija 173 kg. Stabilizācijai tas rotēja 120 apgriezienus minūtē. Pasīvajai termoregulācijai ārējā virsma bija pārklāta ar apstrādātu alumīnija sakausējumu. Korpusam bija piemontētas četras ultraīsviļņu antenas, to garums bija aptuveni divi metri. Pavadonī bija uzstādīts mūzikas atskaņotājs ar dziesmu “Austrumi sārtojas”. Apakšējā daļa bija pievienota raķešpakāpei. Tam apakšā bija pievienots spīdīgs metālisks gredzens ar spilgtumu no +5 līdz +8.

Lidojuma gaita 
Dongfanghong I tika palaists  13:35:45 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 1 no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis orbītā tika ievadīts 13:48 UTC.

Dongfanghong I 20 dienas pārraidīja dziesmu “Austrumi sārtojas”, kā arī telemetriju un datus no sensoriem. 14. maijā signāls no pavadoņa pārtrūka.

Pavadonis vēl joprojām ir Zemes orbītā. 2015. gada 24. janvārī tas bija orbītā ar perigeju 442 kilometri, apogeju 2046 kilometri un slīpumu 68,42 grādi. Šīs Zemei tuvās eliptiskās orbītas periods bija 114,09 minūtes uz vienu apriņķojumu.

Reakcija 
Pēc Dongfanghong I veiksmīgās palaišanas Ķīna kļuva par piekto valsti pēc Padomju Savienības, ASV, Francijas un Japānas (Japāna tikai pirms dažiem mēnešiem bija palaidusi savu Ōsumi), kas saviem spēkiem palaidusi Zemes mākslīgo pavadoni. Lai gan Dongfanghong I tika palaists 13 gadus pēc Sputnik-1, tā masa pārsniedza pārējo četru valstu pirmo pavadoņu kopējo masu. Pēc šīs palaišanas Cjaņs Sjueseņs ierosināja Ķīnas vadībai izstrādāt pilotējamo kosmosa programmu.

Atzīmējot pavadoņa palaišanas 35 gadu jubileju, 2005. gada 21. aprīlī Ķīnas Kosmosa tehnoloģiju akadēmija sapulcināja zinātnes un tehnoloģiju personālu, kas bija piedalījies Dongfanghong I projektēšanā, ražošanā un uzraudzībā.

Atsauces

Ārējās saites 
 DFH 1 Gunter Dirk Krebs
 DFH-1 N2YO.com, pavadoņa orbītas parametri

Ķīnas kosmiskie aparāti
Valstu pirmie Zemes mākslīgie pavadoņi