Aleksandrs Kiršteins

Aleksandrs Kiršteins (dzimis ) ir latviešu arhitekts un politiķis. Augstākās Padomes un septiņu Saeimas sasaukumu deputāts. Ir Nacionālās apvienības biedrs. 1990. gada 4. maijā balsojis par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju. Divos Saeimas sasaukumos bijis Ārlietu komisiju vadītājs, vadījis Saeimas frakcijas. No 1995. līdz 1997. gadam A. Kiršteins bija īpašo uzdevumu ministrs Eiropas Savienības lietās.

1997. gadā apbalvots ar Francijas Nacionālā Nopelna ordeni, 2000. gadā apbalvots ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Ir arī apbalvots ar 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

Biogrāfija 
Dzimis tagadējā Vecpiebalgas pagasta "Vecozoliņos". Tēvs Kārlis Kiršteins bija kalnrūpniecības inženieris, bet māte Marija (dzimusi Slivkina) mājsaimniece. Pirmās skolas gaitas uzsāka Ogrēnskolā, 1966. gadā absolvēja Cēsu 1. vidusskolu.

Studēja Rīgas Politehniskajā institūtā, 1972. gadā ieguva arhitekta diplomu. Pēc studijām no 1972. līdz 1975. gadam strādāja Galvenajā arhitektūras plānošanas pārvaldē par arhitektu. No 1975. līdz 1989. gadam bija projektu galvenais arhitekts institūtā "Pilsētprojekts".
Gadu projektēja Taksimo ciemu BAM'ā.

Precējies, dēli Gints (bijis LVRTC valdes loceklis, uzņēmējs, darbojas informācijas tehnoloģiju nozarē), Kārlis (uzņēmējs, darbojas informācijas tehnoloģiju nozarē), Jānis. Intereses — modernā māksla, kā arī Latvijas upes un ezeri. Pārvalda latviešu, angļu un krievu valodas.

Politiskā darbība

Atmodas laikā 
Astoņdesmito gadu beigās A. Kiršteins iesaistījās Trešās atmodas procesos. 1987. gadā viņš iepazinās ar dzejnieku Gunāru Freimani, kurš viņu iepazīstināja ar Eduardu Berklavu, Gunāru Astru un citiem disidentiem. 1988. gada martā pēc rakstnieces Rudītes Kalpiņas un dzejnieka Egila Zirņa uzaicinājuma A. Kiršteins ieradās Viktora Avotiņa dzīvoklī, kur viņi apspriedās par to, ka arī Latvijā ir nepieciešams rīkot radošo savienību plēnumu, tāpat kā tas nesen bija noticis Igaunijā. Turpmākajās nedēļās notika darbs pie dokumentiem, kas pieprasītu lielāku suverenitāti Latvijas PSR. Ne tikai Latvijas PSR suverenitātes paplašināšana bija reformistu darba kārtībā. Tā, piemēram, dokumentos tika iekļautas arī prasības pārtraukt migrāciju no PSRS, kā arī pārtraukt latviešu sūtīšanu dienēt ārpus Latvijas PSR teritorijas. Radikālās prasības, ko izvirzīja reformu aizstāvji, drīz vien noveda pie uzraudzības, bet pašas prasības mīkstinātā formā parādījās Rakstnieku Savienības valdes paplašinātajā plēnumā 1988. gada 1. un 2. jūnijā.

Pēc E. Berklava uzaicinājuma piedalījies LNNK dibināšanas sanāksmē 1988. gada jūlijā Arkādijas parkā. Kopā ar Juri Dobeli, Eināru Repši, Eināru Cilinski, Aivaru Jakoviču un citiem strādāja pie kustības programmatisko dokumentu sagatavošanas. Nākamā gada februārī notika pirmais LNNK kongress, kurā A. Kiršteinu ievēlēja organizācijas padomē un valdē. Pēc kongresa viņš bija organizācijas biroja vadītājs un no augusta ārlietu sekretārs. Šeit skaidrojis pilnīgas Latvijas neatkarības atjaunošanas nepieciešamību.

1990. gadā tika ievēlēts Latvijas Republikas Pilsoņu kongresā un tā Latvijas Komitejā.

Tajā pašā gadā Augstākās Padomes vēlēšanās ievēlēts Augstākajā Padomē no 4. Rīgas vēlēšanu apgabala. A. Kiršteins bija Latvijas Republikas Augstākās Padomes deputāts visā tās laikā (1990—1993). 1990. gada 4. maijā balsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas deklarāciju. No 1992. līdz 1993. gadam viņš bija Augstākās Padomes Ārlietu komisijas priekšsēdētāja vietnieks. No 1992. gada bija Augstākās Padomes frakcijas "Satversme" biedrs.

1990. gadi 
1993. gadā no LNNK saraksta ievēlēts 5. Saeimā — pirmajā pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. 5. Saeimā A. Kiršteins vadīja Saeimas Ārlietu komisiju, kā arī bija Latvijas delegācijas vadītājs EDSO. Vadījis arī LNNK Saeimas frakciju. Kā Saeimas Ārlietu komisijas vadītājs A. Kiršteins piedalījās starpvalstu politiskajās sarunās ar Krieviju. Viņš iebilda pret PSRS Bruņoto spēku virsnieku palikšanu Latvijā, ko tobrīd legalizēja starpvalstu līgums ar Krieviju.

1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā no LNNK un Latvijas Zaļās partijas kopējā saraksta. Tās laikā A. Kiršteins bija frakcijas vadītājs (1995—1997), kā arī Latvijas delegācijas loceklis Eiropas Padomes Parlamentārajā Asamblejā (1995—1996). Darbojies arī Andra Šķēles 1. un 2. Ministru kabinetā kā īpašu uzdevumu ministrs Eiropas Savienības lietās (1995—1997). Neilgu brīdi A. Šķēles 2. Ministru kabinetā bija arī kultūras ministra pienākumu izpildītājs (1997. gada 21. jūnijs — 7. augusts).

1997. gadā pēc pēdējā LNNK kongresa, kurā tika nobalsots par apvienošanos ar partiju "Tēvzemei un Brīvībai", A. Kiršteins pameta LNNK un izveidoja Latvijas Nacionālo reformu partiju (NRP), kļūstot par tās priekšsēdētāju.

1998. gadā NRP dome nobalsoja, ka partija nepiedalīsies Saeimas vēlēšanās, ļaujot tās biedriem balotēties citu partiju sarakstos. A. Kiršteins iestājās Tautas partijā, no kuras saraksta viņu ievēlēja 7. Saeimā (1998—2002). Iestājās pret Abrenes atdošanu Krievijai. Līdz iekšlietu ministra Mareka Segliņa demisijai bija Iekšlietu ministrijas parlamentārais sekretārs (2001—2002).

2000. gadi 
2002. gadā A. Kiršteinu ievēlēja 8. Saeimā (2002—2006). Šajā Saeimā viņš vadīja Latvijas NATO Parlamentārās asamblejas delegāciju. No 2003. gada maija līdz 2004. gada 30. aprīlim bija novērotājs Eiropas Parlamentā (darbojies Budžeta komitejā). A. Kiršteins vadīja arī Saeimas Ārlietu komisiju.

2004. gadā televīzijas raidījumā citēja krievu rakstnieku Saltikovu-Ščedrinu, ka "attiecības ar Krieviju var veidot tikai ar diviem paņēmieniem — vai nu dodot tai pa purnu, vai laizot zābakus". Krievijas Valsts domes Ārlietu komitejas priekšsēdētājs Konstantīns Kosačovs nosauca Kiršteina izteikumus par tādiem, kas ir "provokatīvi un pārsniedz visas politikā pieļaujamās un iespējamās robežas".

Izslēgšana no Tautas partijas 
2005. gada 24. maijā Latvijas Ebreju draudžu un kopienu padome nāca klajā ar paziņojumu, kurā nosodīja pasākumus, kas veltīti Herberta Cukura piemiņai, kā arī norādīja uz, viņuprāt, pieaugošo antisemītismu Latvijā. Šajā paziņojumā Ebreju draudžu un kopienu padome A. Kiršteinu nosauca par personu, zem kuras patronāžas atrodas latviešu nacionālisti un labējie radikāļi. Tajā pašā dienā A. Kiršteins nāca klajā ar paziņojumu, kurā noraidīja Latvijas Ebreju draudžu un kopienu padomes paziņojumā minētās ziņas. Atklātās vēstules beigās viņš minēja, ka "nevajadzētu atkārtot 1940. gada kļūdas, atklāti sadarbojoties ar latviešu tautas ienaidniekiem". Vēlāk vairāki cilvēktiesību eksperti norādīja, ka Kiršteina izteikumos par Latvijas ebreju kopienas vēsturisko pieredzi jūtams slēpts antisemītisms, un tie robežojas ar nacionālā naida kurināšanu. 26. maija vakarā sekoja Tautas partijas valdes sēde, kurā vienbalsīgi tika nobalsots par A. Kiršteina izslēgšanu no Tautas partijas. Tautas partijas frakcijas vadītājs Jānis Lagzdiņš šo lēmumu paskaidroja ar to, ka deputāts pēdējos mēnešos bija "uzsācis provokatorisku, ekstrēmu, TP programmai neatbilstošu politisku darbību". Turklāt A. Kiršteins pēc J. Lagzdiņa domām pēdējās dienās bija paudis izteikumus, kas robežojušies ar antisemītismu. Tautas partijas lēmums tika pamatots arī ar to, ka A. Kiršteins esot šķēlis partiju ar domu par savas partijas dibināšanu. Tika paziņots arī par to, ka deputāts nevarot vairs vadīt Saeimas Ārlietu komisiju un viņa vietā tika minēta Vairas Paegles kandidatūra. Nākamajā dienā A. Kiršteins medijiem paziņoja, ka izslēgšana no Tautas partijas esot notikusi aizmuguriski, jo viņam nebija zināms par partijas valdes sēdi un viņš netika uzaicināts uz to, lai varētu dot paskaidrojumus. Par balansēšanu uz robežas viņš sacīja, ka "balansēšana uz robežas vēl nav tās pārkāpšana, tāpēc tas nevarot būt iemesls izslēgt viņu no partijas". A. Kiršteins noraidīja arī informāciju par to, ka viņš ir iecerējis dibināt savu partiju. Tautas partijas valdi viņš nosauca par "uzņēmēju padomi".

Atsaukšana no Saeimas Ārlietu komisijas 
Tautas partija aicināja viņu atkāpties no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata, jo viņa vadībā komisija neatbalstīja Latvijas-Krievijas robežlīgumu, kurā bija paredzēta Abrenes atdošana Krievijai bez tautas nobalsošanas. Tautas partija vēlējās atsaukt deputātu no amata Ārlietu komisijas slēgtā sēdē, tomēr komisija atteicās balsot par A. Kiršteina atsaukšanu no amata. 2. jūnijā Saeimā notika plenārsēde, kuras laikā notika balsojums par Tautas partijas lēmumprojektu par A. Kiršteina atsaukšanu no Saeimas Ārlietu komisijas. Par lēmumprojektu nobalsoja 35 deputāti, pret bija 26, atturējās 22 deputāti. Pret Kiršteina atsaukšanu uzstājās Juris Dobelis, Anna Seile un Pēteris Tabūns no "Tēvzemei un Brīvībai/LNNK", kuri norādīja uz to, ka Saeimas kārtības rullis katram deputātam ļauj pašam izvēlēties komisijas, kurās darboties.

7. jūnijā A. Kiršteins izteicās medijiem, ka pats netaisās vēl atkāpties no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata, jo viņam esot jāpabeidz vairāki darbi. 22. jūnijā, kad tā brīža valsts prezidente V. Vīķe-Freiberga uzrunāja Saeimas deputātus plenārsēdes sākumā, A. Kiršteins piecēlās no savas vietas un demonstratīvi pameta Saeimas zāli. Izejot no zāles viņš aiz sevis skaļi aizcirta durvis, kas atbalsojās visā zālē. Savu rīcību skaidroja ar to, ka prezidentes padomnieks Sols Bukingolts nākot no kriminālajām aprindām.

2005. gada 15. jūlijā A. Kiršteins, nu jau deputāts bez partijas, pats atkāpās no Saeimas Ārlietu komisijas vadītāja amata.

Darbība ZZS 
2006. gadā A. Kiršteins pievienojās Zaļo un Zemnieku savienības (ZZS) Saeimas frakcijai, bet tobrīd nekļuva par kādas no to veidojošajām partijām biedru. No ZZS saraksta 2006. gadā kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, tomēr netika ievēlēts. 2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās A. Kiršteins kandidēja Zaļo un Zemnieku savienības sarakstā ar trešo numuru, bet arī šoreiz netika ievēlēts. Arī 2010. gada Saeimas vēlēšanās A. Kiršteins kandidēja no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, taču tāpat netika ievēlēts.

Kopš 2007. gada strādāja kā pašnodarbināts arhitekts-konsultants un Latvijas Valsts radio un televīzijas centra padomes loceklis.

2010. gadi 
Vēl 2010. gadā Kiršteins bija LZS biedrs.

2011. gadā A. Kiršteins iestājās partijā "Visu Latvijai!" un no tās veidotās Nacionālās apvienības 2013. gadā kandidēja 11. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. 2013. gadā ievēlēts Rīgas domē.

2014. gada rudenī kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās, sākotnēji netika ievēlēts, bet kļuva par 12. Saeimas deputātu Dzintara Rasnača vietā uz laiku, kamēr Rasnačs pilda tieslietu ministra pienākumus. Tādējādi A. Kiršteins kļuva par Latvijas parlamenta deputātu jau sesto reizi, būdams viens no pieredzējušākajiem parlamentāriešiem vēsturē.

2018. gada rudenī ievēlēts 13. Saeimā. Kandidēja 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, bet netika ievēlēts.

2020. gadi 
2022. gada rudenī ievēlēts 14. Saeimā no Nacionālās apvienības saraksta, kas, ieskaitot Augstāko padomi, bija astotā reize, kad A. Kiršteins ir parlamenta deputāts.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Aleksandra Kiršteina blogs

1948. gadā dzimušie
Cēsu novadā dzimušie
Latvijas Nacionālās neatkarības kustības politiķi
Tautas Partijas politiķi
"Visu Latvijai!" politiķi
Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" politiķi
LR Augstākās Padomes deputāti
5. Saeimas deputāti
6. Saeimas deputāti
7. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
14. Saeimas deputāti
Latvijas parlamentārie sekretāri
Rīgas domes deputāti (2013—2017)
Latvijas arhitekti
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri