Spogulis (filma)

"Spogulis" () ir krievu režisora Andreja Tarkovska 1975. gadā uzņemtā mākslas filma,
To var uzskatīt par lielā mērā autobiogrāfisku, jo tā atspoguļo paša režisora dzīves posmus.

Par filmu 

Filma ir netradicionāli, nelineāri strukturēta. Tā brīvi pārslēdzas starp trim dažādiem laika posmiem: pirmskara posmu (1935), kara laiku (1940) un pēckara gadiem (20. gadsimta sešdesmitie gadi). Tā ir uz nāves gultas esoša dzejnieka atmiņu plūsma par galvenajiem mirkļiem viņa dzīvē, par viņa ģimeni, kā arī par Krievijas tautu kopumā juceklīgo divdesmitā gadsimta notikumu kontekstā. "Spogulis" ataino Alekseja (Inokentijs Smoktunovskis) vai Aļošas (Ignats Daņiļcevs) domas, emocijas un atmiņas par pasauli sev apkārt bērnībā, pusaudža gados un četrdesmit gadu vecumā. Pieaugušo Alekseju mēs filmā ieraugām tikai uz īsu brīdi, taču dažādās ainās un dialogos dzirdam viņa balsi.

Mēģinot vizualizēt šīs atmiņas, filma apvieno mūsdienu ainas ar bērnības atmiņām, sapņiem un kinohroniku kadriem, bieži vien negaidīti no krāsām pārejot uz melnbaltiem kadriem vai sēpijas toņiem. Sapņu ainu un bagātas, bieži simboliskas tēlainības maiņa šai filmā tiek salīdzināta ar modernisma literatūras iekšējā monologa un apziņas plūsmas tehniku. Šī iemesla dēļ daudziem cilvēkiem "Spogulis" ir vismīļākais no Tarkovska darbiem.

"Spogulis" ir lielā mērā balstīts uz paša Tarkovska bērnības atmiņām. Piemēram, atmiņas par evakuāciju no Maskavas kara laikā ir atsauce uz viņa noslēgtās dabas tēvu un viņa māti, kas strādāja kā korektore tipogrāfijā.

Doma par šīs filmas veidošanu Tarkovskim radās jau 1964. gadā. Gadu gaitā Tarkovskis radīja vairākus tās scenārija variantus, ar laiku veicot to kopā ar Aleksandru Mišarinu. Viņu kopīgi izstrādāto scenāriju Goskino sākotnēji neapstiprināja, un tikai pēc vairākiem gadiem Tarkovskim bija iespējams realizēt šo projektu. Dažādos laikos scenārijam bija dažādi nosaukumi — "Grēksūdze", "Balta, balta diena". Kad filma bija pabeigta, Goskino to sākotnēji noraidīja, un tikai pēc kāda laika tika dota atļauja tās ierobežotai demonstrēšanai Padomju Savienībā.

Sižets 
Filma veidota no Alekseja sapņiem un atmiņām par lauku mājām, kur viņš pavadījis savu bērnību, par viņa sievu Natāliju (Margarita Terehova) un dēlu Ignatu (Ignats Daņiļcevs). Atmiņu ainas par dažādiem laika periodiem mainās ar dokumentāliem kinohroniku kadriem par Spānijas pilsoņu karu, robežkonfliktu ar Ķīnu, pirmo PSRS stratostatu palaišanu. It kā parastas, ikdienišķas lietas — filmas sākuma kadri ar puisi, kurš stostās, Alekseja mātes Marijas saruna ar garāmejošo ārstu, ugunsgrēks, nodegot šķūnim, epizodes ar Mariju tipogrāfijā, Alekseja konflikts ar militārās apmācības instruktoru — un tām līdzās sapnis, kur Marija mazgā matus, epizode ar Ignatu un noslēpumaino sievieti Alekseja dzīvoklī — tas viss kopā veido vienotu veselumu, kurā kā spogulī atspīd un atklājas autora dvēseles realitāte.

Filmā skan A. Tarkovska tēva Arsēnija Tarkovska dzeja paša autora lasījumā, J. S. Baha, H. Pērsela  un citu komponistu mūzika.

Lomās 
Autora tekstu lasa Inokentijs Smoktunovskis.

Dzeju lasa Arsēnijs Tarkovskis.
 Margarita Terehova — Alekseja māte Marija jaunībā / Natālija, Alekseja sieva
 Oļegs Jankovskis — Alekseja tēvs
 Filips Jankovskis — Aleksejs 5 gadu vecumā
 Ignats Daņiļcevs — Ignats / Aleksejs 12 gadu vecumā
 Nikolajs Griņko — tipogrāfijas direktors
 Alla Demidova — Liza, Marijas draudzene tipogrāfijā 
 Jurijs Nazarovs — militārās apmācības instruktors
 Anatolijs Soloņicins — garāmgājējs ārsts
 Aleksandrs Mišarins — ārsts pie Alekseja nāves gultas
 Larisa Tarkovska — Nadežda
 Tamāra Ogorodņikova — aukle / kaimiņiene / dīvainā sieviete pie galda
 Andrejs Tarkovskis — kāds, tērpies kažokā
 Marija Višņakova — Marija vecumdienās
 Inokentijs Smoktunovskis — Aleksejs (balss)
un citi aktieri.

Uzņemšanas grupa 
 Režisors: Andrejs Tarkovskis
 Scenārijs:
 Aleksandrs Mišarins
 Andrejs Tarkovskis
 Operators: Georgijs Redbergs
 Komponists: Eduards Artemjevs
 Mākslinieks: Nikolajs Dvigubskis 
 Kostīmu māksliniece: Nellija Fomina
 Specefekti: J. Potapovs
 Montāža: Ludmila Feiginova

Filmas tapšana

Scenārijs 
A. Tarkovska darbs pie filmas "Spogulis" aizsākās jau 1964. gadā, kad viņam radās ideja par filmu, kas atainotu cilvēka sapņus, domas un atmiņas, pašu cilvēku uz ekrāna neparādot, pretēji tam, kā tas pierasts parastajās filmās. Pirmās šīs filmas epizodes Tarkovskis rakstīja tai laikā, kad strādāja pie filmas "Andrejs Rubļovs". Šīs epizodes publicētas 1970. gadā kā īsais stāsts ar nosaukumu "Balta, balta diena". Nosaukums ņemts no Tarkovska tēva Arsēnija Tarkovska 1942. gadā sarakstīta dzejoļa. 1968. gadā, pabeidzis filmu "Andrejs Rubļovs", Tarkovskis devās uz Repino kūrortu netālu no Sanktpēterburgas, lai tur kopā ar Aleksandru Mišarinu rakstītu filmas scenāriju. Scenārija nosaukums bija "Grēksūdze", tas tika iesniegts Valsts filmu komitejai Goskino. Lai gan tajā bija populāras tēmas, piemēram, varoņa māte, karš un patriotisms, scenārijs tika noraidīts. Atteikuma iemesls, visticamāk, bija scenārija netradicionālais raksturs un sarežģītība. Turklāt Tarkovskis un Mišarins bija skaidri norādījuši, ka viņi vēl nezina, kāda būs filmas galīgā forma — tam bija jākļūst skaidram tikai filmēšanas procesā.

Pēc šī scenārija noraidīšanas Tarkovskis ķērās pie filmas "Solāris" veidošanas. Taču režisora dienasgrāmatas ieraksti liecina, ka viņš joprojām bija ieinteresēts veidot iecerēto filmu. Galu galā 1973. gada vasarā, kad Goskino sāka vadīt Filips Jermašs, scenārijs tomēr tika apstiprināts. Tika apstiprināts arī filmas budžets 622 000 padomju rubļu apmērā, paredzamais filmas garums bija 7 500 metri (24 606 pēdas) "Kodak" firmas lentas, kas atbilda 110 minūtēm demonstrēšanas laika.

Pastāv vairākas filmas "Spogulis" scenārija versijas, jo Tarkovskis atsevišķas tā daļas vairākkārt pārrakstīja. Scenārija pēdējais variants uzrakstīts 1974. gadā, kad Tarkovskis atradās Itālijā. Scenārijā bija epizode, no kuras filmēšanas laikā atteicās — intervija ar Tarkovska māti. Tarkovskis bija iecerējis šo epizodi uzņemt ar slēpto kameru, aizbildinoties, ka tas ir pētījums topošās filmas vajadzībām. Šī aina bija viens no galvenajiem iemesliem, kādēļ Vadims Jusovs, kurš bija visu Tarkovska iepriekšējo filmu operators, šai filmā atteicās strādāt ar viņu kopā .

To, ka filmas nosaukums būs "Spogulis", Tarkovskis izlēma tikai filmēšanas laikā. Vairākās pārdomu ainās filmā notiekošais tik tiešām parādās atspulgā.

Kādā brīdī filmā pie sienas var redzēt Tarkovska filmas "Andrejs Rubļovs" plakātu.
Tādējādi "Spogulis" veido trešo daļu kopā ar Tarkovska iepriekšējo, 1972. gadā uzņemto filmu "Solāris", kura uz "Andrejs Rubļovs" atsaucas ar Andreja Rubļova gleznotu ikonu, kas atrodas galvenā varoņa istabā.

Filmēšana 
Filmēšana sākās 1973. gada septembrī un beidzās 1974. gada martā. Āra ainas tika filmētas Tuškovo, netālu no Maskavas. Iekštelpu ainu filmēšana notika "Mosfilm" studijas paviljonos.

Kad filma bija gatava, Goskino vadītājs Filips Jermašs sākotnēji to noraidīja. Viens no noraidīšanas iemesliem bija tas, ka filma esot nesaprotama. Tarkovskis bija saniknots par šo noraidījumu. Viņš pat pa pusei nopietni apsvēra ideju doties uz ārzemēm un veidot šo filmu ārpus Padomju Savienības. Tomēr galu galā 1974. gada rudenī filma "Spogulis" tika apstiprināta bez jebkādām izmaiņām.

Šai filmai nekad nav bijis oficiālas pirmizrādes. Tā tika izdota kā otrās kategorijas filma ar tikai 73 kopijām. Lai gan oficiāli tika paziņots, ka filma pabeigta 1975. gada septembrī, tā pirmoreiz tika parādīta jau 1975. gada martā.

Filmas novērtējums 
 Neskatoties uz ierobežoto izplatīšanu, filmu "Spogulis" skatītāji uzņēma labi. Goskino neļāva to parādīt Kannu kinofestivālā. Festivāla rīkotājdirektors Moriss Besī simpatizēja Tarkovskim. Uzzinot, ka filmu "Spogulis" netiks atļauts parādīt Kannās, viņš draudēja, ka nepieņems izrādīšanai nevienu citu padomju filmu, taču bez rezultātiem. 
 2012. gadā britu rakstnieks un žurnālists Vils Selfs izteicās, ka "Spogulis" ir un paliek visskaistākā filma, kāda jebkad uzņemta.
 846 kinokritiķu aptaujā, ko 2012. gadā rīkoja britu žurnāls "Sight & Sound" par filmu "Spogulis" tika saņemts vairāk balsu nekā par jebkuru citu Tarkovska filmu, un galīgajā labāko filmu sarakstā tā ieņēma 19. vietu.
 Šī paša žurnāla 2012. gadā rīkotajā 358 kinorežisoru aptaujā "Spogulis" ierindojās 9. vietā labāko jebkad uzņemto filmu sarakstā.
 Filmas "Spogulis" fragmenti izmantoti filmās "Kino par kino" (Krievija, 2002) un Nila Armfilda 2006. gada uzņemtajā filmā "Kendija" (Neil Armfield. Candy).

Andrejs Tarkovskis par savu filmu 
 "Filmā "Spogulis" es vēlējos pastāstīt nevis par sevi, bet par savām jūtām, kas saistītas ar man tuviem cilvēkiem, par manām attiecībām ar viņiem, par līdzjūtību un neizpildīta pienākuma apziņu".
 "Filmas panākumi mani kārtējo reizi pārliecināja par tā minējuma pareizību, kuru es tiku saistījis ar personīgās emocionālās pieredzes svarīguma problēmu ekrāna stāstā. Iespējams, kino — tā ir vispersoniskākā, visintīmākā māksla. Tikai autora intīmā patiesība kino skatītāja uztverei kļūs par pārliecinošu argumentu".
 ""Spogulis" ir filma, kas vērsta pret sīkpilsonismu, tādēl tai nevar būt daudz ienaidnieku. "Spogulis" ir reliģioza filma. Un tā, protams, nav saprotama tai masai, kas pieradusi pie "ķinīša" un neprot lasīt grāmatas, klausīties mūziku, baudīt gleznas...Masām māksla nemaz nav vajadzīga, tām vajadzīgs pavisam kas cits — izklaide,  moralizējoši sižeti, izrādes atpūtai".

Interpretāciju varianti 
 Spogulī cilvēks redz sevi. Šai filmā galveno varoni neparāda, visas darbības tiek parādītas tā, kā tās uztver viņš, kā viņš tās redz savas apziņas atspulgā. Tieši tādēļ gan māte, gan sieva viņam saplūst vienā tēlā, vienus varoņus filmā brīžam nomaina citi.
 V. Mihalkovičs, "Kinotaurs-96", programma "Kritiķa izvēle": "Manuprāt, "visu laiku un tautu" dižākā filma ir Tarkovska "Spogulis". Kino savos augstākajos sasniegumos jau sen ir kļuvis par mākslu, spējīgu izteikt dziļākās filozofiskās patiesības. Tātad to var salīdzināt, piemēram, ar Dostojevska prozu vai Šekspīra dramaturģiju. Taču nekur, nevienā no šiem kultūras sasniegumiem netiek tik iespaidīgi un sirsnīgi, turklāt ar tīri kinematogrāfiskiem līdzekļiem, bez abstrakcijām, parādīta pasaule aiz "Tai Či" robežas — Lielo iespēju robežas, kur "jiņ" un "jan", sievišķais un vīrišķais pirmsākums vairs nav līdzsvarā un harmonijā.

Interesanti fakti 
 Ziemas ainas filmā "Spogulis" ir atsauce uz Pītera Brēgela Vecākā gleznām "Ziemas ainava ar putnu slazdu" un "Mednieki ziemā" (šīs gleznas reprodukcija vairākkārt parādīta filmā "Solāris").
 Aina, kur kaimiņiene pielaiko galvenās varones piedāvātos auskarus, atsaucas uz Johannesa Vermēra gleznu "Meitene ar pērļu auskaru".

Literatūra par filmu "Spogulis" 
 Болдырев Н. Сталкер, или Труды и дни Андрея Тарковского. Челябинск: Урал-LTD, 2003. — 384 с. —  («Биографические ландшафты»)
 Болдырев Н. Рождение религиозного кинематографа // Болдырев Н.. Жертвоприношение Андрея Тарковского. М.: Вагриус, 2004. — 528 с. — 
 Евлампиев И. Художественная философия Андрея Тарковского. СПб.: Алетейя, 2001. — 349 с. — 
 Михалкович В. Избранные российские киносны. М.: Аграф, 2006. — 320 с. —  («Кабинет визуальной антропологии»)
 Суркова О. Книга сопоставлений. М.: Киноцентр, 1991.
 Суркова О. Хроники Тарковского: «Зеркало» // Искусство кино. 2002. № 6.
 Суркова О. Хроники Тарковского: «Зеркало»: 2-я часть // Искусство кино. 2002. № 7.
 Суркова О. С Тарковским и о Тарковском. М.: Радуга, 2005. — 464 с. — 
 Суркова О. Тарковский и я: Дневник пионерки. М.: Зебра Е, 2005. — 487 с. — 
 Туровская М. 7 1/2, или Фильмы Андрея Тарковского. М.: Искусство, 1991. — 256 с. — 
 Ямщиков С. Зеркало Тарковского: К 70-летию русского мастера // Завтра. 2002. 9 апреля. № 15(438)

Atsauces

Ārējās saites 

 «Зеркало» на сайте проекта об Андрее Тарковском
 Сценарий фильма «Зеркало» в библиотеке Максима Мошкова
 Первые свидания, стихи Арсения Тарковского на сайте Ласло Фориж
 «Зеркало» на официальном сайте Мосфильма
 The Mirror at official Mosfilm site with English subtitles
 Poems of Arseny Tarkovsky recited in the film
 Voted #16 on The Arts and Faith Top 100 Films (2010) 
 “Spogulis” vienmēr ir šeit
 Diskusija: Tarkovska neiespējamība

Video 
 Filma "Spogulis"

1975. gada filmas
PSRS filmas
Andreja Tarkovska filmas