joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Karolīna Klifta

Karolīna Evelīna Klifta (; dzimusi , Sandhultā, Zviedrijā) ir bijusī zviedru tāllēcēja un trīssoļlēcēja. Viņa iepriekš ir piedalījusies daudzcīņas sacensībās. Viņa ir pašreizējā Olimpiskā, Pasaules un Eiropas čempione septiņcīņā. Viņai arī pieder Eiropas rekords septiņcīņā — 7032 punkti, kas, turklāt, ir otrais visu laiku labākais pasaules rezultāts septiņcīņā. Rekordiste ir amerikāniete Džekija Džoinere Keisija, kas savulaik sasniedza 7291 punktu robežu. Viņas treneris ir Agne Bergvals. Klifta piedalās arī 4x400 m skrējienā un bija daļa no komandas, kas uzstādīja nacionālo rekordu.

Lai gan dzimusi Sandhultā, Klifta uzauga Veksjo pilsētā, kur joprojām dzīvo viņas vecāki un trīs māsas. Pašlaik viņa dzīvo Karlskronā kopā ar vīru Patriku Kliftu, kas mainīja uzvārdu pēc kāzām. Viņš ir kārtslēcējs. Kliftas tēvs Džonijs savulaik bija profesionāls futbolists un spēlēja Allsvenskan līgā, bet māte bija starptautiski pazīstama tāllēcēja. Klifta pati sāka spēlēt futbolu, tomēr 12 gadu vecumā pievērsās vieglatlētikai. Klifta kļuva par daudzcīņnieci 2000. gadā, kad Bergvals viņai to ieteica.

2012. gadā beidza karjeru.

Atsauces

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Zviedrijas vieglatlētes
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Septiņcīņnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Brunavas pagasts

Brunavas pagasts ir viena no Bauskas novada administratīvajām teritotorijām, Mēmeles un Mūsas starpupē, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Vecsaules, Ceraukstes, Gailīšu un Skaiskalnes pagastiem, kā arī Lietuvas Panevēžas apriņķa Pasvales rajona Saloču seņūniju un Biržu rajona Pačeraukštes seņūniju.

Daba

Reljefa formas 
Sviļu kalns.

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
Caur pagastu tek Bardžūnu strauts, Budbergas strauts, Ceraukste, Jodavas strauts, Kalnadruvu grāvis, Krīļa strauts, Kukuču strauts, Lopgales strauts, Mēmele, Mūsa, Robežgrāvis, Spreņģu strauts un Viļķenes grāvis.

Purvi 
Luntiču purvs

Dabas aizsardzība
Pagasta teritroijā atrodas dabas liegums Paņemūnes meži.

Vēsture 
Mūsdienu Brunavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Budbergas muiža (Murowany Poniemun, Budberga), Grenctāles muiža (Gut Grenztal, Granctāles pienotava), Sarkanpaņemunes muiža (Gut Rot-Ponemun, Ērgļi), Stilķenes muiža (Gut Schtilchen), Zluktenes muiža (Zluktyn).

Līdz 1921. gadam pagasta teritorija atradās Lietuvā (bijušajā Kauņas guberņā) un bija viena no tām pārsvarā latviešu apdzīvotajām teritorijām, ko Latvija saņēma no Lietuvas kopā ar Aknīsti un Ukru pagastu apmaiņā pret Palangu un Sventāju. Līdz 1925. gadam saucās par Budbergas pagastu, pēc 1925. gada - Panemūnes pagasts. 1935. gadā Bauskas apriņķa Panemūnes pagasta teritorija bija 108,39 km² un tajā dzīvoja 3006 iedzīvotāji, no kuriem 90,4% bija latvieši. 1945. gadā pagastā izveidoja Brunavas, Jodavas, Panemunes un Tervidānu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Bauskas rajona Brunavas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Tervidānu ciemu, 1961. gadā - likvidēto Panemunes ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Brunavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Bauskas novadā.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Brunavas katoļu baznīcas altāri
 Upenieku senkapi
 Žluktenes senkapi

Vietējas nozīmes 
 Budbergas Sv.Pāvila luterāņu baznīca un baznīcas iekārta
 Dzirnavu senkapi
 Sviļu kalns - viduslaiku nocietinājums

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ērgļi (pagasta centrs), Augškalni, Bardžūni, Brunava, Brunavas muiža, Budberga, Grenctāle, Grenctāles pienotava, Irbēni, Kukuči, Silenieki, Šķirāni, Tervidāni, Tunkūni, Valteķi, Zluktene, Zluktenes muiža.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Skatīt arī 
 Brunavas baznīca
 Budbergas katoļu baznīca
 Budbergas luterāņu baznīca

Atsauces 

Zemgale
Bauskas novada pagasti
Ralfs Bartelss

Ralfs Bartels (dzimis 1978. gada 21. februārī Štāfenhāgenē, Vācijā, toreizējā VDR) ir vācu lodes grūdējs. 2009. gada Pasaules čempionātā viņš izcīnīja bronzas medaļu, sasniedzot jaunu personisko rekordu - 21,37 metri.

2006. gada Eiropas vieglatlētikas čempionātā Gēteborgā viņš uzvarēja ar rezultātu 21,13 metri, par diviem centimetriem pārspējot Baltkrievijas pārstāvi Andreju Mikņeviču. Bartels arī izcīnīja bronzas medaļu 2005. gada Pasaules čempionātā vieglatlētikā Helsinkos, uzrādot rezultātu 20,99 metri.

Ārējās saites 

Vācijas vieglatlēti
1978. gadā dzimušie
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Andrejs Mihņevičs

Andrejs Mihņevičs (; dzimis ) ir bijušais Baltkrievijas vieglatlēts, lodes grūdējs. Izcīnījis virkni medaļu nozīmīgos turnīros, kas sportistam atņemtas pēc otrās pieķeršanas dopinga lietošanā un sekojošās diskvalifikācijas uz mūžu.

2001. gada 7. augustā A. Mihņevičam tika piespriesta divu gadu diskvalifikācija par dopinga lietošanu. Tikai 17 dienas pēc soda izciešanas viņš kļuva par 2003. gada Pasaules čempionu, uzvarot ar personisko rekordu - 21,69 m. Tajā pašā gadā A. Mihņevičs uzvarēja arī Universiādē. 2004. gada Olimpiskajās spēlēs Atēnās viņš izcīnija 5. vietu.

2006. gadā A. Mihņevičs ar 21,37 metrus tālu grūdienu izcīnīja sudraba medaļu Pasaules čempionātā telpās. 2006. gada Eiropas čempionātā ar rezultātu 21,09 metri A. Mihņevičs izcīnija sudraba medaļu, paliekot vienīgi aiz vācieša Ralfa Bartela, kuram zaudēja tikai divus centimetrus, bet 2007. gada Pasaules čempionātā ar 21,27 metrus tālu grūdienu izcīnīja bronzas medaļu.

2008. gada Olimpiskajās spēlēs A. Mihņevičs ar 21,05 metrus tālu grūdienu izcīnīja bronzas medaļu.

2013. gadā viņam tika piespriesta mūža diskvalifikācija, tāpat viņam anulēti visi rezultāti kopš 2005. gada Pasaules čempionāta (tieši šajās sacensībās ņemtās analīzes tika atkārtoti pārbaudītas un, izmantojot modernākas metodes, tajās konstatēts dopings).

Atsauces

Ārējās saites 

Baltkrievijas vieglatlēti
1976. gadā dzimušie
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Dopinga lietas vieglatlētikā
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Baltkrievijas Republikas Nopelniem bagātie sporta meistari
Lodes grūdēji
Joahims Olsens

Joahims Olsens (, dzimis 1977. gada 31. maijā Olborgā, Dānijā) ir bijušais dāņu vieglatlēts, lodes grūdējs. J. Olsenam pieder neoficiālais pasaules labākais sasniegums starp lodes grūdējiem - viņš ir iekļuvis desmit tā saukto lielo sacensību (Olimpiskās spēles, Pasaules un Eiropas vieglatlētikas čempionāti) finālos pēc kārtas.

Karjera 
Pusaudža gados J. Olsens nodarbojās galvenokārt ar diska mešanu, bet četru gadu laikā, ko viņš pavadīja kā students Aidaho universitātē ASV, ļoti strauji uzlabojās viņa rezultāti lodes grūšanā. Pirmais nozīmīgais sasniegums J. Olsenam bija U-23 Eiropas vieglatlētikas čempionātā Gēteborgā 1999. gadā iegūtā sudraba medaļa. 2001. gada pasaules čempionātā J. Olsens pirmo reizi iekļuva tik nozīmīgu sacensību finālā, ko ir atkārtojis visās kopš tās reizes notikušajās sacensībās. 2002. gadā viņš ieguva sudraba medaļu gan Eiropas čempionātā telpās, gan atklātajā stadionā. 2004. gada pasaules čempionātā telpās J. Olsens izcīnīja trešo vietu. Šo panākumu viņš atkārtoja arī 2004. gada olimpiskajās spēlēs Atēnās (vēlāk, pēc Jurija Bilonoha diskvalifikācijas par dopinga lietošanu, J. Olsens saņēma sudraba medaļu). 2006. gada pasaules čempionātā telpās 21,16 metrus tāls grūdiens J. Olsenam deva trešo vietu. Trešais viņš palika arī Eiropas čempionātā (21,07 metri), par diviem centimetriem piekāpjoties baltkrievam Andrejam Mikņevičam un par četriem - uzvarētājam Ralfam Bartelam no Vācijas.

Karjeras pēdējos gados J. Olsens daudz cīnījies ar traumām. Tomēr 2007. gada 13. jūnijā Kopenhāgenā viņam izdevās uzstādīt jaunu personisko rekordu - 21,61 m. Pekinas olimpiskajās spēlēs J. Olsens bija Dānijas delegācijas karognesējs olimpiādes atklāšanā, taču traumu dēļ olimpisās spēles viņam bija tikai otrais starts 2008. gada sezonā un finālā viņš neiekļuva. 2009. gada jūlijā J. Olsens paziņoja par profesionāla sportista karjeras beigām.

Personīgie rekordi 
 Lodes grūšanā - 21,61 m (2007. gada 13. jūnijā Kopenhāgenā), nacionālais rekords
 Diska mešanā - 60,67 m (2002. gada 23. jūnijā Seviljā)

Atsauces

Ārējās saites 

 Informācija no Dānijas Vieglatlētikas federācijas mājas lapas

1977. gadā dzimušie
Dānijas vieglatlēti
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Ziemeļjitlandes reģionā dzimušie
Lodes grūdēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Gailīšu pagasts

Gailīšu pagasts ir viena no Bauskas novada teritoriālajām vienībām tā dienvidu daļā Mūsas kreisajā krastā. Robežojas ar Īslīces, Ceraukstes, Brunavas pagastiem un Lietuvu. Pagasta centrs atrodas Uzvarā. Attālums no Uzvaras līdz Bauskai 12,5 km.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Caur pagastu tek Īslīces un Mūsas upes.

Vēsture 
Mūsdienu Gailīšu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Pāces muiža (Gut Pahzen, Pāce), Pamūšas muiža (Gut Pommusch, Pamūša), Pograničas muiža (Gut Pogranicza, Pograniča).

Gailīšu ciema padome izveidota 1945. gadā Ceraukstes pagasta teritorijā vietā, kur bija "Gailīšu" mājas. 1954. gadā Gailīšu ciemam pievienoja Pāces ciemu un 1966. gadā daļu Lībiešu ciema. 1990. gadā pārdēvēts par Gailīšu pagastu. 2009. gadā iekļauts Bauskas novadā.

Pieminekļi 
 Podiņu senkapi
 Kapenieku senkapi
 Kamardes pilskalns

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Birzgaļi, Brunavišķi, Bukubirzs, Krievgaļi, Mūsa, Pāce, Pamūša, Pīrāgi, Pograņiča, Taumaņi, Uzvara, Virši. Pagastā atrodas Uzvaras vidusskola un Pamūšas internātskola.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Bauskas rajons
Zemgale
Bauskas novada pagasti
Gailīšu pagasts
Lietuvas karogs

Lietuvas karogs sastāv no trim vienāda platuma horizontālām joslām. Augšējā josla ir dzeltenā, vidū ir zaļā, bet apakšējā josla ir sarkanā krāsā. Dzeltenā krāsa karogā apzīmē Lietuvas dzeltenos tīrumus, zaļā — tās laukus, bet sarkanā — visas par Lietuvu izlietās asinis.

Vēsture 

Mākslinieku radītais dzeltenzaļsarkanais karogs kā Lietuvas pagaidu karogs apstiprināts 1918. gadā. 1918. un 1919. gadā, notiekot diskusijām par Lietuvas simboliku, bija arī priekšlikums par valsts karogu atzīt jau dižkunigaiša Vītauta laika lietoto sudrabkrāsas jātnieku — Vīti — uz sarkana fona, tomēr politisku iemeslu dēļ šis priekšlikums neguva atsaucību, kā vienu no iemesliem minot sarkanās krāsas saistību ar komunismu. Vienlaikus dzeltenzaļsarkano karogu kritizēja tās zaļās krāsas dēļ, kas no heraldikas viedokļa nederot Lietuvas simbola lomai un radot līdzību ar Āfrikas un Latīņamerikas valstu karogiem.

1940. gadā prezidentam Antanam Smetonam tika iesniegts jauns karoga projekts — dzeltensarkanbalts karogs ar Vīti vienā pusē un Ģediminaišu stabiem otrā pusē, tomēr Lietuvas okupācijas dēļ tas tā arī palika nepieņemts.

 Lietuvas PSR Augstākā padome kā valsts karogu atjaunoja dzeltenzaļsarkano karogu, bet 1992. gadā tā krāsas tika nostiprinātas konstitūcijā. 2004. gadā Seims pieņēma jaunu likuma „Par karogu” redakciju, kurā noteikts, ka „vēsturiskais valsts simbols ir audekls, kurā uz sarkana fona attēlots sudraba jātnieks — bruņnesis baltā zirgā, kurš virs galvas paceltā labajā rokā tur sudraba zobenu”. Likumā arī noteikts, ka šim karogam pastāvīgi jāplīvo mastā pie Valdnieku pils Viļņā, Traķu pilī un laukumā pie Kauņas Kara muzeja, bet vēl vairākās vietās tas jāizkar piecos svarīgākajos valsts svētkos.

Atsauces

Ārējās saites 

Nacionālie karogi
Lietuvas nacionālie simboli
Meksikas pilsētu uzskaitījums

Visas Meksikas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 1 000 000 iedzīvotājiem pēc 2010. gada datiem.

Pilsētu uzskaitījumi
Alpi

Alpi (, , , ) ir kalnu sistēma Eiropas centrālajā daļā. Tās ļoti augstās kalnu grēdas stiepjas aptuvenā lokā caur Francijas dienvidaustrumiem, Itālijas ziemeļiem, lielāko daļu no Šveices, Lihtenšteinas un Austrijas, un noslēdzas Vācijas dienvidos un Slovēnijā. Alpu garums pa iekšējo loku ir 760 km, bet pa ārējo loku — 1300 km, savukārt platums svārstās no 130 līdz 240 km. Kopējā platība ir aptuveni  km².

Alpi ir daļa no lielākas kalnu sistēmas, kas bija izveidojusies salīdzinoši nesenā ģeoloģiskā laika periodā. Šajā kalnu sistēmā ietilpa ne tikai Alpi, bet arī Pireneji, kas atrodas uz Francijas un Spānijas robežas, Apenīni Itālijā un Dināri, kas atrodas Horvātijā.

Fizikālā ģeogrāfija 

Alpos visizplatītākie ir nogulumieži. Tur ir salīdzinoši maz magmatiskie un metamorfie ieži. Pēc ģeologu domām tie ir Tētijas okeāna gultnes ieži (Tētijas okeāns mezozoja laikmetā atdalīja Gondvānu no Laurāzijas). Alpi izveidojās, kad Āfrikas plātne, kustoties uz ziemeļiem, sadūrās ar Eirāzijas plātni.

Alpu augstākā virsotne ir Monblāns (4810,45 m v.j.l.), kas atrodas uz Francijas un Itālijas robežas. Monblāns ir Rietumeiropas augstākā virsotne un otra augstākā Eiropas virsotne pēc Elbrusa (5642 m v.j.l.), kas atrodas Kaukāza kalnu masīvā. Otra augstākā Alpu virsotne ir Difūra smaile (4634 m v.j.l.), trešā — Doms (4545 m v.j.l.), ceturtā — Liskamms (4538 m v.j.l.), bet piektā — Veishorns (4505 m v.j.l.).

Daudzas Alpu virsotnes un kores klāj sniegs un ledus. Aptuvenais augstums, kur sākās sniegotās kalnu virsotnes, ir 2900—3000 metri virs jūras līmeņa. Sniegam un ledum sakrājoties, daudzās vietās veidojas ledāji, kas lēnām slīd uz ielejām. Lielākais ir Alečas ledājs, kas atrodas Šveicē, Valē kantonā. Tā garums ir aptuveni 23 km un platība aptuveni 120 km². Nonākot ielejās, ledāji izkūst un apgādā Ronas, Reinas, Donavas un Po upes un to pietekas ar ūdeni. Alpu ainavās nereti ir redzami ezeri. Starp lielākajiem ir Ženēvas ezers, Bodenezers, Komo ezers un Cīrihes ezers.

Flora un fauna 

Alpi galvenokārt ir kalnains apvidus. Meži klāj tikai kalnu ielejas. Starp ielejās esošajiem mežiem un sniegotajām kalnu virsotnēm atrodas kalnu pļavas, kuras vietējie sauc par alpages. Šajās pļavās galvenokārt aug graudzāles, ziedaugi un pa kādam krūmam. Mežos galvenokārt aug dižskābarži, bet mazliet augstāk virs jūras līmeņa izplatītas ir egles un baltegles. Vēl augstāk ir sastopamas lapegles un priedes.

Demogrāfija un tautsaimniecība 
Alpu kūrorti ir iecienītas atpūtas vietas, galvenokārt skaisto ainavu, alpīnisma un kalnu slēpošanas dēļ. Populārākās kūrorta vietas Šveicē ir Sanktmorica, Lucerna un Interlākene; Austrijā — Kicbīele un Arlbergs; Itālijā — Kortīna d'Ampeco, bet lielākās pilsētas pēc iedzīvotāju skaita ir Francijā esošā Grenoble (156 tūkstoši iedzīvotāju) un Austrijā esošā Insbruka (120 tūkstoši).

Atsauces

Ārējās saites 

 
Kalnu sistēmas Eiropā
Austrijas kalnu grēdas
Itālijas kalni
Šveices kalni
Lihtenšteinas kalni
Francijas kalnu grēdas
Slovēnijas kalnu grēdas
Honkonga

Honkonga jeb Sjangana (, ; ), oficiālais nosaukums Ķīnas Tautas republikas Honkongas īpašais administratīvais rajons (中華人民共和國香港特別行政區, Hong Kong Special Administrative Region), ir autonoms rajons Ķīnā, Honkongas salā, Kouluņas pussalā un vairāk nekā citās 260 salās. Ar kopējo platību 1104 km² un 7,3 miljoniem iedzīvotāju, tā ir ceturtā visblīvāk apdzīvotā teritorija. Izvietota rietumos no Pērļu upes (Džudzjanas) deltas un dienvidaustrumos no Ķīnas provinces Guandunas krastiem, Dienvidķīnas jūras ziemeļu daļā.

Honkonga ir viens no ievērojamākajiem pasaules finanšu centriem ar augstāko finanšu attīstības indeksa rezultātu un patstāvīgi ierindojas kā viens no konkurētspējīgākajiem un brīvākajiem ekonomikas tirgiem. Honkonga ir arī Pasaules Tirdzniecības organizācijas un Āzijas—Klusā okeāna valstu ekonomiskās kooperācijas dalībniece.

Vēsture 
Pēc Pirmā opija kara (1839—1842) Britu impērija ieguva kontroli pār Honkongas salu, pēc Pekinas konvencijas parakstīšanas 1860. gadā arī pār Kouluņas pussalu.
1898. gadā pēc bokseru dumpja apspiešanas Lielbritānija sagrāba Lantau salu un Kouluņas pussalas ziemeļdaļu, ko nosauca par "Jaunajām teritorijām". Honkonga kolonijas statusu saglabāja līdz 1997. gadam. Otrā pasaules kara laikā Japāna okupēja Honkongu, bet briti atguva kontroli pār to 1945. gadā. 

1997. gadā Ķīna atjaunoja savu suverenitāti pār pussalu un arhipelāgu. Atbilstoši Ķīnas pozīcijai "viena valsts — divas sistēmas", Pekina piešķīrusi Honkongai plašu autonomiju: valdība kontrolē aizsardzību un ārlietas, savukārt Honkongas pašvaldības ziņā ir iekšējā likumdošana, kārtība, nodokļi un finanses, kā arī imigrācijas politika. Bez tam Honkonga saglabājusi pārstāvniecības starptautiskajās organizācijās un pasākumos.

Skatīt arī 
 Honkongas starptautiskā lidosta

Atsauces

Ārējās saites
Kualalumpura

Kualalumpura (, , ) ir Malaizijas galvaspilsēta, lielākā pilsēta valstī un viena no trim tās federālajām zemēm. Kualalumpurā dzīvo aptuveni 1,5 miljoni cilvēku.

Kualalumpura tika izveidota 1859. gadā, bet pilsētas tiesības tā ieguva 1972. gadā. Līdz 1999. gadam pilsēta bija Malaizijas administratīvais centrs, līdz valdība pārcēlās uz Putradžaju.

Kopš 1990. gadiem Kualalumpurā ir rīkoti nozīmīgi starptautiskie sporta, politikas un kultūras pasākumi, to vidū 1998. gada Nāciju Sadraudzības spēles un ikgadējas Formula 1 Grand Prix izcīņas. Pilsētā atrodas pašlaik viena no augstākajām celtnēm pasaulē — Petronas dvīņu torņi.

Atsauces

Ārējās saites 

 Kualalumpuras mājaslapa
 WikiSatellite skats uz Kualalumpuru
 Kualalumpuras fotogrāfijas — 2006

Malaizijas pilsētas
Āzijas galvaspilsētas
Toronto

Toronto () ir pilsēta Kanādas dienvidaustrumos pie Ontārio ezera, Ontārio provinces galvaspilsēta.

Toronto ir piektā lielākā pilsēta Ziemeļamerikā aiz Mehiko, Ņujorkas, Losandželosas un Čikāgas.

Toronto ir viena no multikulturālākajām un multietniskākajām pilsētām pasaulē (pilsētā ir arī ievērojama latviešu kopiena). Tā ir Kanādas finanšu centrs un ekonomikas dzinējspēks, kā arī valsts kultūras, mākslas un veselības zinātnes centrs.

Vēsture 
Toronto irokēzu valodā nozīmē "vieta, kur koki pie ūdens". Pirmie eiropieši, kas apmetās uz dzīvi šajā vietā, bija franči, kuri 1750. gadā šeit uzcēla fortu, tomēr 1759. gadā to pameta. 18. gadsimta 80. gadu vidū apkārtnē ienāca pirmie masveida ieceļotāji, kas bija angļu lojālisti, kuri nesamierinājās ar ASV neatkarību un pārcēlās uz Kanādu.

1793. gadā Augškanādas gubernators Džons Greivs Simko (John Graves Simcoe) pārcēla provinces galvaspilsētu uz mūsdienu Toronto, nosaucot jauno pilsētu par Jorku (York), tomēr vēl 1800. gadā pilsētas izmēri bija niecīgi.

1812. gada angļu-amerikāņu karā Toronto ieņēma ASV un nopostīja galvenās ēkas.

19. gadsimtā Toronto kļuva par vienu no galvenajiem imigrācijas centriem Kanādā.

1970. gados Toronto apsteidza Monreālu pēc iedzīvotāju skaita un tagad ir lielākā pilsēta Kanādā.

Cilvēki 
Toronto dzimuši:

 Pīters Dženings (Peter Jennings) (1938—2005) — žurnālists,
 Normans Dževisons (Norman Jewison) (1926) — kinorežisors,
 Deivis Džeimss Eliots (David James Elliott) (1960) — aktieris,
 Stīvens Eriksons (Steven Erikson) (1959) — arheologs un rakstnieks,
 Gils Evanss (Gil Evans) (1912—1988) — mūziķis,
 Frenks Gērijs (Frank Gehry) (1929) — arhitekts,
 Eds Grīnvuds (Ed Greenwood) (1959) — Forgotten Realms autors,
 Glens Gulds (Glenn Gould) (1932—1982) — pianists,
 Valters Hastons (Walter Huston) (1884—1950) — aktieris,
 Deils Haverčuks (Dale Hawerchuk) (1963—2020) — hokejists,
 Nīls Jangs (Neil Young) (1945) — mūziķis,
 Rubins Kārters (Rubin Carter) (1937) — bokseris,
 Džons Kendijs (John Candy) (1950—1994) — aktieris,
 Braians Kernigans (Brian Kernighan) (1942) — programmētājs,
 Mia Kiršnere (Mia Kirshner) (1975) — aktrise,
 Deivids Kronenbers (David Cronenberg) (1943) — kinorežisors,
 Gedijs Lī (Geddy Lee) (1953) — mūziķis,
 Alana Mailsa (Alannah Myles) (1958) — mūziķe,
 Mērija Pikforda (Mary Pickford) (1892—1979) — aktrise,
 Lesters Pīrsons (Lester B. Pearson) (1897—1972) — politiķis,
 Kristofers Plamers (Christopher Plummer) (1929—2021) — aktieris,
 Džeimss Randi (James Randi) (1928—2020) — iluzionists un skeptiķis,
 Hauards Šors (Howard Shore) (1946) — filmu komponists,
 Toms Vilsons (Tom Wilson) (1994) — hokejists.

Sports 
Toronto ir 11 profesionāli sporta klubi, kas piedalās visdažādākajos sporta veidos. Vistitulētākā no visām ir Kanādas amerikāņu futbola līgas komandas Toronto "Argounats", kura ir izcīnījusi 15 čempiones titulus, pēdējo no tiem 2004. gadā. Tālu neatpaliek Nacionālās hokeja līgas klubs Toronto "Maple Leafs", kas izcīnījid 13 čempiones titulus. Labi pazīstams ir arī Nacionālās basketbola asociācijas klubs Toronto "Raptors", kas gan savos neilgajos pastāvēšanas gados nevienu NBA čempiona titulu vēl nav izcīnījusi.

Ārējās saites
Indonēzijas pilsētu uzskaitījums

Visas Indonēzijas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 1 000 000 iedzīvotājiem 2006.gadā.

Pilsētu uzskaitījumi
Hāga

Hāga ( vai  's-Gravenhage) ir pilsēta Nīderlandes rietumos, pie Ziemeļjūras. Trešā lielākā (aiz Amsterdamas un Roterdamas) pilsēta Nīderlandē.

Kaut arī Amsterdama pēc konstitūcijas ir Nīderlandes galvaspilsēta, faktiskā valsts galvaspilsēta ir Hāga, tajā atrodas valsts parlaments un valdība, kā arī monarha ģimene.

Ekonomikā pazīstama kā kompānijas Shell galvenās mītnes vieta.

Pilsētā ir ievērojama indonēziešu izcelsmes iedzīvotāju kopiena.

Starptautiskā Kriminālā tribunāla bijušajai Dienvidslāvijai, Starptautiskās Justīcijas tiesas, Starptautiskās Krimināltiesas, Europol un Eurojust mītnes vieta.

No muzejiem ievērojami:

 Madurodam — miniatūra pilsētiņa mērogā 1:25
 Mauritshuis — mākslas muzejs ar Vermēra un Rembranta darbiem
 Ešera muzejs — mākslas muzejs ar Ešera darbiem
 Gemeentemuseum — mākslas muzejs ar pasaulē lielāko Mondriāna darbu kolekciju

Vēsture 
Hāgu 1248. gadā dibināja Svētās Romas impērijas ķeizars, Holandes grāfs Vilems II. Viduslaikos tā bija Holandes grāfa administratīvais centrs. Bagātās pilsētas kā Delfti, Leidene u. c. vienojās, ka necilā Hāgas pilsētiņa būtu kompromiss savstarpējo attiecību kārtošanas vietai. Līdz pat 16. gadsimtam Hāgai bija aizliegts celt aizsardzības mūrus.

Napoleona karu laikā 1806. gadā franču okupācijas spēki piešķīra Hāgai pilsētas tiesības. Pilsēta sāka strauji attīstīties tikai 19. gadsimtā, kad ievērojami palielinājās Hāgas politiskā nozīmība.

Cilvēki 
Hāgā dzimuši:

 Diks Advokāts (Dick Advocaat) (1947-) — futbola treneris
 Henriks Berlage (Hendrik Petrus Berlage) (1856—1934) — arhitekts
 Mihaels Bogerds (Michael Boogerd) (1972-) — riteņbraucējs
 Vilems Drēss (Willem Drees) (1886—1988) — politiķis
 Juliana (Juliana der Nederlanden) (1909—2004) — Nīderlandes karaliene
 Teo van Gogs (Theo van Gogh) (1957—2004) — kinorežisors
 Jāps de Hops Shēfers (Jaap de Hoop Scheffer) (1948-) — NATO generālsekretārs
 Kristiāns Heigenss (Christiaan Huygens) (1629—1695) — fiziķis
 Sofija fon der Falca (Sophie von der Pfalz) (1630—1714) — augstmane
 Henriks Kazimirs (Hendrik Casimir) (1909—2000) — fiziķis
 Gustavs Krups (Gustav Krupp von Bohlen und Halbach) (1870—1950) — uzņēmējs
 Simons van der Mērs (Simon van der Meer) (1925—2011) — fiziķis
 Seiss Noteboms (Cees Nooteboom) (1933-) — rakstnieks
 Saskija Sasena (Saskia Sassen) (1949-) — socioloģe
 Jans Tinbergens (Jan Tinbergen) (1903—1994) — ekonomists
 Nikolass Tinbergens (Nikolaas Tinbergen) (1907—1988) — zoologs
 Vilems I (Willem I der Nederlanden) (1772—1843) — Nīderlandes karalis
 Vilems II (Willem II der Nederlanden) (1792—1849) — Nīderlandes karalis
 Vilems V (Willem V van Oranje-Nassau) (1748—1806) — politiķis
 Vilhelmina (Wilhelmina der Nederlanden) (1880—1962) — Nīderlandes karaliene

Atsauces

Ārējās saites 

Nīderlandes pilsētas
Dienvidholande
Mels Gibsons

Mels Kolumsils Džerards Gibsons (; dzimis  Ņujorkas štatā, ASV) ir ASV un Austrālijas kinoaktieris, kinorežisors, kinoproducents un scenārists. Par filmu "Drošsirdis" (1995) ieguvis divas Amerikas Kinoakadēmijas balvas (kā režisors un kā viens no producentiem), kā arī Zelta globusa balvu.

Attēlojis lomas tādās pazīstamās filmu sērijās kā "Trakais Makss" (Mad Max) un "Nāvējošais ierocis" (Lethal Weapon), kā arī filmās Gallipoli (1981), "Bounty" (The Bounty, 1884), "Maveriks" (Maverick, 1994), "Izpirkums" (1996), "Konspirācijas teorija" (Conspiracy Theory, 1997), "Ko vēlas sievietes" (2000), "Patriots" (2000), "Zīmes" (2002), "Bebrs" (2011), "Trakās brīvdienas" (Get the Gringo, 2012), "Prāta trauslā robeža" (2019).

Ievērību guvušas Gibsona režisētās filmas "Kristus ciešanas" (2004), "Apokalipse" (Apocalipto, 2006), "Kauja par Heksoridžu" (2016).

Ārējās saites 

1956. gadā dzimušie
Ņujorkas štatā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Amerikāņu kinorežisori
ASV kinoproducenti
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji producenti
Zelta globusa balvas ieguvēji
Lietuvas basketbola izlase

Lietuvas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Lietuvu tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir bronzas medaļa 1992., 1996. un 2000. gada Olimpiskajās spēlēs.

Pašlaik (2021. gada augusts) Lietuvas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 9. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Lietuvas basketbola federācija 

Basketbola izlases
Basketbols Lietuvā
Serbijas basketbola izlase

Serbijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Serbiju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts. Iepriekšējie valsts nosaukumi bija Dienvidslāvija un Serbija un Melnkalne.

Izlases lielākais panākums ir uzvara 1998. un 2002. gada Pasaules čempionātos, kā arī izcīnītā sudraba medaļa 1996. gada Olimpiskajās spēlēs.

Pašlaik (2011. gada jūnijs) Serbijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 8. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Serbijas Basketbola federācija 

Basketbola izlases
Basketbols Serbijā
Francijas basketbola izlase

Francijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Franciju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir sudrabs 1948. un 2000. kā arī 2020. gada Olimpiskajās spēlēs.

Pašlaik (2022. gada marts) Francijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 4. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Francijas basketbola federācija 

Basketbola izlases
Basketbols Francijā
Itālijas basketbola izlase

Itālijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Itāliju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir sudraba medaļa 1980. un 2004. gada Olimpiskajās spēlēs.

Pašlaik (2011. gada jūnijs) Itālijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 7. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Itālijas basketbola federācija 

Basketbola izlases
Basketbols Itālijā
Argentīnas basketbola izlase

Argentīnas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Argentīnu tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Amerikas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir zelts .

Pašlaik (2012. gada marts) Argentīnas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 3. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 

Basketbola izlases
Basketbols Argentīnā
Virgīlijs Alekna

Virgīlijs Alekna (, dzimis ) ir bijušais lietuviešu vieglatlēts, startējis diska mešanas sacensībās. 2016. gadā ievēlēts Seimā.

Piedalījies piecās Olimpiskajās spēlēs (, , , , ). Visās piecās spēlēs ierindojies pirmajā pieciniekā. 2000. gadā Sidnejā un 2004. gadā Atēnās (sākotnēji viņš bija otrais, bet par dopinga lietošanu tika diskvalificēts pirmās vietas ieguvējs ungārs Roberts Fazeks) izcīnījis zelta medaļu, 2008. gadā Pekinā — bronzas medaļu. 2012. gadā Londonā bija Lietuvas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis divas zelta (2003. gadā Parīzē un 2005. gadā Helsinkos) un divas sudraba (1997. gadā Atēnās un 2001. gadā Edmontonā) medaļas. Izcīnījis pilnu medaļu komplektu Eiropas čempionātā.

Aleknam pieder otrs labākais rezultāts diska mešanas vēsturē. 2000. gadā Lietuvā disku raidījis 73,88 m tālumā, par 20 cm atpaliekot no vācieša Jirgena Šulta 1986. gadā uzstādītā pasaules rekorda.

Četras reizes ticis atzīts par Lietuvas gada labāko sportistu (2000, 2004, 2005, 2006). 2000. gadā Track & Field atzina Aleknu par gada labāko vieglatlētu pasaulē, 2005. gadā ticis atzīts par gada vieglatlētu Eiropā.

Personiskie rekordi

Atsauces

Ārējās saites 

 Olimpiskās kustības profils 

1972. gadā dzimušie
Lietuvas vieglatlēti
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie bronzas medaļnieki vieglatlētikā
Lietuvas olimpiskie zelta medaļnieki
Lietuvas olimpiskie bronzas medaļnieki
Diska metēji
Spānijas basketbola izlase

Spānijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Spāniju starptautiskās basketbola spēlēs. Spānijas izlase ir divas reizes uzvarējusi Pasaules kausā (2006, 2019), bet tās lielākais panākums olimpiskajās spēlēs ir trīsreiz izcīnītās sudraba medaļas (1984. gadā Losandželosā, 2008. gadā Pekinā un 2012. gadā Londonā). Eiropas čempionātos spāņi ir četras reizes kļuvuši par čempioniem (2009, 2011, 2015, 2022). Pašlaik Spānijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 2. vietu.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 

 FIBA.com profils 
 FEB mājaslapa 

Basketbola izlases
Basketbols Spānijā
Portoprensa

Portoprensa () ir Haiti galvaspilsēta un lielākā pilsēta. 2012. gadā tajā dzīvoja 942 tūkstoši iedzīvotāju, un tas ir Haiti galvenais ekonomikas un kultūras centrs.

Ārējās saites 

Haiti
Čehoslovākija

Čehoslovākija (čehu un slovāku: Československo, pēc 1990. gada Česko-Slovensko) bija slāvu tautu valsts Centrāleiropā, mūsdienu Čehijas, Slovākijas un Ukrainas valstu robežās, kas ar dažādiem nosaukumiem un politiskajām sistēmām pastāvēja no 1918. gada 28. oktobra, kad tā pasludināja neatkarību no Austroungārijas, līdz 1993. gada 1. janvārim, kad valsts mierīgā ceļā sadalījās Čehijā un Slovākijā. No 1939. līdz 1945. gadam bija sadalīta un okupēta, lai arī de jure turpināja pastāvēt Čehoslovākijas trimdas valdība. 1945. gada 29. jūnijā Karpatu Rutēnija (tagad Aizkarpatu apgabals) tika pievienota PSRS.

Valsts nosaukumi 
 1918-1938 un 1945-1960: Čehoslovākijas Republika (ČSR).
 1938-1939: Čeho-Slovākijas republika.
 Okupācijas periods: Bohēmijas un Morāvijas protektorāts, Slovāku valsts. 
 1960-1990: Čehoslovākijas Sociālistiskā Republika (ČSSR).
 1990-1992: Čehijas un Slovākijas Federatīvā Republika (ČSFR).

Politiskās sistēmas
 1918–1938: Demokrātiska republika. 
 1938–1939: Otrā republika. Pēc Minhenes vienošanās nacistiskā Vācija anektēja Sudetus, Slovākijas dienvidus un Aizkarpatu apgabalu anektēja Ungārijas Karaliste, bet Zaolzas reģionu Polija. 
 1939–1945: Valsts sadalīta Vācijas okupētajā Bohēmijas un Morāvijas protektorātā un Slovāku valstī. Trimdas valdība darbojas Londonā. Pēc Vācijas-PSRS kara sākuma, to atzīst arī PSRS.
 1946–1948: Trešā republika. Koalīcijas valdības premjerministrs un iekšlietu ministrs ir komunisti. Sudetu vācieši tiek izraidīti no valsts. 
 1948–1989: Komunistu vara. 
 1969–1990: Federatīva republika, kas sastāv no Čehu Sociālistiskās republikas un Slovāku Sociālistiskās republikas.  
 1990–1992: Demokrātiska federatīvā republika, kas slovāku spiediena rezultātā sadalās.

Valsts ģerboņi

Ārējās saites
Santjago

Santjago ( vai Santiago de la Nueva Extremadura) ir pilsēta Čīles centrālajā daļā. Lielākā valsts pilsēta un tās galvaspilsēta, kaut arī valsts parlamenta vieta ir Valparaiso. Ietilpst Santjago Metropoles reģionā. Pilsētā dzīvo apmēram 40% no valsts iedzīvotājiem.

Trīsdesmitgadīgas ekonomiskās augšupejas rezultātā izveidojusies par vienu no Latīņamerikas attīstītākajām metropolēm, tomēr tāpat kā citas lielpilsētas cieš no smoga un transporta sastrēgumiem. Daudzu starptautisko kompāniju Latīņamerikas biroju mītnes vieta.

Vēsture 

Santjago 1541. gada 12. februārī dibināja konkistadors Pedro de Valdivija, nosaucot par Santiago de la Nueva Extremadura. Pilsēta nedaudz cieta Čīles Neatkarības kara laikā no 1810. līdz 1818. gadam. 1818. gada 5. aprīlī pilsētas pievārtē tika izcīnīta Maipū kauja, kurā Hosē de Sanmartina vadītie neatkarības aizstāvji sakāva spāņu lojālistus.

1818. gadā Santjago kļuva par Čīles galvaspilsētu. 19. gadsimta pirmajā pusē pilsēta attīstījās lēni, tomēr gadsimta beigās, līdz ar salpetra atradņu izmantošanas sākumu, uzplauka Čīles ekonomika, un līdz ar to arī tās galvaspilsēta.

Augusto Pinočeta puča laikā kara aviācija bombardēja toreizējā Čīles prezidenta Salvadora Aljendes pili (La Moneda).

Cilvēki 

Santjago dzimuši:
 Horhe Alesandri (Jorge Alessandri) (1896-1986) - politiķis
 Agustīns Eisagire (Agustín Eyzaguirre) (1776-1837) - politiķis
 Ramons Freire (Ramón Freire) (1787-1851) - politiķis
 Eduardo Frejs Montalva (Eduardo Frei Montalva) (1911—1982) - politiķis
 Eduardo Frejs Ruiss-Tagle (Eduardo Frei Ruiz-Tagle) (1942-) - politiķis
 Fernando Gonsaless (Fernando González) (1980-) - tenisists
 Rikardo Lagoss (Ricardo Lagos) (1938-) - politiķis
 Roberto Mata (Roberto Matta) (1911-2002) - gleznotājs
 Humberto Maturana (Humberto Maturana) (1928-) - biologs, filozofs
 Horhe Kardināls Medīna (Jorge Cardinal Medina) (1926-) - kardināls
 Marselo Rioss (Marcelo Ríos) (1975-) - tenisists
 Ivans Samorano (Iván Zamorano) (1967-) - futbolists
 Fransisko Varela (Francisco Varela) (1946-2001) - biologs un filozofs
 Leonora Varela (Leonor Varela) (1972-) - aktrise

Ārējās saites 

Dienvidamerikas galvaspilsētas
Čīles pilsētas
ASV basketbola izlase

ASV basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv ASV tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Amerikas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir zelts 14 olimpiskajās spēlēs.

Pašlaik (2012. gada marts) ASV izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 1. vietu. Kopš 1989. gada, kad FIBA starptautiskajās spēlēs atļāva piedalīties NBA basketbolistiem, ASV izlase gandrīz simtprocentīgi sastāv no NBA spēlētājiem. Par visu laiku labāko ASV izlases komandu tiek uzskatīta  komanda, kuras sastāvā bija Maikls Džordans, Maģiskais Džonsons un citas NBA leģendas. Šī izlase tika nosaukta par "Sapņu komandu" (Dream Team).

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 
 

Basketbola izlases
Basketbols ASV
Timišoara

Timišoara () ir Rumānijas pilsēta, kas atrodas valsts galējos rietumos, Banatas apgabalā pie Begas upes. Tā ir Rumānijas trešā lielākā pilsēta. Timišas žudeca centrs. Daudznacionāla pilsēta ar ungāru, vācu un serbu minoritātēm.

Pazīstama kā pirmā pilsēta Eiropā, kurā 1884. gadā tika ieviests elektriskais ielu apgaismojums. Mūsdienās viena no ekonomiski plaukstošākajām Rumānijas pilsētām.

Vēsture 
Pirmoreiz rakstos Timišoaru 1019. gadā pieminējis Bizantijas imperators Vasīlijs II (ne visi vēsturnieki piekrīt šim uzskatam). 1154. gada rakstos Sicīliešu arābu ceļotājs Muhameds al-Idrisi pieminējis pilsētu.

1474. gadā Timišoara pirmoreiz pieminēta kā pilsēta. 1552. gadā pilsētu ieņēma osmaņi. 1716. gadā to iekaroja Hābsburgu karavadonis Savojas Eižens. 1849. gadā Timišoara kļuva par Hābsburgu provices Serbijas un Timišas Banāta vojevodistes (Woiwodschaft Serbien und Temescher Banat) galvaspilsētu, bet 1860. gadā, nodibinoties Austroungārijai, to iekļāva impērijas Ungārijas daļā.

1910. gadā lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju bija vācieši (43,6%, ungāri — 39,2%), rumāņu bija 10,4%. Pēc Pirmā pasaules kara Timišoara nokļuva Rumānijas sastāvā.

Sociālistiskās Rumānijas laikā pilsētas iedzīvotāju skaits strauji pieauga un mūsdienās iedzīvotāju absolūtais vairākums ir rumāņi.

1989. gada 16. decembrī Timišoarā izcēlās masu nemieri, kuri noveda pie 1989. gada Rumānijas revolūcijas un Nikolajes Čaušesku režīma gāšanas.

Cilvēki 
Timišoarā ir dzimuši:

 Ana Blandiana (Ana Blandiana) (1942) — dzejniece;
 Jolanda Balaša (Iolanda Balaş) (1936) — augstlēcēja;
 Ezra Fleišers (Ezra Fleischer) (1928—2006) — dzejnieks;
 Karls Kerēņi (Karl Kerényi) (1897—1973) — grieķu mitoloģijas pētnieks;
 Ģergs Klapka (Gyorgy Klapka) (1820—1892) — karavīrs ;
 Nikolauss Lēnavs (Nikolaus Lenau) (1802—1850) — dzejnieks;
 Džordžs Lustigs (George Lusztig) (1946) — matemātiķis;
 Jozefs Mēliuss (József Méliusz) (1909—1995) — dzejnieks;
 Reivens Ramati (Reuven Ramaty) (1937—2001) — fiziķis;
 Džonijs Veismillers (Johnny Weissmuller; 1904—1984) — peldētājs un aktieris.

Atsauces

Ārējās saites 

Rumānijas pilsētas
Niša (pilsēta)

Niša () ir pilsēta Serbijas dienvidaustrumos pie Nišavas upes. Nišavas apgabala centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2011. gada datiem pilsētā dzīvo 183 164 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā 373 404 iedzīvotāji, kas to adara par trešo lielāko Serbijas pilsētu.

Būdama ceļu krustojumos no Eiropas uz Mazāziju, pilsētai ir ļoti sena un bagāta vēsture. Ekonomikā ir Serbijas tabakas un elektroniskās rūpniecības centrs (Elektronska Industrija Niš).

Vēsture 
Senajos laikos pilsētas vietā bija sengrieķu apmetne Naissos. Dardānijas kara laikā (75. - 73. p.m.ē.) pilsētu ieņēma romieši nosaucot līdzīgā vārdā par Naisu (Naissus) un iekļaujot to Augšmēzijas provincē (Moesia Superior).

268. gada septembrī, III gadsimta krīzes laikā, kad impērijā iebruka goti un heruli, pie pilsētas notika izšķirošā Naisas kauja, kurā imperatori Galiēns un nākamie imperatori Klaudijs II un Aurēlijs smagi sakāva gotus par dažiem gadsimtiem paildzinādami impērijas mūžu. Dažus gadus pēc kaujas, t.i. 272. gadā Naisā piedzima nākamais imperators Konstantīns Lielais - kristietības ieviesējs Romas impērijā. 443. gadā huņņi Atilas vadībā ieņēma Naisusu, nogalinot gandrīz visus iedzīvotājus, un Naisa zaudēja savu nozīmību.

VI gadsimta beigās pilsētas apkārtnē ieradās slāvi un 615. gadā tie ieņēma pilsētu. IX gadsimtā to ieņēma bulgāri, bet XI gadsimtā - ungāri. 1096. gada 3. jūlijā Nišas garnizons atsita Zemnieku Krusta kara karotājus. 1173. gadā pilsētu ieņēma Bizantijas imperators Manuils I Komnēns, bet XII gadsimta beigās tā nonāca serbu valdnieka Stefana Nemanjas rokās, kurš miermīlīgi uzņēma Frīdriha Barbarosas krusta karotājus.

1375. gadā pilsētu pirmoreiz ieņēma osmaņi, tomēr 1443. gadā Janošs Hunjadi kopā ar Serbijas karali Džuradžu Brankoviču to atkaroja. Tomēr 1448. gadā to atkal ieņēma osmaņi un tā palika Osmaņu impērijas sastāvā turpmākos 245 gadus.

Turku laikā Niša bija Osmaņu impērijas administratīvais un militārais centrs. XVIII gadsimtā celtais osmaņu cietoksnis ir viena no vislabāk saglabātajām šāda tipa aizsardzības celtnēm Balkānos.

Pirmā serbu sacelšanā laikā 1809. gada 31. martā serbu spēki Karadžordža Petroviča vadībā aplenca Nišu, tomēr osmāņi karaspēks no apkārtējiem valsts rajoniem uzbruka nemierniekiem, tos sakaujot. Par biedinājumu serbiem osmaņu komandieris pavēlēja uzcelt t.s. Galvaskausu torni, kurā iemūrēja kritušo serbu galvaskausus, šis piemineklis vēl aizvien redzams Nišas apkaimē. Serbijas sastāvā Niša iekļāvās 1878. gadā.

2.pasaules kara laikā nacisti netālu no Nišas ierīkoja pirmo koncentrācijas nometni Dienvidslāvijas teritorijā.

1996. gadā Niša bija pirmā pilsēta, kurā pie varas nāca Slobodana Miloševiča politiskie pretinieki.

Nišā dzimuši 
 Konstantijs III (FLAVIVS CONSTANTIVS) (?-421) - Romas imperators
 Konstantīns Lielais (GAIVS FLAVIVS VALERIVS CONSTANTINVS) (272-337) - Romas imperators
 Dragans Stoikovičs (Драган Стојковић) (1965-) - futbolists

Atsauces 

Nisza
Griničas meridiāns

Griničas meridiāns — atskaites meridiāns (garuma līnija), kas iet caur Karalisko Griničas Observatoriju Griničā — Londonas dienvidaustrumos, Lielbritānijā. Ir definēts, ka šeit garums ir 0 grādi. Griničas meridiāns un Zemes pretējā pusē esošais 180° meridiāns sadala Zemi Austrumu puslodē un Rietumu puslodē.

Griničas meridiāna garums ir 19 970,32 km. Pašreizējais praktiski izmantotais WGS84 ģeodēziskās sistēmas meridiāns atrodas 100 m austrumos no tūristiem demonstrētā Griničas meridiāna.

Griničas meridiāna izvēles vēsture 
Atšķirībā no platuma, kurš definēts attiecībā pret konkrētu lielumu — Zemes griešanās asi, garumu nākas definēt pēc pašu cilvēku brīvas izvēles.

Kartogrāfijas vēsturē zināmi daudzi mēģinājumi definēt atskaites meridiānu, tomēr mūsdienās par vadošo atzīts tieši Griničas atskaites meridiāns. Griničas meridiānu 1851. gadā definēja sers Džordžs Eirijs (George Airy) un tas tika apstiprināts par starptautisku standartu 1884. gada oktobrī, Vašingtonā, īpašā Starptautiskajā meridiāna konferencē.

Tika izskatīti arī citi varianti, tai skaitā:
 Ptolemaja 150. gadā ieviestais meridiāns Kanāriju salu rietumu salā Jerro — šajā punktā beidzās tālaika zināšanas par ģeogrāfiju;
 Parīzes meridiāns caur Parīzes observatoriju, 2° 20' 14.025" austrumos no Griničas;
 Meridiāns pie Azoru salām;
 Meridiāns caur Beringa šaurumu.

Pēdējie divi varianti atkrita tāpēc, ka šajās vietās neatradās observatorijas. Parīzes meridiānu un precīzi 20° rietumos no Parīzes esošo Jerro meridiānu vairums konferences dalībnieku neatbalstīja un rezultātā ar lielu balsu vairākumu tika izvēlēts Griničas meridiāns. Francija balsošanā atturējās un vēl vairākas desmitgades pēc konferences Francijā sagatavotās kartēs tika izmantots Parīzes meridiāns.

Par Griničas meridiāna izvēli bija iespējams vienoties tāpēc, ka tajā laikā jau aptuveni divas trešdaļas kuģu to izmantoja. Tomēr paralēli tam XIX gadsimtā un pirms tam tika lietoti arī citi atskaites meridiāni, tai skaitā:
 Kopenhāgenas meridiāns, Rundetorns (Rundetårn);
 Giza Ēģiptē;
 Jeruzāleme;
 Sanktpēterburga, Pulkovas meridiāns;
 Parīzes meridiāns
 Vašingtonas meridiāns u.c.
Liela daļa Eiropas valstu lietoja savus atskaites meridiānus, kas visbiežāk gāja caur valsts galvaspilsētu.

Griničas meridiāna ceļš 
Sākot no Ziemeļpola un virzoties uz dienvidiem Griničas meridiāns šķērso šādas valstis un zemes:
 Apvienotā Karaliste
 Francija
 Spānija
 Alžīrija
 Mali
 Burkina Faso
 Togo
 Gana
 Antarktīda — šeit meridiāns sasniedz Dienvidpolu.

Ārējās saites 

 Starptautiskās meridiāna konferences referātu un diskusiju protokolu kopijas, angliski
 Izmantotie atskaites meridiāni 1880. gados, angliski

Ģeodēzija
Žilina

Žilina () ir pilsēta Slovākijas ziemeļrietumos pie Vāhas upes. Žilinas apgabala centrs. Pilsētā atrodas KIA Motors automašīnu rūpnīca.

Vēsture 

5. gadsimtā pilsētas apkaimē ienāca slāvi, bet ar 9. gadsimtu tiek datētas pirmās apmetnes pilsētas teritorijā. Pirmoreiz rakstos minēta 1208. gadā. Viduslaikos - amatniecības centrs. Tāpat kā visa Slovākija, gadsimtiem bijusi Ungārijas sastāvā, pilsētas ungāriskais nosaukums ir Žolna (). 1905. gada 14. decembrī Žilinā tika nodibināta Slovāku Tautas partija (Slovenská ľudová strana), par kuras līderi vēlāk izvirzījās Andrejs Hlinka. 1938. gada 6. oktobrī Jozefs Tiso Žilinā deklarēja Slovākijas autonomiju. 20. gadsimta deviņdesmitajos gados tika veikta vēsturiskā centra restaurācija.

Cilvēki 

Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (96,9 %). Pēc reliģiskās piederības - katoļi (74,9 %), nereliģiozi (16,7 %), luterāņi (3,7 %).

Žilina ir futbolistu Tomāša Hubočana (Tomáš Hubočan, 1985), Dušana Kucjaka (Dušan Kuciak, 1985), Mareka Mintāla (Marek Mintál, 1955) un Petera Pekarīka (Peter Pekarík, 1986), hokejista Ronalda Petrovicka (Ronald Petrovicky, 1977) un riteņbraucēja Petera Sagana (Peter Sagan, 1990) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

 

Slovākijas pilsētas
Žilinas apgabala pilsētas
Tampere

Tampere (, ) ir pilsēta Somijas dienvidu centrālajā daļā. Otrā lielākā Somijas pilsēta aiz Helsinku aglomerācijas. Atrodas starp Nesijerva un Pihejerva ezeriem. Tā kā ezeru līmeņa starpība ir 18 metri, tad Tamerkoski upe, kura plūst caur pilsētu, vēsturiski vienmēr ir bijis ievērojams enerģijas avots vietējai rūpniecībai.

Pilsētā atrodas Tamperes universitāte.

Tampere, kurā ir divas hokeja komandas Ilves un Tappara, tiek uzskatīta par vienu no Somijas hokeja rašanās vietām.

Vēsture 
Pilsētu 1775. gadā nodibināja Zviedrijas karalis Gustavs III, un 1779. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

19. gs. tā kļuva par lielu rūpniecības centru un 19. gadsimta beigās ražoja gandrīz pusi no visas Somijas rūpniecības produkcijas, un tā tika saukta par Ziemeļu Mančestru, arī Manso.

20. gs. pirmajā pusē Tampere bija politiskās dzīves centrs. 1905. gada revolūcijas laikā Tampere bija strādnieku kustības centrs. 1907. gadā Tampere bija pēdējā vieta Krievijas impērijā, kurā uzturējās Ļeņins, pirms došanās trimdā uz Eiropu (1905. gadā Tamperē Ļeņins pirmoreiz satika Staļinu). Somijas Pilsoņu kara (1918. gada 28. janvāris - 15. maijs) laikā Tampere bija "sarkano" spēku atbalsta bāze. 1918. gada 6. aprīlī to ieņēma "baltie", sagūstot 10 000 "sarkanos".

Līdz 1990. gadiem Tamperes ekonomika balstījās metālapstrādē un tekstilrūpniecībā, bet pašlaik galvenās ekonomikas nozares ir informācijas tehnoloģijas un telekomunikācijas.

Nokļūšana 
Tamperes-Pirkalas lidosta (TMP) atrodas 17 km attālumā no pilsētas dienvidrietumu virzienā.

No Rīgas var aizlidot ar Ryanair un airBaltic. Autobuss Nr. 61 savieno 1. terminālu ar pilsētas centru (4.10€), no 2. termināla (kur ielido Ryanair) var izmantot arī AIRPRO autobusu (€6). Brauciena ilgums ir 40 min. Ar taksometru ceļš aizņem 20 min un maksā 30-40 €.

Sports 

 FC Ilves Tampere (futbola klubs)
 „Tammela“ stadions (ietilpība: 5000)

Cilvēki 

Tamperē vai tās apkārtnē dzimuši:
 Veino Linna (Väinö Linna) (1920-1992) - rakstnieks
 Hannu Salama (Hannu Salama) (1936-) - rakstnieks

Atsauces

Ārējās saites 

Somijas pilsētas
Pirkanmā
Sidras līcis

Sidras līcis (; Khalīj Sūrt) atrodas Vidusjūras dienvidos, Lībijas piekrastē. Tā garums ir 115 km, platums pie ieejas 465 km, bet lielākais dziļums 1374 m.

Ostas 
 Bengāzī
 Marsalbrēga
 Sirta

Vidusjūra
Atlantijas okeāna līči
Lībijas ģeogrāfija
Morfīns

Morfīns jeb morfijs (C17H19NO3) ir opiāts (opija atvasinājums). Pirmo reizi morfīnu ieguva 1804. gadā, nosaucot sengrieķu sapņošanas dieva Morfeja () vārdā. Morfīnu lielākotes iegūst no opija (kuru savukārt iegūst no magonēm), lai arī to iespējams sintezēt arī mākslīgi. Acetilējot abas morfīna hidroksilgrupas, iegūst diacetilmorfīnu jeb heroīnu.

Galvenais tā darbībā ir spēja radīt pretsāpju efektu. Pretsāpju efekts tiek saistīts ar iedarbību uz opiātu receptoriem galvas smadzenēs. Normāli ikviena cilvēka organismā veidojas vielas — neiropeptīdi, kas mazina sāpju sajūtu. Ilgstoši lietojot morfīnu, šīs dabīgās organisma vielas veidojas mazāk. Ar to izskaidro medikamentozo atkarību un abstinences parādības, ja morfīnu pārtrauc lietot. Taču morfīns arī rada eiforijas sajūtu. Cilvēkam rodas sajūta, ka viss ir vislabākajā kārtība, zūd paškontrole, pastiprinās iztēle. Morfīna darbībai turpinoties, cilvēku pārņem miers un viņš aizmieg. Sakarā ar morfīna spēju radīt eiforiju, to atkārtoti lietojot rodas narkomānijas veids — morfīnisms.

Nodrošinājums ar morfiju nabadzīgajās valstīs 

Lai gan morfīns ir lēts, daudzām nabadzīgajām valstīm tas nav pieejams. Pēc Starptautiskās narkotiku kontroles padomes (International Narcotics Control Board) 2005. gada aplēsēm sešas valstis (Austrālija, Lielbritānija, Kanāda, Francija, Vācija un ASV) patērē 79 procentus pasaules morfīna. Mazāk turīgās valstis, kas pārstāv 80 procentus no pasaules iedzīvotāju skaita, patērē tikai apmēram 6 procentus no pasaules morfīna daudzuma. Vairākas valstis vispār neimportē morfīnu. Tas un citi medikamenti ir reti pieejami pat gadījumos, lai mazinātu sāpes nāves brīdī.

Atsāpināšanas eksperti norāda, ka morfīna nelielā izplatība ir saistība ar nepamatotām bailēm no medikamenta ļaunprātīgas izmantošanas un atkarības. Lai gan morfīns ir acīmredzami atkarību izraisošs, Rietumu pasaules ārsti uzskata, ka medikamenta izmantošana dod pozitīvus rezultātus un pacientus ir iespējams pēc ārstēšanas pabeigšanas no tā atradināt.

Atsauces 

Alkaloīdi
Fenoli
Opioīdi
Spirti