joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Roberts Mičums

Roberts Čārlzs Dērmans Mičums (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, autors, komponists un dziedātājs.

Pazīstams ar lomām tādās filmās kā Out of the Past (1947), The Night of the Hunter (1955), "Baiļu rags" (1962), Ryan's Daughter (1970), "Baiļu rags" (1991). Par lomu 1945. gada kara filmā The Story of G.I. Joe tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais otrā plāna aktieris. Kļuva pazīstams ar lomām film noir žanra filmās.

1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts ierindoja Mičumu 23. vietā izcilāko vīriešu kārtas zvaigžņu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

1917. gadā dzimušie
Konektikutā dzimušie
1997. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktieri
Edvards Robinsons

Edvards Goldenbergs Robinsons (; dzimis Emanuels Goldenbergs (); , miris ) bija Rumānijas ebreju ģimenē dzimis amerikāņu aktieris.

Viņš bija populārs Holivudas "zelta laikmeta" aktieris, pazīstams ar gangstera lomām, piemēram, filmās Little Caesar un Key Largo. Tāpat tēlojis tādās filmās kā "Dubultā apdrošināšana", The Ten Commandments un "Zaļais soilents" (Soylent Green). Saņēmis Kinoakadēmijas goda balvu.

1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts ierindoja Robinsonu 24. vietā izcilāko vīriešu kārtas zvaigžņu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

1893. gadā dzimušie
1973. gadā mirušie
Bukarestē dzimušie
Rumānijas ebreji
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas goda balvas ieguvēji
Avila

Avila (, ) ir pilsēta Spānijā, Kastīlijas un Leonas autonomajā apgabalā. Pilsēta ir Avilas provinces administratīvais centrs. Tās platība ir 231,9 kvadrātkilometri, 2013. gada beigās pilsētā dzīvoja 59,3 tūkstoši iedzīvotāju.

1985. gada Avilas vecpilsēta tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā.

Ārējās saites 
 

Kastīlijas un Leonas pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Spānijā
Palmu samteņu cilts

Palmu samteņu cilts (Elymniini) ir samteņu apakšdzimtas (Satyrinae) cilts. Reizēm šī samteņu grupa tiek sistematizēta kā apakšdzimta - Elymniinae.

Sistemātikas diskusijas
Palmu samteņu cilts parasti tiek iedalīta 4 apakšciltīs vai ciltīs, ja šo grupu kalsificē kā apakšdzimtu. Lielāko no šīm apakšciltīm veido Lethina apakšcilts, kurai ir arī otrs nosaukums - eglāju samteņu apakšcilts (Parargina). Tomēr šī grupa saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem pētījumiem ir parafilētiska. Pēc būtības eglāju samteņu grupā būtu jāiedala tikai 4 vai 5 ģintis: eglāju samteņi (Pararge), tiem ļoti līdzīgie gāršas samteņi (Lopinga), noras samteņi (Lasiommata) un Tibetas samteņi (Tatinga), kā arī, ļoti iespējams, diskutablā Chonala ģints. Tomēr šobrīd sistemātika nav vēl mainīta, jo ģenētiskie pētījumi šai grupai tiek turpināti.

Sistemātika

Palmu samteņu cilts (Elymniini)
Elymniina
Palmu samteņu ģints (Elymnias)
ģints Elymniopsis
Lethina
Eglāju samteņu ģints (Pararge)
Gāršas samteņu ģints (Lopinga)
Noras samteņu ģints (Lasiommata)
Tibetas samteņu ģints (Tatinga)
ģints Chonala
ģints Enodia
ģints Hanipha
ģints Kirinia
ģints Lethe
ģints Mandarinia
ģints Neope
ģints Ninguta
ģints Nosea
ģints Orinoma
ģints Ptychandra
ģints Rhaphicera
ģints Satyrodes
Mycalesina
ģints Bicyclus
ģints Bletogona
ģints Hallelesis
ģints Heteropsis
ģints Lohora
ģints Mycalesis
ģints Nirvanopsis
ģints Orsotriaena
Zetherina
ģints Callarge
ģints Ethope
ģints Neorina
ģints Penthema
ģints Zethera

Palmu samteņu cilts sugas Latvijā
 Palmu samteņu cilts (Elymniini)
 Eglāju samteņi (Pararge)
 Eglāju samtenis (Pararge aegeria)
 Gāršas samteņi (Lopinga)
 Gāršas samtenis (Lopinga achine)
 Noras samteņi (Lasiommata)
 Agrais samtenis (Lasiommata petropolitana)
 Mūru samtenis (Lasiommata megera)
 Noras samtenis (Lasiommata maera)

Atsauces

Cilts
Ainažu jūrskola

Ainažu jūrskola bija pirmā jaunā tipa (Valdemāra) jūrskola Latvijas teritorijā. Dibināta Ainažos 1864. gada 23. novembrī pēc Krišjāņa Valdemāra iniciatīvas. Par pirmo skolas priekšnieku kļuva Kristiāns Dāls.

Vēsture 
Jūrskola dibināta Ainažos J. Veides mājā. Naudu skolas dibināšanai ziedoja turīgākie Ainažu apkārtnes zemnieki. Oficiālu jūrskolas statusu ieguvusi 1867. gadā. Jūrskola sākotnēji bija I kategorijas jūrskola ar vienu sagatavošanas un speciālo klasi. 1870. gadā kļuvusi par II kategorijas jūrskolu, bet 1880. gadā par III (augstākās) kategorijas. Kopš 1902. gada sešklasīga. Kopš 1875. gada audzēkņi eksāmenus kārtoja Pērnavas eksaminācijas komisijā. 34 darbības gados (līdz 1898) jūrskolā bija mācījies 2261 skolnieks. Eksāmenus bija nokārtojuši 220 tālbraucēju kapteiņi, 371 tālbraucēju stūrmanis un 150 tuvbraucēju kapteiņi.

Sākoties Pirmajam pasaules karam jūrskolu evakuēja uz Hersonas guberņu, kur tā darbojās līdz 1917. gadam. Jau 1918. gadā atsāka savu darbību Ainažos.

Jūrskolas ēka 
Jūrskola dibināta J. Veidem piederošā namā Ainažos. 1870. gadā tika uzcelta speciāla jūrskolas ēka, bet 1902. gadā, Jāņa Veides dāvinātajā zemes gabalā, tika uzcelta jauna divstāvu skolas ēka. Abas jūrskolas ēkas nodega Otrā pasaules kara laikā.
1960. gados jūrskolas ēka atjaunota un 1969. gadā tajā ir atklāts Ainažu jūrskolas muzejs.

Ievērojami absolventi 
 Tālbraucēju kapteiņi Jānis Sakne un Kārlis Purmalis
 Tālbraucēju kapteinis un kuģubūvētājs Oto Daniels Veide
 Tālbraucēju kapteiņi un kuģu īpašnieki Jānis Veide un Mārtiņš Veide
 Tālbraucēju kapteinis Miķelis Veide
 Tālbraucēju kapteiņi Miķelis Šnore un Pēteris Šnore
 Tālbraucēju kapteiņi un jūrskolotāji Nikolajs Raudseps un Jegors Raudseps.

Literatūra 
 Latvijas Jūrniecības vēsture, Rīga, 1998.

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

Jūrskolas Latvijā
Ainaži
Vēstures pieminekļi Latvijā
Ērgļu novada ciemu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopoti Ērgļu novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Ērgļu novads sastāv no Ērgļu, Jumurdas, Sausnējas pagastiem . Ērgļu novadā kopā atrodas 15 ciemi (13 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).

 Ērgļu pagastā atrodas 3 ciemi.
 Jumurdas pagastā atrodas 5 ciemi (4 ciemi pašlaik pastāv, bet 1 ciems ir daļēji izzudis).
 Sausnējas pagastā atrodas 7 ciemi (6 ciemi pašlaik pastāv, bet 1 ciems ir daļēji izzudis).

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.

Ērgļu pagasts
Ērgļu pagasta centrs atrodas Ērgļos, kas ir arī novada centrs. Ērgļu pagastā atrodas 3 ciemi, no tiem 1 lielciems un 2 mazciemi.

Jumurdas pagasts
Jumurdas pagasta centrs atrodas Jumurdā. Jumurdas pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 4 mazciemi.

Sausnējas pagasts
Sausnējas pagasta centrs atrodas Sidrabiņi. Sausnējas pagastā atrodas 7 ciemi, no tiem 3 vidējciemi, 1 mazciems un 3 skrajciemi.

Atsauces 

Latvijas ciemu uzskaitījumi
 
Ērgļu novads
Garkalnes novada ciemu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopoti Garkalnes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. 
 
 Garkalnes novadā atrodas 14 ciemi.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.

Garkalnes novads 
Garkalnes novada centrs atrodas Garkalnē. Garkalnes novadā atrodas 14 ciemi, no tiem 3 lielciemi, 8 vidējciemi, 2 mazciemi un 1 skrajciems.

Atsauces 

Latvijas ciemu uzskaitījumi
 
Garkalnes novads
Akupunktūra

Akupunktūra ( — ‘adata’; puncturus — ‘dūriens’) ir viena no senās Tradicionālās Ķīnas medicīnas metodēm. Slimības tiek ārstētas ar ādas un zemādas stimulēšanu, ievadot "aktīvajos punktos" īpašas akupunktūras adatas. 

Akupunktūru ķīnieši sāka attīstīt aptuveni 2500 gadus pirms mūsu ēras. Tā balstās uz ķīniešu filozofijas jiņ un jan principiem.

Atsauces 

Alternatīvā medicīna
Ķīniešu izgudrojumi
Mārupes novada ciemu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopoti Mārupes novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Mārupes novads sastāv no sastāv no Mārupes pilsētas, kā arī Babītes, Mārupes un Salas pagastiem. Pēc LĢIA datiem Mārupes novada teritorijā atrodas 43 ciemi.

 Babītes pagastā atrodas 23 ciems.
 Mārupes pagastā atrodas 10 ciemi.
 Salas pagastā atrodas 10 ciemi.

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.

Babītes pagasts 
Babītes pagasta centrs atrodas Piņķos. Babītes pagastā atrodas 22 ciemi, no tiem 4 lielciemi, 6 vidējciemi, 10 mazciemi, 1 skrajciems un 1 būvējamais ciems.

Mārupes pagasts 
Mārupes pagasta un novada centrs atrodas Mārupes pilsētā. Mārupes pagastā atrodas 10 ciemi, no tiem 3 lielciemi, 1 vidējciems, 5 mazciemi un 1 skrajciems.

Salas pagasts 
Salas pagasta centrs atrodas Spuņciemā. Salas pagastā atrodas 10 ciemi, no tiem 1 lielciems, 3 vidējciemi, 2 mazciemi, 4 skrajciemi un 0 vasarnīcu ciems.

Atsauces 

Latvijas ciemu uzskaitījumi
 
Mārupes novads
Neretas novada ciemu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopoti Neretas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. Neretas novads sastāv no Mazzalves, Neretas, Pilskalnes un Zalves pagastiem. Pēc LĢIA datiem Neretas novada teritorijā atrodas 23 ciemi (16 ciemi pašlaik pastāv, bet 7 ciemi ir izzuduši).

 Mazzalves pagastā atrodas 5 ciemi.
 Neretas pagastā atrodas 3 ciemi (1 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Pilskalnes pagastā atrodas 4 ciemi.
 Zalves pagastā atrodas 11 ciemi (6 ciemi pašlaik pastāv, bet 5 ciemi ir daļēji izzuduši).

Uzskatījumā attēloti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.

Mazzalves pagasts
Mazzalves pagasta centrs atrodas Ērberģē. Mazzalves pagastā atrodas 5 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi, 1 skrajciems un 1 aprūpes ciems.

Neretas pagasts
Neretas pagasta centrs atrodas Neretā. Neretas pagastā atrodas 3 ciemi, no tiem 1 lielciems un 2 mazciemi.

Pilskalnes pagasts
Pilskalnes pagasta centrs atrodas Pilskalnē. Pilskalnes pagastā atrodas 4 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 1 skrajciems.

Zalves pagasts
Zalves pagasta centrs atrodas Zalvē. Zalves pagastā atrodas 11 ciemi, no tiem 2 vidējciemi, 6 mazciemi un 3 skrajciemi.

Atsauces 

Latvijas ciemu uzskaitījumi
 
Neretas novads
Saki

Saki (ukraiņu un ) vai Saka () ir kūrortpilsēta Ukrainā, Krimas pussalas rietumos. Izvietojusies Saku ezera krastā 4 km no Melnās jūras Kalamitas līča piekrastes. Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta, Saku rajona centrs.
Pie Novofedorivkas atrodas Saki militārais lidlauks.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta izveidojusies pēc 1827. gada Krimas tatāru ciema vietā kā pirmais Krivijas Impērijā balneoloģijas un dūņu dziedniecības kūrorts.
Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

Atsauces

Ārējās saites 

Krimas pilsētas
Marčello Mastrojanni

Marčello Vinčenco Domeniko Mastrojanni (, ; dzimis , miris ) bija itāļu aktieris.

Nozīmīgākās lomas Mastrojanni tēlojis Federiko Fellīni filmās "Saldā dzīve" (1960), "Astoņarpus" (1963), "Sieviešu pilsēta" (La città delle donne, 1980), Mikelandželo Antonioni filmā "Nakts" (La Notte, 1961), Pjetro Džermi filmā "Tā šķiras itālieši" (Divorzio all'italiana, 1961), Vitorio De Sikas filmās "Vakar, šodien, rīt" (Ieri, oggi, domani, 1963), "Laulības itāļu gaumē" (Matrimonio all'italiana, 1964), Etores Skolas filmā "Īpaša diena" (Una giornata particolare, 1977), Marko Bellokjo filmā "Henrijs IV" (Enrico IV, 1984), Ņikitas Mihalkova filmā "Melnās acis" (Очи чёрные, 1987), Džuzepes Tornatores filmā "Visiem viss kārtībā" (Stanno tutti bene, 1990).

Apbalvojumi 
Saņēmis Zelta globusa balvu (1963), divas BAFTA kino balvas kā labākais ārzemju aktieris (1964, 1965), kā arī divas reizes apbalvots kā labākais aktieris Kannu kinofestivālā (1970, 1987). Trīs reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais aktieris galvenajā lomā filmās "Tā šķiras itālieši", "Īpaša diena" un "Melnās acis". 1988. gadā ieguvis Eiropas Kino balvu par mūža ieguldījumu, bet 1993. gadā apbalvots ar Cēzara balvas Goda Cēzaru.

Ārējās saites 

 
 
 

1924. gadā dzimušie
1996. gadā mirušie
Lacio dzimušie
Itāliešu kinoaktieri
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Zelta globusa balvas ieguvēji
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Šaha Oskars

Šaha Oskars () bija gadskārtējā balva šahistam, kas iepriekšējā gada laika ir guvis labākos rezultātus. Uzvarētājs tika noteikts šaha žurnālistu balsojumā.

Balvas vēsture 
1967. gadā Spānijā tika nodibināta Starptautiskā šaha žurnālistu asociācija (AIPE), kas apvienoja savās rindās par šahu rakstošos žurnālistus. Šī žurnālistu organizācija pēc starptautiskā turnīra Spānijas pilsētā Palmā de Maļorkā 1968. gadā nodibināja savu balvu par sasniegumiem šaha turnīros, par kuras pirmo laureātu kļuva Dānijas šahists Bents Larsens. Jau nākamajā gadā šaha Oskaru oficiāli atzina Starptautiskā šaha federācija FIDE. No 1982. līdz 1988. gadam šaha Oskars tika pasniegts arī labākajām šahistēm. 1988. gadā AIPE beidza pastāvēt un no 1989. līdz 1994. gadam šaha Oskars netika pasniegts. Tradīciju 1995. gadā atjaunoja Krievijas šaha žurnāls "64", kas organizēja starptautisku žurnālistu aptauju. Lielākoties par balvas laureātiem ir kļuvuši Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla uzvarētāji vai arī toreizējie Pasaules čempioni šahā. Kopš 2014. gada balva vairs netiek piešķirta.

Šaha Oskara laureātu saraksti

Vīrieši

Sievietes

Atsauces

Ārējās saites 
 Šaha Oskars (arhīvs) 
 Šaha Oskars - Vēsture (arhīvs) 

Šahs
Apbalvojumi sportā
Vilis Vītols (tautsaimnieks)

Vilis Vītols (dzimis 1879. gada 29. septembrī Jaunjelgavā, miris 1973. gada 21. decembrī Vašingtonā, ASV) bija latviešu tautsaimnieks. Tautas padomes loceklis, Latvijas Universitātes prorektors, Latvijas Tirdzniecības un rūpniecības bankas direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Viņa mazdēls Vilis Vītols (1934) ir būvuzņēmējs, mecenāts un sabiedrisks darbinieks.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis — 3. šķira Nr. 123 (1927)
 Atzinības krusts — 4. šķira Nr. 122 (1938)
 Sv. Staņislava ordenis, 3. šķira.
 Sv. Annas ordenis, 3. šķira.
 Sv. Staņislava ordenis, 2. šķira.

Atsauces 

1879. gadā dzimušie
Jaunjelgavā dzimušie
1973. gadā mirušie
Tautas padomes locekļi
Latvijas Universitātes darbinieki
Latvijas ekonomisti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Atzinības krusta virsnieki
ASV latvieši
Dionīsijs

Pāvests Dionīsijs (, dzimšanas gads nav zināms, miris ) bija Romas bīskaps no  līdz  un līdz ar to katolisma tradīcijā tiek uzskatīts par vienu no Romas pāvestiem. Iespējams, viņš ir dzimis Magna Graecia ("Lielajā Grieķijā") — teritorijā mūsdienu Itālijas dienvidos. Par pāvestu Dionīsijs tika ievēlēts 259. gadā, aptuveni gadu pēc iepriekšējā pāvesta Siksts II nāves. Tajā laikā kristieši bija pakļauti vajāšanai. 260. gadā persieši saņēma gūstā romiešu imperatoru Valeriānu. Jaunais Romas imperators Galliēns nevērsās pret kristiešiem tik asi, kā viņa priekšteči.

Būdams pāvesta amatā, Dionīsijs sūtīja lielas naudas summas baznīcu atjaunošanai Kapadokijas novadā, kuras bija izpostījuši goti.

Ārējās saites 
 

268. gadā mirušie
Romas pāvesti
Svētie
Ķentes pilskalns

Ķentes pilskalns jeb Ķentes kalns ir pilskalns Vidzemē, Ogres pilsētas nomalē, Pārogrē. Ievērojamākais arheoloģijas piemineklis Ogres novadā.

Pilskalns izvietots Grantskalnu, kas ir Ogres Zilo kalnu turpinājums, augstākajā vietā. Senatnē kalna rietumu pusē ir atradies ezers. Senvietai tautā saglabājušies vairāki nosaukumi – Vecā Rīga, Kanča kalns, Ķenča kalns, Kamieļmugura.

Pilskalna apkaime, apmēram 2 hektāri, ir bijusi apdzīvota jau pirms 3—5 tūkstošiem gadu, par ko liecina arheoloģiskie atradumi. Pastāv uzskati, ka viens no Daugavas lībiešu politiskajiem centriem un Daugavas lejteces centrs, kur pulcējušies lībiešu vadoņi, apspriežot kopējās kara gaitas, bija tieši Ķentes pilskalns. Pilskalna apdzīvotība aizsākusies jau 1.gt.p.m.ē. un savas pastāvēšanas laikā vairākas reizes ticis nodedzināts. Pēdējo reizi nocietinājumi nopostīti 9. gadsimtā, pēc kā apmetni kalnā neatjaunoja. Pilskalnā dzīvojuši balti un Baltijas somu cilšu pārstāvji.

1811. gadā mērnieka N. Vīganta veidotajā kartē, kalna teritorija atzīmēta kā Skanstes kalns, bet 1873. gada mērnieka E. Mertena veidotajā kartē — Kenteskalns. 1899. gadā Augusts Bīlenšteins publicēja pilskalna shematisko plānu. Precīzāku uzmērīšanu vēlāk veica Kārlis fon Lēviss of Menārs kopā ar Vilhelmu Bokslafu, savukārt 1924. gadā pilskalnu uzmērīja Ernests Brastiņš. Nelielus arheoloģiskos izrakumus pilskalnā veicis arī Antons Buhholcs. No 1954. līdz 1958. gadam pilskalnā notika plaši arheoloģiskie izrakumi Ādolfa Stubava vadībā, kā rezultātā pilskalnu izpētīja gandrīz pilnībā. Stubavs konstatēja trīs periodus: nocietinātā apmetne (1. gt. p.m.ē.—m.ē. sākums), varbūtējs patvēruma pilskalns (2.—5. gs.) un pilskalna periods (5.—9. gs. sākums). Izrakumos iegūtas 2256 senlietas, tostarp amatniecības, medniecības un zvejošanas rīki, un vairāki tūkstoši māla trauku lauskas.

Padomju gados kalna lielāko daļu noraka grantī.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Pilskalni Vidzemē
Ogre
Artemjevs

Artemjevs (, no personvārda Artjoms (Артём); sieviešu dzimtē Artemjeva (Арте́мьева)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Oļegs Artemjevs (Олег Германович Артемьев, 1970) — krievu kosmonauts;
 Eduards Artemjevs (Эдуард Николаевич Артемьев; 1937) — krievu komponists;
 Vladislavs Artemjevs (Владислав Михайлович Артемьев; 1998) — Krievijas šaha lielmeistars.

Krievu uzvārdi
Kalpone

"Kalpone" () ir 2011. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Teits Teilors. Filmas sižets veidots pēc Ketrinas Stoketas 2009. gadā sarakstīta tāda paša nosaukuma romāna (latviešu valodā izdots ar nosaukumu "Kalpones").

Filmas darbība notiek 1960. gadu vidū Džeksonā, Misisipi štatā. "Kalpone" ir stāsts par jaunu baltādaino sievieti, žurnālisti vārdā Eižēniju "Moskītu" Fīlanu, kas izlemj rakstīt grāmatu no kalpoņu skatupunkta, atklājot rasismu ar kuru viņas saskaras, strādājot baltādaino ģimenēs. Filmā galvenās lomas attēlo Emma Stouna, Vaiola Deivisa, Oktāvija Spensere, Braisa Dalasa Hauarda, Džesika Česteina, Anna O'Railija, Kriss Lovels, Sisija Speiseka, Maiks Fogels, Siselija Taisone, LaChanze un Elisone Dženija.

Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, un Spensere to saņēma kā labākā otrā plāna aktrise.

Atsauces

Ārējās saites 

2011. gada filmas
ASV filmas
High Noon

High Noon, latviski pieejamie nosaukumi: "Tieši pusdienas laikā", "Tieši dienvidū", "Pats dienas vidus", "Pusdienlaiks" un "Pašā dienas vidū", ir 1952. gada amerikāņu vesterns, kura režisors ir Freds Cinemans. Filmā galvenās lomas attēlo Gērijs Kūpers, Greisa Kellija, Lons Čeinijs, Keitija Džurado un Eva Makvī.

Filma High Noon ir par pilsētas šerifu Villu Keinu. Dienā, kad Keins nolēmis atstāt šerifa amatu, pilsētā ierodas no cietuma atbrīvots viņa sens ienaidnieks, kuram jāstājas pretī. Filmā galvenās lomas attēlo Gērijs Kūpers, Greisa Kellija, Lons Čeinijs, Keitija Džurado un Eva Makvī.

High Noon tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai vairākās nominācijās, tika saņemta balva četrās nominācijās, tai skaitā par labāko aktieri tika atzīts Kūpers. 2007. gadā Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindoja 27. vietā starp 100 labākajām amerikāņu filmām 100 gados (AFI's 100 Years...100 Movies), 1989. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā filmu reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Sižets 
Filmā attēlotie notikumi norisinās reālā laikā — filmas darbība ilgst atbilstoši filmas garumam (85 minūtes). Filmas galvenais varonis ir pilsētas šerifs Vills Keins (Gērijs Kūpers). Viņš savā kāzu dienā nolēmis atstāt šerifa posteni, lai kopā ar jauno sievu Eimiju (Greisa Kellija) dotos uz citu pilsētu uzsākt jaunu dzīvi. Keins uzzina, ka kāds viņa arestēts noziedznieks Frenks Millers (Ians Makdonalds) ir atbrīvots no cietuma un nolēmis ierasties pilsētā, lai atriebtos Keinam. Pilsētā visi zina, ka Millers atbrauks ar vilcienu tieši pusdienas laikā. Viņa banda, trīs noziedznieki, jau gaida viņu ierodamies. Keins nolemj stāties Milleram pretī, cerot uz pilsētnieku atbalstu, bet tiem nepietiek drosmes. Keins paliek viens pret četriem. Divus bandītus Keinam izdodas nošaut, bet viņš pats tiek ievainots. Tad Eimija, aizstāvot vīru, nošauj trešo bandītu, bet Millers Eimiju sagūsta, lai izvilinātu Keinu no aizsega. Eimijai izdodas uz mirkli novērst Millera uzmanību, Keins izdara šāvienu un Millers ir miris. Filmas beigās Keins nosviež pilsētnieku priekšā savu šerifa zvaigzni un kopā ar Eimiju dodas prom no pilsētas.

Atsauces

Ārējās saites 

1952. gada filmas
ASV vesterni
Tenesijs Viljamss

Tomass Lanīrs "Tenesijs" Viljamss III (; dzimis , miris ) bija amerikāņu dramaturgs.

Viljamss kļuva populārs ar 1944. gada lugu "Stikla zvērnīca" (The Glass Menagerie), kas ir viņa visvairāk iestudētākā luga. Pēc tam ir sarakstījis tādas lugas kā "Ilgu tramvajs" (A Streetcar Named Desire; 1947), "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta" (Cat on a Hot Tin Roof; 1955), "Orfejs pazemē" (Orpheus Descending; 1957), "Jaunības putns ar saldo balsi" (Sweet Bird of Youth) (1959). Dramaturgs ir saņēmis divas Pulicera balvas: 1948. gadā par lugu "Ilgu tramvajs" un 1955. gadā par lugu "Kaķis uz nokaitēta skārda jumta". Viljamss ir viens no četriem, kas saņēmis divas Pulicera balvas, un viens no astoņiem, kas saņēmuši vismaz divas balvas. Viņš arī pats sarakstīja scenārijus savu filmu ekranizācijām. Vēl ir rakstījis īsos stāstus, dzeju, esejas. 1979. gadā tika uzņemts ASV Teātra slavas zālē.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija  

1911. gadā dzimušie
Misisipi dzimušie
1983. gadā mirušie
Amerikāņu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
20. gadsimta rakstnieki
ER2T

ER2T ir piepilsētas līdzstrāvas elektrovilciens ar rekuperatīvi reostatisko bremzēšanas sistēmu. Tas tika ražots Rīgas Vagonbūves rūpnīcā, sērijveidā no 1987. gada oktobra līdz 1996. gada septembrim.

Sakarā ar piepilsētas pasažieru pārvadājumu apjomu pieaugumu, Rīgas Vagonbūves rūpnīca 1980. gados izstrādāja elektrovilcienu ER24 ar pagarinātu vagona garumu (21,5 m, nevis 19,6 m). Tika paredzēts, ka to sērijveida ražošana sāksies ap 1987.—1988. gadu, un ka tie kopumā būs vienādi ar ER2R, un ar nedaudz palielinātiem izmēriem. Bet šo vilcienu ražošana aizkavējās, un RVR pieņēma lēmumu izveidot "pārejas" modeli ER2T, ar ER2 izmēriem, bet ar aprīkojumu no ER24 un samazinātu sēdvietu skaitu vagonu galos, un ar nelielām konstrukcijas atšķirībām. Elektrovilcienu ER2T ražošana, nomainot ER2R ražošanu, sākās 1987. gada rudenī un turpinājās 9 gadus, beidzoties ar ER2T-7249 izlaišanu. 1994. gadā tika izlaists elektrovilciens ER2T-7947 (starp ER2T-7246 un 7247). 2000. gadā no pasūtītajiem vagonu korpusiem Ļvovas Vagonbūves rūpnīcā tika izlaists ER2T-7250. 2003. gadā Rīgas Vagonbūves rūpnīcā tika uzbūvēts ER2T-7251 Gruzijai, kas bija pēdējais vilciens ER2T. 1990. gadā eksperimentālā kartā tika uzbūvēti 6 sastāvi (7180-7185) ar rekordlielu garumu - 14 vagoni, un ar kondicionieriem mašīnistu kabīnēs. Visi šie elektrovilcieni tika ekspluatēti Maskavas dzelzceļa Kijevas virzienā. Mūsdienās vagonu skaits šajos vilcienos ir samazināts uz 12.

ER2T Latvijā 
Latvijā no RVR 1988. gadā tika saņemti 6 desmitvagonu elektrovilcieni ER2T - ER2T-7113—7118, 1989. gadā 2 galvas sekcijas 2206 un 2207. 1994. gadā tika saņemta starpsekcija ER2T-131703 + 131710 (visticamāk, vagoni ir no elektrovilciena ER2R-7086 Ukrainā, kuri tika atsūtīti sadegušo vagonu ER2-131703 un 131710 vietā un saņēma sērijas apzīmējumu ER2T). Gandrīz visi piekabvagoni (izņemot 3) ir pārbūvēti par galvas vagoniem. No 66 vagoniem 26 ir modernizēti, 2 ir norakstīti. Mūsdienās vilcieni tiek ekspluatēti 14 sastāvos, no kuriem 1 ir 6 vagonu, pārējie - 4 vagonu.

Vilcieni
Andrejs Teikmanis

Andrejs Teikmanis (1877—1956) bija latviešu mežkopis, Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas profesors un prorektors (1939). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda autoriem un parakstītājiem.

Dzīves gājums  
Dzimis 1877. gada 22. septembrī Ādažu pagasta „Vecvilciņu” saimnieka ģimenē (tagad Garkalnes novadā). Mācījās Rīgas reālskolā (1892—1898), studēja Pēterburgas mežu institūtā (1898—1902). Strādāja par virsmežzini Altajā (1903—1908), tad par muižu taksatoru un likvidatoru Mogiļevas guberņā (1909—1913) un kokapstrādes fabrikas direktoru Penzas guberņā (1913—1916). Bija Krievijas agrārbankas nodaļas valdes loceklis Rīgā un Orlā (1916—1917). Krievijas pilsoņu kara laikā devās uz Baltās kustības pārvaldībā esošo Sibīriju.

1921. gadā atgriezās Latvijā, bija Mežu departamenta vecākais mežu inspektors (1921—1922), Latvijas Universitātes docents no 1922. gada, LU Mācību un izmēģinājumu virsmežniecības vadītājs (1925—1939).

A. Teikmanis piedalījās Starptautiskā lauksaimniecības institūta zinātniskās komitejas darbā Romā kā komitejas loceklis un viceprezidents (1927), Tautu Savienības Ekonomiskās komitejas koksnes konferencē Ženēvā (1932), Starptautiskās mežsaimniecības un koktirdzniecības konferencēs Vīnē (1932, 1934). 

Pēc Jelgavas Lauksaimniecības akadēmijas nodibināšanas bija tās ārkārtas profesors (1939), mežzinātņu goda doktors (1942).            
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju. 

Miris 1956. gada 25. jūnijā Stokholmā, Zviedrijā.

Darbi 
Pētījis koksnes anatomisko uzbūvi, egļu un apšu trupi, meža statistiku, koktirdzniecību, mežu nozīmi lauksaimniecībā.
 Latvijas mežu statistika. 3 sējumos, 1926-1930
 Izrakumi Raunas Tanīsa kalnā 1927. gadā. Rīga: Pieminekl̦u valdes izdevums, 1928 (kopā ar F. Balodi, P. Kundziņu, L. Kundziņu)
 Forestry, Timber Trade and Industry in Latvia. The Latvian Economist, 1928 (angliski)
 Die Wälder der Baltischen Staaten und ihre Bedeutung für den internationalen Holzmarkt. Lettlands Ökonomist, 1930 (vāciski) 
 Valsts saimnieciskā politika un darba spēka trūkums mūsu lauksaimniecībā. Lauksaimniecības Mēnešraksts, 1931

Atsauces 
 

1877. gadā dzimušie
1956. gadā mirušie
Latvijas zinātnieki
Latvijas Lauksaimniecības universitātes darbinieki
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Ādažu novadā dzimušie
Peļņas marža

Peļņas marža (), tīras peļņas marža ( jeb apgrozījuma rentabilitāte ir galvenais uzņēmuma ienākumu plūsmas pelnītspējas rādītājs. Tas tiek rēķināts, dalot uzņēmuma gada tīro peļņu ar tā kopējiem gada ienākumiem:

Peļņas marža kā rādītājs galvenokārt ir izmantots uzņēmumu salīdzināšanai dažādos laika periodos. Salīdzinot radītāja vērtības dažādām kompānijām, var rasties grūtības, jo katrai no tām ir sava izmaksu un finansēšanas struktūra. Kopumā, zema peļņas marža norada uz zemu ekonomisku drošību, un attiecīgi lielāku risku, ka samazinājums ienākumu apjomā spiedīs uzņēmumu nest zaudējumus pārskatā gadā.

Finanšu koeficienti
Aktīvu apgrozījuma koeficients

Aktīvu apgrozījuma koeficients () ir finanšu rādītājs, kas mēra uzņēmuma efektivitāti tā aktīvu izmantošanā un ienākumu veidošanā. 
Tas tiek izrēķināts pēc sekojošās formulas: 

 

Uzņēmumiem ar zemu peļņas maržu parasti var novērot augstu aktīvu apgrozījuma koeficientu, kamēr uzņēmumiem ar augstu peļņas maržu – koeficienta zemas vērtības. Kopumā, augsts koeficients norāda, ka uzņēmumam ir nepietiekams apgrozāmo līdzekļu daudzums, turpretī zems koeficients var norādīt uz esošo apgrozāmo līdzekļu neefektīvu izmantošanu.

Finanšu koeficienti
Olafs Pulks

Olafs Pulks (dzimis  Rīgā) ir latviešu žurnālists un politiķis. Bijis Latvijas Televīzijas ģenerāldirektors (1995—1998). Vairāku sasaukumu Rīgas domes deputāts. Pārstāv partiju "Vienotība" (iepriekš partiju "Jaunais laiks").

Biogrāfija 
1989. gadā beidzis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti žurnālistikas specialitātē. Darbojies kā žurnālists Latvijas Televīzijā. Bijis Latvijas Televīzijas ģenerāldirektors (1995—1998).

Kopš 2013. gada ir bijis līguma vai darba attiecībās ar uzņēmumu "Pasažieru Vilciens" (projektu vadītājs Mārketinga daļā).

O. Pulks pazīstams kā sporta cienītājs. Pats aktīvi nodarbojas ar basketbolu, kā arī ir futbola skolas "Alberts" valdes priekšsēdētājs un darbojas Latvijas Futbola federācijā.

Politiskā darbība 
2005. gadā O. Pulks tikai pirmo reizi ievēlēts Rīgas domē, pārstāvot partijas "Jaunais laiks" sarakstu un kļuva par patijas domes frakcijas vadītāju. 2006. gadā nesekmīgi kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās, taču 2009. gadā varēja ieņemt vietu 9. Saeimā ar "mīksto mandātu", taču atteicās no šīs iespējas. Šai pašā gadā vēlreiz ievēlēts Rīgas domē, bet 2010. gadā nesekmīgi kandidēja 10. Saeimas vēlēšanās, jau pārstāvot partiju "Vienotība", kurā iekļāvās "Jaunais laiks". Tāpat ievēlēts Rīgas pašvaldībā 2013. un 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās, bet nav saņēmis pietiekošu vēlētāju atbalstu 12. un 13. Saeimas vēlēšanās (pārstāvot apvienību "Jaunā Vienotība"). 2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās O. Pulks atkal tika ievēlēts pašvaldībā.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis IV šķira (2020)

Atsauces

Ārējās saites 
 CV "Vienotības" mājas lapā 

1963. gadā dzimušie
Latvijas Televīzijas darbinieki
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas žurnālisti
Rīgā dzimušie
Rīgas domes deputāti (2005—2009)
Rīgas domes deputāti (2009—2013)
Rīgas domes deputāti (2013—2017)
Rīgas domes deputāti (2017—2020)
Rīgas domes deputāti (2020—2025)
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Ādolfs Ermsons

Jēkabs Ādolfs Ermsons (dzimis , miris ) bija Rīgas lielvecākais 1940. gadā pēc PSRS veiktās Latvijas okupācijas.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1900. gadā Liepājā, 1918. gadā pabeidzis Jekaterinoslavas (Dnipro) reālskolu, atgriezies Latvijā pēc tam, kad Ukrainas teritoriju ieņēma Vācijas impērijas armija. 

Pēc Latvijas brīvības cīņām strādājis dažādos Liepājas uzņēmumos, bijis kreiso arodbiedrību, slimokasu, kooperatīvu un citu biedrību loceklis. 1927. gadā arodbiedrību delegācijas sastāvā kopā ar Linardu Laicenu viesojās Oktobra revolūcijas svinībās Maskavā. 1928. gadā pārcēlies uz Rīgu, kur strādāja par grāmatvedi Latvijas Skolotāju kooperatīvā, Rīgas strādnieku krājaizdevu sabiedrībā, PSRS tirdzniecības uzņēmumos un par pārdošanas daļas vadītāju akciju sabiedrībā "Degviela". 

1940. gadā pēc Latvijas okupācijas 5. jūlijā Ermsonu iecēla Rīgas vecākā (lielvecākā vietnieka) un finanšu pārvaldes priekšnieka amatā. Pēc Jāņa Pupura atkāpšanās Ermsons kļuva par lielvecāko no 12. septembra. 27. novembrī tika apstiprinātas pilsētu pagaidu izpildkomitejas un pēc divām dienām pilsētas valde nolika savas pilnvaras.

Pēc lielvecākā amata ieņemšanas līdz 1941. gadam un no 1945. gada februāra līdz septembrim bija Rīgas pilsētas izpildkomitejas sekretārs.

Atsauces 

1900. gadā dzimušie
1978. gadā mirušie
Rīgas pašvaldības vadītāji
Liepājā dzimušie
Egons Slēde

Egons Slēde (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas padomju valsts darbinieks, transporta un ceļu būves darbinieks.

1954. gadā absolvējis Harkovas Automobiļu un ceļu institūtu Ukrainas PSR. Laikā no 1956. līdz 1962. gadam viņš vadīja Rīgas Tramvaju un trolejbusu tresta Ceļu dienestu, kā arī bijis tresta pārvaldnieka vietnieks un pārvaldnieks. Pēc tam līdz 1967. gadam Slēde pildīja Rīgas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieka amata pienākumus, laikā no 1967. līdz 1969. gadam bija priekšsēdētājs.

1969. gadā kļuva par Latvijas PSR autotransporta un šoseju ministru, amatu saglabājis līdz 1986. gadam. No 1967. līdz 1990. gadam bijis Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāts.

1980. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju.

Atsauces 

1929. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
2001. gadā mirušie
Rīgas pašvaldības vadītāji
Latvijas PSR Augstākās Padomes deputāti
Adigi

Adigi (pašnosaukums: адыгэ) vai čerkesi ir viena no Ziemeļkaukāza tautām. Lielākā daļa no apmēram 2,5 miljoniem adigu dzīvo diasporā Turcijā, Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā, bet ap 700 tūkstošiem — savā vēsturiskajā teritorijā Krievijas dienvidos, kur tiem izveidotas trīs nacionālās administratīvās vienības: Adigejas Republika, Kabardas-Balkārijas Republika un Karačajas-Čerkesijas Republika.

Etnonīms 
Kopš antīkajiem laikiem adigi un to ciltis bija zināmas kā kerketi, zihi, kašagi, meoti, sindi, dandariji, doshi, kaski u.c. Kopš 13. gadsimta Eiropā un Āzijā tos aizvieto vienots eksoetnonīms «čerkesi». Vissenāk zināmais šis nosaukums atrodams 12. gadsimta mongoļu rakstos, kur minēti serkesuti. Pašnosaukums «adigi» zināms kopš 16. gadsimta no dženoviešu ceļotāja Džordžo Interiāno grāmatas.

Padomju laikā adigi teritoriāli tika sadalīti vairākās daļās un tiem lietoti vairāki etnonīmi. Adigejā un Krasnodaras novadā dzīvojošie dēvēti par adigejiešiem, Karačajā-Čerkesijā — par čerkesiem, Kabardā-Balkārijā — par kabardiešiem, bet Melnās jūras piekrastē pie Tuapses — par šapsugiem.

Vēsture 

Vēsturiski adigi (čerkesi) apdzīvojuši plašas Čerkesijas teritorijas Kaukāza kalnu ziemeļu priekškalnē un Melnās jūras piekrastē no mūsdienu Kabardas austrumos līdz Anapai rietumos un no Kubaņas vidusteces ziemeļos līdz abhāzu apdzīvotajām teritorijām dienvidos. Kaukāza kara (1829—1864) laikā un īsi pēc tā lielāko daļu adigu (kā arī radniecīgos abazīnus, abhāzus un ubihus) Krievijas Impērijas karaspēks piespieda izceļot uz Turciju. Apmēram 5% adigu palika Krievijā un tos nometināja Kubaņas un Terekas ieleju līdzenuma daļā, bijušajā adigu teritorijā izmitinot kazaku, armēņu, grieķu, igauņu un citu tautību kolonistus.

1922. gadā adigu kompakti apdzīvotajās teritorijās izveidoja Adigejas (Čerkesu) autonomo apgabalu, Kabardas-Balkārijas autonomo apgabalu un Karačajas-Čerkesijas autonomo apgabalu.

Valoda 
Adigi runā adigu valodā, kurai ir divas literārās valodas formas: austrumadigu kabardiešu-čerkesu valoda, kas izplatīta Kabardā-Balkārijā un Karačajā-Čerkesijā, un rietumadigu adigu (adigejiešu) valoda, kas izplatīta Adigejā un Krasnodaras novadā. Diasporā izplatītas abas šīs valodas. Rakstība abās valodās kirilicas alfabētā.

Lielākā daļa adigu ir divvalodīgi; Krievijā lielākā daļa prot krievu valodu, diasporā — mītnes zemes valodu, galvenokārt turku un arābu valodu.

Atsauces

Ārējās saites 

Adigeja
Kabarda-Balkārija
Karačaja-Čerkesija
Ziemeļkaukāza tautas
Turcijas tautas
Elza Stērste

Elza Stērste (1885—1976) bija latviešu dzejniece un skolotāja. Viena no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem. Par darbošanos tā sauktajā „Franču grupā” (1951—1955) notiesāta un izsūtīta uz Sibīriju.

Dzīves gājums 
Dzimusi 1885. gada 18. martā Vecpiebalgas pagasta „Naurēnos” (tagad Inešu pagastā) sabiedriskā darbinieka un jurista Stērstu Andreja ģimenē. Mācījās Paukeres augstākajā meiteņu skolā un mūzikas skolā Jelgavā (1896—1902). 1903. gadā iespieda viņas pirmo dzeju, sākumā ar pseidonīmu Naurēnu Elza. Studēja mūziku Pēterburgas Konservatorijas klavierklasē (1906—1910) un klasisko filoloģiju Sorbonnas Universitātē Parīzē (1911—1913). Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par skolotāju Jelgavas mūzikas skolā (1913—1915). 1913. gadā iznāca viņas pirmais dzejoļu krājums „Prelūdijas”.
 
Pēc Pirmā pasaules kara sākuma pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja Latviešu Izglītības biedrības, vēlāk Rīgas pilsētas 2. ģimnāzijā (1918—1920). Jelgavā salaulājās ar dzejnieku Edvartu Virzu (1920), nodarbojās ar mūzikas un franču valodas mācīšanu. Dzīvoja pārmaiņus Rīgā un Salgales pagasta Billītēs. Tulkoja franču rakstnieku darbus un sacerēja romānu „Andreja Zīles dzīve” par sava tēva Andreja Stērstes dzīvi. Sacerēja mazpulku himnas „Lai ar sauli laukā ejam” vārdus.

Pēc Otrā pasaules kara 1951. gadā E. Stērsti kopā ar inteliģences grupu apcietināja un par „tēvzemes nodevību” notiesāja uz 25 gadiem spaidu darbos, ko viņa izcieta Irkutskas apgabala Ozerlaga nometnē Taišetā. Tur E. Stērste pārcieta insultu, amnestēta pēc Staļina nāves 1955. gadā un Rīgā tika pārvesta paralizēta un tikai vēlāk pakāpeniski atguva spēju kustēties.

Mirusi 1976. gada 19. aprīlī Rīgā, apglabāta Rīgas Meža kapos. Viņas mazmeita ir rakstniece un diplomāte Anna Žīgure.

Darbi 
Pavisam kopā Elza Stērste izdevusi sešas dzejas grāmatas un vairākas izlases. Dzeja franču kultūras apgarota, panta tehnika smalki izkopta. Tās galvenās noskaņas ir viegla rezignācija, vietām ar klusu ironiju, mātes laime, rāmi prātnieciskas pārdomas, reliģiskas izjūtas, ārzemju ceļojumu un franču kultūras iespaidi.

Dzejas krājumi 
 Preludijas (1913)
 Eizebijs un Florestans (1921)
 Zaļā gredzenā (1928)
 Mezgloti pavedieni (1934)
 Dzintara ceļš. Dzejas (1941)

Proza 
 Pasakas un noveles (1934)
 Vilciņš griežas (1936) 
 Andreja Zīles dzīve (1937)

Lugas 
 Lāča galmā (1920)
 Arlekīna kāzas (1938)

Apceres 
 Bodlēra estetika (1920)
 Franču romantisma pēdējais posms (1922)
 Pjērs Kornejs, Žans Rasins (1923)
 Moljērs (1925-1926)

Tulkojumi latviski 
 Fenelons. Odiseja dēla Telemaka piedzīvojumi (1921)
 Žozefs Bedjē. Stāsts par Tristanu un Izoldi (1922)
 Anatols Franss. Taīda (1927)
 Moljērs. Dons Žuans 
 Lope de Vega. Seviļas zvaigzne

Tulkojumi franciski 
 Poémes lettons (Latviešu dainas, 1929)

Apbalvojumi 	
 1934. gada Kultūras fonda balva par dzejoļu krājumu „Mezglotie pavedieni”.

Atsauces 

Latviešu rakstnieki
20. gadsimta rakstnieki
Padomju represiju upuri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Cēsu novadā dzimušie
Latviešu valodā rakstošie
Jānis Breikšs (politiķis)

Jānis Breikšs (1887—1965) bija latviešu jurists, politiķis, nacionālās pretestības kustības dalībnieks. 2., 3. un 4. Saeimas deputāts, Saeimas sekretārs. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1887. gada 25. decembrī Vecpiebalgas pagasta Meirēnos zemnieka Jāņa Breikša ģimenē. Mācījās Greiveru pagastskolā un Vecpiebalgas draudzes skolā. Pašmācības ceļā 1907. gadā izturēja ģimnāzijas gala pārbaudījumus un ieguva skolotāja tiesības, bija skolotājs Rīgā, Mīlgrāvī, Liepājā. No 1914. gada studēja Pēterpils universitātes Juridiskajā fakultātē. Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada jūnijā iestājās Cēsu bataljonā. Bija Cēsu apriņķa priekšnieka palīgs, vēlāk priekšnieks. 1921. gadā pārcēlās uz Rīgu, bija Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas aizsargu nodaļas vadītājs. 1924. gadā pabeidza studijas Latvijas Universitātes Tieslietu fakultātē, darbojās advokatūrā. 1921. gadā iestājās akadēmiskajā vienībā "Austrums".

1925. gadā no Demokrātiskā Centra saraksta ievēlēts 2. Saeimā (1925—1928), kur darbojās budžeta un sociālās likumdošanas komisijās, bija Demokrātiskā centra frakcijas vadītājs un Saeimas sekretārs. Ievēlēts arī 3. (1928—1931) un 4. Saeimā (1931—1934). Pēc Ulmaņa apvērsuma bija spiests aiziet no politikas un darbojās kā zvērināts advokāts.
Pēc Latvijas okupācijas 1940. gada jūlijā sarīkotajās "Tautas saeimas" vēlēšanās kopā ar domubiedriem mēģināja Centrālajai vēlēšanu komisijai iesniegt Demokrātiskā bloka jeb Demokrātisko latviešu vēlētāju sarakstu, ko okupācijas varas iestādes nepieļāva.

Otrā pasaules kara laikā piedalījās Latvijas Centrālajā padomē, 1944. gada beigās devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, kur bija Latviešu palīdzības komitejas priekšnieks (1946–1965). 1960. gada 19. decembrī Jānis Breikšs kopā ar Fēliksu Cielēnu, Bruno Kalniņu un Voldemāru Bastjāni nosūtīja vēstuli ASV prezidentam Džonam Kenedijam par Baltijas valstu neatkarības atjaunošanas nepieciešamību. Miris 1965. gada 10. septembrī Upsalā.

Atsauces 

1887. gadā dzimušie
1965. gadā mirušie
Cēsu novadā dzimušie
Demokrātiskā Centra politiķi
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Latvijas juristi
Trimdas latvieši
Transnistras gubernatorija

Transnistras gubernatorija () bija Rumānijas karalistes armijas okupēta un pārvaldīta Moldāvijas PSR un Ukrainas PSR teritorija starp Dņestras un Bugas upēm ar administratīvo centru Odesā. Teritorijas lielums bija 42 000 km, iedzīvotāju skaits 1941. gada decembrī bija 2,32 miljoni. Izveidotas 13 grāfistes, kas sīkāk sadalītas pilsētās un rajonos.

Oficiāli pastāvēja no 1941. gada 19. augusta līdz 1944. gada 29. janvārim. Lai arī juridiski nepievienota Rumānijai, to pārvaldīja rumāņu administrācija un tā tika uzskatīta par teritoriālu „kompensāciju” 1940. gadā Ungārijai atdotās Ziemeļtransilvānijas un Bulgārijai atdotās dienvidu Dobružas vietā.

Iekarošana
Līdzīgi kā Somija, Rumānija 1941. gada 22. jūnijā iesaistījās karā pret PSRS kopā ar Vāciju, lai atgūtu PSRS 1940. gada jūnijā okupētās teritorijas: Ziemeļbukovinu un Besarābiju, teritoriju starp Prutas un Dņestras upēm, ko arī paveica līdz 26. jūlijam. Karam veiksmīgi attīstoties, vācieši rumāņu diktatoram Jonam Antonesku ierosināja iznīcināt nelielo padomju armijas kontingentu skaidri ģeogrāfiski definētā zonā starp Dņestru un Bugu.

Rumānijas armija ieņēma Transnistras teritoriju un aplenca Odesu, kur 60 000 rumāņu kareivjiem sākotnēji pretojās tikai 34 000 padomju karavīru. Taču neveiksmīgi īstenotais uzbrukums izgāzās, asiņainas cīņas par Odesu ievilkās līdz 16. oktobrim un rumāņi zaudēja 92 545 kareivju. Visu rumāņu okupācijas laiku gandrīz 600 km garajās Odesas pazemes katakombās darbojās vairāki simti padomju partizānu.

Rumāņu administrācija atvēra visas padomju varas gados slēgtās baznīcas, darbojās 2200 pamatskolas, no kurām 1677 bija ukraiņu, 311 rumāņu, 150 krievu, 70 vāciešu un 6 bulgāru. Darbojās arī augstākās izglītības iestādes, teātri, muzeji. 1941. gada 7. decembrī atsāka darboties Odesas Universitāte ar sešām fakultātēm.

Ebreju slaktiņi
Pēc pilsētas okupācijas divas rumāņu divīzijas izvietoja savu štābu NKVD ēkā, kuru padomju karaspēks atkāpjoties bija mīnējis. Ēka uzsprāga 21. oktobrī, nogalinot vairāk nekā 50 virsniekus un 50 kareivjus. Kā atriebību Rumānijas diktators Jons Antonesku pavēlēja par katru bojā gājušo kareivi nošaut 100 ebrejus, bet par katru virsnieku 200 ebrejus. Soda akcija izvērtās par Odesas slaktiņu, kura rezultātā tika nogalināti gandrīz 100 000 reģiona ebreju.

Rumāņi pašu spēkiem, kā arī sadarbībā ar vācu karaspēku un vietējo vāciešu vienībām iekarotajā teritorijā veica Holokaustu. Papildus vietējo ebreju iznīcināšanai uz Transnistru nogalināšanai tika deportēti gandrīz 200 000 ebreji no Besarābijas un Rumānijas austrumiem.

Pastāvēšanas beigas
Pēc rumāņu armijas lielajiem zaudējumiem Staļingradas kaujā, visu 1943. gadu notika rumāņu atkāpšanās uz rietumiem. 1944. gada 11. martā padomju armija šķērsoja Bugas upi un līdz marta beigām ieņēma visu Transnistras teritoriju, izņemot ielenkto Odesu, kurā vācu un rumāņu armijas iznīcināja visus infrastruktūras objektus. Odesa tieka ieņemta 19. aprīlī.

Rumānijas vēsture
Ukrainas vēsture
Moldovas vēsture
Holokausts
Adigu valoda

Adigu valoda (pašnosaukums: адыгабзэ) jeb adigejiešu valoda ir ziemeļkaukāziešu grupas valoda, kurā runā adigi Adigejas Republikā un dažos Krasnodaras novada rajonos Krievijā (kopskaitā ap 117 tūkstoši runātāju), kā arī diasporā Turcijā, Sīrijā, Jordānijā un citur. Viena no divām adigu literārajām valodām (otra ir kabardiešu valoda). Valodai četri dialekti: abadzehu (saglabājies tikai diasporā), bžedugu, temirgojeviešu un šapsugu. Rakstība kopš 1820. gadiem kirilicas alfabētā, bet līdz 1918. gadam vāji izplatīta. No 1918. līdz 1927. gadam rakstība arābu alfabētā, no 1927. līdz 1938. gadam — latīņu alfabētā, kopš 1938. gada — kirilica.

Adigu valodai raksturīgs plašs līdzskaņu klāsts: no 64 adigu alfabēta burtiem un burtkopām 7 ataino patskaņus, bet 57 — līdzskaņus un afrikātas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Adigu alfabēts (Omniglot)

Krievijas valodas
Ziemeļkaukāza valodas
Adigi
Adigeja
Augusts Pētersons

Augusts Pētersons (dzimis , miris ) bija latviešu kara ārsts, pulkvedis. Rīgas Bērnu slimnīcas direktors (1923), Latvijas Republikas Tautas labklājības ministrijas Veselības departamenta direktors (no 1925). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis 3. šķira № 144 (1927)
 Sv. Staņislava ordenis 3. šķira
 Sv. Annas ordenis 3. šķira
 Latvijas Sarkanā krusta Goda krusts (1932)

Atsauces 

Latvijas mediķi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Limbažu novadā dzimušie
Bērnu klīniskā universitātes slimnīca
Krāslavas novada ciemu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopoti Krāslavas novada ciemi pēc Latvijas Ģeotelpiskās informācijas aģentūras datubāzes. 
Krāslavas novads sastāv no Aulejas, Indras, Izvaltas, Kalniešu, Kaplavas, Kombuļu, Krāslavas, Piedrujas, Robežnieku, Skaistas, Ūdrīšu pagastiem un Krāslavas pilsētas. Pēc LĢIA datiem Krāslavas novada teritorijā atrodas 495 ciemi (432 ciemi pašlaik pastāv, bet 62 ciemi ir daļēji izzuduši).

 Aulejas pagastā atrodas 41 ciems (34 ciemi pašlaik pastāv, bet 7 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Indras pagastā atrodas 48 ciemi (40 ciemi pašlaik pastāv, bet 8 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Izvaltas pagastā atrodas 52 ciemi (48 ciemi pašlaik pastāv, bet 4 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Kalniešu pagastā atrodas 68 ciemi (63 ciemi pašlaik pastāv, bet 5 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Kaplavas pagastā atrodas 20 ciemi (18 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Kombuļu pagastā atrodas 56 ciemi (51 ciems pašlaik pastāv, bet 5 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Krāslavas pagastā atrodas 26 ciemi (25 ciemi pašlaik pastāv, bet 1 ciems ir daļēji izzudis).
 Piedrujas pagastā atrodas 22 ciemi (20 ciemi pašlaik pastāv, bet 2 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Robežnieku pagastā atrodas 60 ciemi (48 ciemi pašlaik pastāv, bet 12 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Skaistas pagastā atrodas 54 ciemi (45 ciemi pašlaik pastāv, bet 9 ciemi ir daļēji izzuduši).
 Ūdrīšu pagastā atrodas 48 ciemi (41 ciemi pašlaik pastāv, bet 7 ciemi ir daļēji izzuduši).

Uzskatījumā ir iekļauti tikai tie ciemi, kas pašlaik pastāv vai ir daļēji izzuduši.

Aulejas pagasts
Aulejas pagasta centrs atrodas Aulejā. Aulejas pagastā atrodas 41 ciems, no tiem 1 vidējciems un 40 skrajciemi.

Indras pagasts
Indras pagasta centrs atrodas Indrā. Indras pagastā atrodas 48 ciemi, no tiem 1 lielciems, 1 vidējciems, 1 mazciems un 45 skrajciemi.

Izvaltas pagasts
Izvaltas novada centrs atrodas Izvaltā. Izvaltas pagastā atrodas 52 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 2 mazciemi un 49 skrajciemi.

Kalniešu pagasts
Kalniešu pagasta centrs atrodas Kalniešos. Kalniešu pagastā atrodas 68 ciemi, no tiem 1 vidējciems, 3 mazciemi un 64 skrajciemi.

Kaplavas pagasts
Kaplavas pagasta centrs Kaplavā. Kaplavas pagastā atrodas 20 ciemi, no tiem 2 vidējciemi un 18 skrajciemi.

Kombuļu pagasts
Kombuļu pagasta centrs atrodas Kombuļos. Kombuļu pagastā atrodas 56 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 55 skrajciemi.

Krāslavas pagasts
Krāslavas pagasta centrs atrodas Ezerkalnā. Krāslavas pagastā atrodas 26 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 25 skrajciems.

Piedrujas pagasts
Piedruhas pagasta centrs atrodas Piedrujā. Piedrujas pagastā atrodas 22 ciemi, no tiem 3 vidējciemi un 19 skrajciemi.

Robežnieku pagasts
Robežnieku pagasta centrs atrodas Robežniekos. Robežnieku pagastā atrodas 60 ciemi, no tiem 3 vidējciemi, 1 mazciems un 56 skrajciemi.

Skaistas pagasts
Skaistas pagasta centrs atrodas Skaistā. Skaistas pagastā atrodas 54 ciemi, no tiem 1 vidējciems un 53 skrajciemi.

Ūdrīšu pagasts
Ūdrīšu pagasta centrs atrodas Augstkalnē. Ūdrīšu pagastā atroda 48 ciemi, no tiem 4 vidējciemi, 1 mazciems, 42 skrajciemi un 1 vasarnīcu ciems.

Atsauces 

Latvijas ciemu uzskaitījumi
 
Krāslavas novads
Tvnet.lv

tvnet.lv ir informatīvi izklaidējošs portāls. Tas ir viens no lielākajiem Latvijas ziņu portāliem. Darbojas kopš 2000. gada un pieder SIA TV NET.

Portālā pirmais raksts tika publicēts 2000. gada 21. jūnijā. Dienā vidēji tiek publicēti 100 raksti.

2013. gada decembrī tvnet.lv bija Latvijas otrais apmeklētākais ziņu portāls (pēc Delfi) un ceturtā apmeklētākā vietne.

Portāla galvenās sadaļas:
 Ziņas
 Finance — ekonomikas jaunumi
 Online TV — Latvijas televīziju video sižeti
 Sports
 Izklaide & kultūra
 Mūzika
 Sievietēm
 Tehnologijas
 Auto
 Sludinājumi — sadarbībā ar ss.lv

Krievu valodā ir sadaļa rus.tvnet.lv. Portāla izmantošanai mobilajās ierīcēs izveidota versija m.tvnet.lv.
2012. gadā izveidots jauns dzīvesstila portāls sejas.lv, kas vēlāk integrēts tvnet portālā kā sejas.tvnet.lv.

Atsauces

Ārējās saites 
  
  

Ziņu vietnes
TVNET GRUPA