joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Āzijas āpsis

Āzijas āpsis (Meles leucurus) ir sermuļu dzimtas (Mustelidae) Eirāzijas āpšu ģints (Meles) plēsējs. Vēl nesenā pagātnē Eirāzijas āpšu ģintī bija tikai viena suga — Eirāzijas āpsis (Meles meles). Tomēr DNS pētījumi ir ieviesuši izmaiņas āpšu klasifikācijā. Divas Eiropas āpša pasugas ir kļuvušas par sugām: Āzijas āpsis un Japānas āpsis (Meles anakuma). Daudzos informācijas avotos tās joprojām tiek sauktas par Eirāzijas āpša pasugām: Meles meles leucurus un Meles meles anakuma.

Izplatība
Līdz ar sugas sadalīšanos trīs sugās, ir sadalījusies to apdzīvotā teritorija. Robeža starp Eiropas āpsi un Āzijas āpsi ir Volgas upe. Uz rietumiem no Volgas dzīvo Eiropas āpsis (Meles meles), bet uz austrumiem Āzijas āpsis (Meles leucurus). Tas ir sastopams Krievijas austrumdaļā, Kazahstānā, Mongolijā, Ķīnā, Korejā, Urālu kalnos, Tjanšana kalnos un Tibetas plakankalnē.

Āzijas āpsis patīk dzīvot stepēs, retos, sausos priežu mežos vai krūmājos, kas mijas ar stepēm, un tam patīk apmesties upju vai ezeru krastos. Novērojami liecina, ka āpsis nekad neizvēlas dzīvot biezajos taigas mežos.

Izskats 
Āzijas āpsis ārēji ir ļoti līdzīgs Eiropas āpsim. Ķermenis ir masīvs, drukns. Galvas kopējā forma saplacināta, bet slaida, purna daļa ir relatīvi gara. Kājas īsas, ar platām pēdām, katrai pēdai 5 pirksti. Ausis nelielas, apaļas, acis mazas, novietotas ieslīpi. Āzijas āpsim atšķirībā no Eiropas āpša ir lielāka galva, tā dzerokļi ir garāki un šaurāki. Tāpat kā Eiropas āpsim kažoka mats ir divkrāsainas, apakšējā daļa ir melna vai brūna, bet augšējā pelēka. Tā seja ir balta ar divām kontrastainām melnām svītrām, ausis melnas ar baltiem ausu galiem. Tomēr abām sugām atšķiras sejas meln-baltais svītrojums. Baltais matojums uz vaigiem Āzijas āpsim ir īss, bieži nesasniedzot galvas pamatni un izzūdot kakla apmatojumā. Melnās svītras uz sejas šaurākas kā Eiropas āpsim. Āzijas āpsi var apskatīt šeit. Tā aste ir balta, un Krievijā to sauc arī par baltastes āpsi.

Barība 
Āzijas āpsis ir visēdājs, tas pamatā medī kukaiņus, kā dažādas vaboles, sienāžus un podnieklapsenes, bet reizēm medī arī kurmjus, ežus un grauzējus. No grauzējiem visbiežāk tiek medītas strupastes. Āpsis ēd arī saknes, ogas, augļus un sēklas.

Sistemātika 
Āzijas āpsim ir 2 pasugas:
 Meles leucurus amurensis — Mandžūrija, Korejas pussala
 Meles leucurus leucurus — Āzijas mērenā klimata josla uz austrumiem no Volgas

Lai gan Krievijas zinātnieki uzskata, ka Āzijas āpsim ir vairāk pasugu, pievienojot vispārpieņemtajām pasugām Sibīrijā dzīvojošo āpšu pasugas:
 Meles leucurus sibiricus — Rietumsibīrija
 Meles leucurus altaicus — Altajs
 Meles leucurus radde — Baikāla austrumpuse

Atsauces

Ārējās saites 
 Distribution of two badger species(krieviski un angliski)

 Āzijas āpša foto (inferret.ru) 

Āpši
Āzijas fauna
Austrumāzijas fauna
Ķīnas fauna
Dēmokrits

Dēmokrits no Abdērām (, Dēmokritos) ir sengrieķu filosofs un atomisma aizsācējs, Leikipa skolnieks. Dēmokrits piedzima ap 460. g. p.m.ē. Abdērās, Trāķijā.

Pirms 2500 gadiem izteica domu, ka visas vielas sastāv no sīkām, neredzamām daļiņām — atomiem, kas atrodas mūžīgā kustībā.

Biogrāfija 

Dēmokrits dzima Abdēru pilsētā Trāķijā. Savas dzīves laikā ir daudz ceļojis, apgūstot dažādu tautu (Senā Ēģipte, Babilona, Persija, Indija, Etiopija) filozofiskos uzskatus. Atēnās klausījās Sokrata un pitagorieša Filoleja mācības; bija pazīstams ar Anaksagoru.

Tika runāts, ka savos ceļojumos Dēmokrits iztērēja daudz naudas, kas viņam bija mantojumā. Taču mantojuma izšķērdēšana Abdērās bija krimināli sodāma. Tiesā savas aizstāvības runas vietā Dēmokrits nolasīja fragmentus no sava darba "Lielā pasaules iekārta", un tika attaisnots. Līdzpilsoņi nolēma, ka tēva nauda tika izlietota lietderīgi.

Taču Dēmokrita dzīvesveids abdēriešiem likās nesaprotams: viņš regulāri gāja prom no pilsētas, mitinājās kapos, kur tālumā no pilsētas kņadas nodevās pārdomām. Reizēm Dēmokritam bez redzama iemesla uznāca smieklu lēkmes — tik smieklīgas viņam likās cilvēku nodarbošanās uz lielās pasaules kārtības fona. Tāpēc viņu sāka saukt par smejošo filozofu. Līdzpilsoņi nolēma, ka Dēmokrits ir zaudējis prātu, un pat izsauca ārstu Hipokratu (tā laika autoritāti), lai tas izvērtētu Dēmokrita psihisko stāvokli. Hipokrats tiešām arī ieradās un tikās ar filozofu, bet secināja, ka Dēmokrits ir pilnīgi vesels gan fiziski, gan psihiski. Bez tam viņš atzina, ka Dēmokrits ir viens no gudrākajiem cilvēkiem, ar kuriem viņam bija iespēja tikties. No Dēmokrita mācekļiem ir pazīstams Bions no Abdērām.

460. gadā p.m.ē. dzimušie
Sengrieķu filozofi
Svariņu pagasts

Svariņu pagasts ir viena no Krāslavas novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar Dagdas, Ezernieku, Šķaunes, Bērziņu, Ķepovas un Asūnes pagastiem.

Daba 
Svariņu pagasts atrodas Latgales augstienes Dagdas paugurainē. Reljefs galvenokārt lēzeni paugurains, absolūtais augstums tikai dažviet pārsniedz 190 m vjl. (Majaka kalns – 202,1 m vjl., pauguri pie Kairišu ezera un tā apkaimē – 195,2 un 191.2 m vjl.). Meži aizņem 50% pagasta platības (Veizinišku, Rutku, Reiniku, Veteraucu mežs).

Hidrogrāfija

Upes 
Pagasta teritorijā ir septiņas upes:

Čaušica, Lukšova, Deņica, Giutineica, Guseņica, Locupe, Pustošku grāvis.

Ezeri 
Pagasta teritorijā ir divpadsmit ezeri:

Kairišu ezers, Rubinaucu ezers, Čaušu ezers, Brīdeitis, Loceitis, Rikancis, Speilukolna ezers, Šņucinovas ezers, Kromonišku ezers, Galejais ezers, Skutulovas ezers, Videjais ezers.

Purvi 
Pagasta teritorijā ir septiņi purvi:

Babovnīks, Giutivs, Rejnīku purvs, Siunoklis, Svarincu pūrs, Šņucinovas purvs, Veizinišku purvs.

Vēsture 
1945. gadā Ezernieku pagastā izveidoja Svariņu ciema padomi. 1954. gadā Svariņu ciemam pievienoja Žogotovas ciemu. 1960. gadā Svariņu ciemam pievienoja Bērziņu ciema padomju saimniecības "Cīņa" teritoriju, bet Svariņu ciema Ļeņina kolhoza teritoriju pievienoja Ezernieku ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dagdas novadā. 2021. gadā Dagdas novadu iekļāva Krāslavas novadā.

Pieminekļi 
Pagasta teritorijā atrodas septiņi arheoloģiskie pieminekļi, no tiem četri - valsts nozīmes pieminekļi:
 Babrauščinas pilskalns
 Rubenaucu pilskalns
 Reiņiku senkapi
 Muranišķu apmetne un senkapi (Cīmota)

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Svarinci (pagasta centrs), Veiziniški, Bunčova, Rutkeviči.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra 
Pagastā darbojas Svariņu pagasta bibliotēka,  Beresņu Sv. Annas katoļu baznīca (celta 1805.gadā).

Pagasta teritorijā ir astoņas kapsētas: Beresņu, Kromonišku, Locu, Murānišku, Puščas, Ruskuļovas, Veteraucu katoļu kapsēta, Svariņu pareizticīgo kapsēta.

Atsauces 

Latgale
Krāslavas novada pagasti
Atari Teenage Riot

Atari Teenage Riot (saīsinājumā ATR) ir vācu digitālā hārdkora mūzikas grupa, izveidota Berlīnē 1992. gadā. Grupas mūzika ir ļoti politiska, tā apvieno anarhisma un antifašisma uzskatus ar pankroka vokālu un pavisam jaunu, tehno mūzikai raksturīgu skanējumu digital hardcore, ko ieviesa Alekss Empairs, viens no grupas dalībniekiem, izmantojot to savas ierakstu kompānijas Digital Hardcore Recordings nosaukumā.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Delete Yourself! (oriģinālais nosaukums 1995) (DHR 1995)
 The Future of War (DHR 1997)
 60 Second Wipe Out (DHR 1999)
 Is This Hyperreal? (DHR 2011)

Izlases 
 Burn, Berlin, Burn! (Grand Royal 1997)
 Redefine the Enemy - Rarities and B-Side Compilation 1992-1999 (DHR 2002)
 Atari Teenage Riot: 1992–2000 (DHR 2006)

Koncertalbumi 
 Live in Stuttgart (One-Off Shit Let's Go!) (DHR 1996)
 Live in Philadelphia Dec. 1997 (DHR 1998)
 Live at Brixton Academy (DHR 1999)

Ārējās saites 
 Oficiālā tīmekļa vietne 
 Oficiālā Digital Hardcore Recordings mājas lapa 
 Atari Teenage Riot biogrāfija 
 MySpace profils 
 Last.fm profils 

1990. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Vācijas elektroniskās mūzikas grupas
Vācijas industriālās mūzikas grupas
Vācijas rokgrupas
Vācijas pankroka grupas
Vācijas hārdkora grupas
Vācijas digitālā hārdkora grupas
Vācijas industriālā metāla grupas
.ad

.ad ir Andoras Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Šo domēnu administrē Servei de Telecomunicacions d'Andorra.

.ad ir arī vārda "advertisement" ("reklāma" angliski) abreviatūra, tādēļ šis domēns tiek reizēm izmantots domēnu vārdu spēlēs reklāmas aģentūru mājas lapām.

Ārējās saites 
 IANA .ad whois informācija
 nic.ad Domēna vārdu reģistrators

Nacionālie augšējā līmeņa domēni
Andora

he:סיומת אינטרנט#טבלת סיומות המדינות
sv:Toppdomän#A
Meža prusaks

Meža prusaks () ir Latvijā dzīvojošs brūno prusaku dzimtas (Blattellidae) pārstāvis no meža prusaku (Ectobius) ģints.

Morfoloģija 

Meža prusaka ķermeņa garums 7–11 mm. Priekškrūšu vairogs (pronotum) tumši brūns ar manāmu baltu vai bēšu maliņu, aiz kuras skaidri redzama vairoga mala. Uz galvas var būt balta svītra, kas līdzīga lentai. Kāpuri melni vai tumši brūni. Mātīšu ķermenis drukns ar īsiem spārniem, kas nenosedz ķermeņa aizmugurējo daļu. Tēviņu ķermenis slaids ar gariem koniskiem spārniem, kas sniedzas pāri ķermeņa aizmugurējai daļai. Tēviņi var lidot, tādēļ reizēm nejauši iekļūst lauku mājās.

Ekoloģija 
Izplatīti Eirāzijas lielākajā daļā, (beidzamajā laikā ir ievazāti arī Ziemeļamerikā). Tas ir tipisks līdzenumu prusaks, jo sastopams tikai no jūras līmeņa līdz 603 metriem virs jūras līmeņa. Apdzīvo lapukoku mežus. Pārtiek no lapu komposta. Dienā slēpjas augsnē, aktīvi naktī, lai gan ir informācijas avoti, kuros teikts, ka meža prusaki ir aktīvi dienā. Mātītes uzturas meža zemsegā, tēviņi — zālājā. Imago periods ir no maija līdz septembrim. Kāpuri šķiļas sākot ar jūniju un pārziemo augsnē, bet nākamajā pavasarī pārtop pieaugušos īpatņos (imago).

Atsauces

Ārējās saites 
 Ectobius sylvestris
 Meža prusaka foto (BioLib)

Prusaki
Latvijas kukaiņi
Eiropas kukaiņi
Āzijas kukaiņi
Ziemeļamerikas kukaiņi
FC Jūrmala

FC Jūrmala bija Latvijas futbola klubs no Jūrmalas. 2014. gadā "FC Jūrmala" palika pēdējā vietā Virslīgā un bija spiests to atstāt. Finansiālu problēmu dēļ klubs nolēma nestartēt 1. līgā un 2015. gada 31. martā Latvijas Futbola federācijas kongresā klubs tika izslēgts no LFF.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā 
 2010/11 — 3. kārta
 2009/10 — astotdaļfināls
 2008 — nepiedalījās

Komandas sastāvs 
Atjaunots  :

Komandas galvenie treneri 
  Andrejs Karpovs (2008. gads — ?)
  Soferbijs Ješugovs (2011. gada marts — augusts)
  Igors Stepanovs (2011. gada augusts — ?)
  Mihails Koņevs

Ārējās saites 
 Latvijas Futbola federācija

Atsauces 

Bijušie Latvijas futbola klubi
Sports Jūrmalā
FK Spartaks Jūrmala

FK Spartaks ir Latvijas futbola klubs no Jūrmalas, kas dibināts 2007. gadā. Pašlaik spēlē Latvijas Virslīgā, ir divkārtējie Latvijas čempioni.

Vēsture 
Savā pirmajā sezonā tas uzvarēja 2. līgā un jau nākamajā sezonā debitēja 1. līgā. 2011. gada sezonā tas palika 2. vietā 1. līgā un iekļuva Virslīgā.

Savā pirmajā sezonā Virslīgā "Spartaks" spēlēja ļoti pārliecinoši, tomēr pēc vairāku līderu aiziešanas finišēja 5. vietā. 2016. gadā Spartaks kļuva par čempioniem. Titulu nodrošināja vienu kārtu pirms sezonas beigām Arkādijas stadionā uzvarot RFS. 2017. gada sezonā izdevās panākumu atkārtot — vienu kārtu pirms turnīra beigām pēc uzvaras pret FK Liepāja/MOGO tika nodrošināts otrais čempiontituls.

Iegūtie tituli 
 Latvijas čempioni (2): 2016, 2017

Dalība eirokausos

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā 
 2014/15 — pusfināls
 2013/14 — astotdaļfināls
 2012/13 — ceturtdaļfināls
 2011/12 — 4. kārta
 2010/11 — astotdaļfināls
 2009/10 — nepiedalījās
 2008 — astotdaļfināls
 2007 — 1. kārta

Komandas sastāvs 
 Atjaunots .

Komandas personāls

Komandas galvenie treneri 
  Sergejs Golubevs (2007—2009)
  Pjotrs Trebuhovs (2010)
  Artūrs Šketovs (2011)
  Oļegs Blagonadeždins (2012)
  Armīns Narbekovs (2012)
  Oļegs Kubarevs (2013)
  Aleksandrs Stradiņš (2013) — v.i.
  Jurijs Popkovs (2013)
  Fabio Mikarelli (2014)
  Oļegs Blagonadeždins (2014)
  Romāns Piļipčuks (2014—2015)
  Aleksandrs Koliņko (2015)
  Oļegs Kubarevs (2016)
  Mareks Zubs (2017)
  Jozefs Vukušičs (2017)
  Valds Urbons (2017)
  Samvels Babajans (2018)
  Aleksandrs Grišins (2018)
  Toms Ražanausks (2018)
  Nuncio Dzavetjēri (2019)
  Aleksejs Jerjomenko (2020)
  Mareks Zubs (2021)
  Eduards Štrubo (2021)
  Pšemislavs Lagožnijs (2021—2022)
  Fabjanu Flora (2022)
  Víctor Basadre (2022—pašlaik)

Ārējās saites 
 Oficiālā vietne
 Latvijas Futbola federācija

Atsauces 

Latvijas futbola klubi
Sports Jūrmalā
FK Spartaks Jūrmala
Mārtins

Mārtins var būt:

 Denjels Mārtins (Daniel Martin), Īrijas riteņbraucējs (dzimis 1986. gadā);
 Džordžs Mārtins (George Martin), angļu mūzikas producents (1926—2016);
 Džordžs R. R. Mārtins (George R. R. Martin), ASV rakstnieks (dzimis 1948. gadā);
 Kenjons Mārtins (Kenyon Martin), ASV basketbolists (dzimis 1977. gadā);
 Kevins Mārtins (Kevin Martin), ASV basketbolists (dzimis 1983. gadā);
 Kriss Mārtins (Chris Martin), angļu mūziķis (dzimis 1977. gadā);
 Stīvs Mārtins (Steve Martin), ASV aktieris (dzimis 1945. gadā).

Skatīt arī 
 Martins

Uzvārdi
Termoelektrostacija

Termoelektrostacija ir elektrostacija, kas lieto siltuma dzinēju. Parasti šis dzinējs ir tvaika turbīna. Tvaiku iegūst vārot ūdeni, te var lietot dažādus siltuma avotus. Parasti siltumu iegūst sadedzinot kurināmo (ogles, dabasgāze, kūdra). Siltuma elektrostacijas, kur siltumu iegūst atomreaktorā, sauc par atomelektrostacijām. Tvaiku pēc turbīnas var vienkārši nokondensēt, vai arī var lietot lai sildītu ūdeni (centrālapkurei). Termoelektrostacijām, kur tvaiku lieto lai sildītu ūdeni ir augstāka no turbīnas izejošā tvaika temperatūra (sliktāka turbīnas efektivitāte), taču tvaikā esošais atlikušais siltums tiek izmantots lietderīgāk. Šādas termoelektrostacijas sauc par termoelektrocentrālēm (TEC). Lielajās termoelektrostacijās turbīna ir tieši savienota ar ģeneratoru (uz vienas vārpstas). Te parasti lieto 3 fāzu sinhronos ģeneratorus ar spriegumu 11 - 22 kV (atkarībā no jaudas). Lielākus spriegumus iegūst ar transformatoru.

Ja par kurināmo lieto dabasgāzi, par siltuma dzinēju var lietot arī gāzturbīnu. No gāzturbīnas nākošās gāzes ir pietiekoši karstas, lai tās varētu lietot ūdens sildīšanai tvaika ieguvei. To tvaiku tālāk lieto tvaika turbīnā. Šādai sistēmai ir lielāks lietderības koeficients kā sistēmai tikai ar tvaika turbīnu.

Vēsturiski pirmajām termoelektrostacijām 19. gs. beigās par dzinēju lietoja tvaika mašīnu, jo tajā laikā vēl nebija pieejamas tvaika turbīnas.

Siltuma dzinēju (arī tvaika turbīnu) lietderības koeficients ir atkarīgs no temperatūras starpības starp silto un auksto galu, jo šī temperatūras starpība ir lielāka, jo lielāks iespējamais lietderības koeficients. Pilnīgi visu siltumu nav iespējams pārvērst lietderīgā enerģijā. Lietderības koeficientu uzlabo, palielinot karstā gala temperatūru (tvaika temperatūru). Palielinot tvaika temperatūru, palielinās tā spiediens. Ļoti karsts tvaiks arī ir korozīvs, tas ierobežo maksimālo temperatūru.

Termoelektrostacijas bieži vien ir ar visai lielu jaudu (līdz vairākiem GW), tas nozīme, ka kondensējot tvaiku pēc turbīnām izdalās liels daudzums siltuma. Tas nonāk dzesēšanas ūdenī, kuru pēc tam vai nu iepludina kādā ūdenstilpē (tas var paaugstināt tās temperatūru), vai arī laiž uz dzesēšanas torni, kur ūdeni atdzesē ar gaisu. Sadedzinot lielu daudzumu kurināmā izdalās daudz oglekļa dioksīda. Ja kurināmais satur sēru (akmeņogles), izdalās arī sēra dioksīds. Lai arī tā daudzums ir relatīvi mazs, tas ir indīgāks par CO2. Sēra dioksīdu no dūmgāzēm atdala ar kalcija hidroksīda šķīdumu.

Lai iedarbinātu vai apturētu lielu termoelektrostaciju, var būt nepieciešamas vairākas dienas (kamēr katls utilizators uzsilst), tāpēc mainoties elektrības patēriņam termoelektrostacijas ārā neslēdz. Atomelektrostacijām šī problēma ir vēl izteiktāka. Hidroelektrostacijas šī problēma neskar, tās var iedarbināt ļoti ātri. Gāzturbīnu elektrostacijas arī var iedarbināt ļoti ātri.

Elektrostacijas
Tartaks (upe)

Tartaks (arī Tartaka, Antāna upe; posmā no Rušona līdz Cirišam arī Poguļanka; posmā no Ciriša līdz Dziļūksnim arī Salenieku upe) ir upe Preiļu un Augšdaugavas novados. Sākas no Rušona ezera pie Jaunaglonas. Tek cauri Cirišam, Dziļūksnim, Pakaļņa ezeram. Ietek Luknas ezera ziemeļaustrumu galā. Uz upes vairāki aizsprosti (Ciriša HES, Kameņecas HES). Upei maz izteiktu pieteku, lielākā ir Lazdu grāvis. Pieteku ūdeņus pārsvarā uzņem ezeri, kuriem cauri tek Tartaks. Upes gultne pārsvarā dabīga, līkumota paugurainajā apvidū, regulēta posmā no Cirišu HES aizsprosta līdz Pakaļņa ezeram. Upi šķērso autoceļš P62. Lielākās apdzīvotās vietas krastos: Jaunaglona, Salenieki.

Atsauces 

Aglonas novada upes
Augšdaugavas novada upes
Daugavpils novada upes
Preiļu novada upes
Aglonas pagasts
Ambeļu pagasts
Višķu pagasts
Dubnas pietekas
Šakira

Šakira Izabela Mebaraka Ripolla (; dzimusi ), labāk pazīstama ar savu skatuves vārdu Šakira, ir kolumbiešu dziedātāja, dziesmu autore un producente. Mūziķe ir izdevusi septiņus studijas albumus, četrus koncertierakstu albumus, trīs labāko dziesmu izlases, divus EP ierakstus un 39 singlus. Šakira ieguvusi divas Grammy balvas, astoņas Latīņamerikas Grammy balvas un ir bijusi nominēta Zelta globusa balvai.

Šakira ir visu laiku visvairāk savus ierakstus pārdevusī Kolumbijas māksliniece un otra veiksmīgākā latīnamerikāņu mūziķe pēc Glorijas Estefanas ar pārdotām vairāk nekā 70 miljoniem kopiju visā pasaulē, ASV pārdevusi 9,9 miljonus.

Biogrāfija 
Dzimusi un augusi Barankilā, Kolumbijā. Šakira daudzus savus talantus atklāja jau skolas laikā, kur viņa demonstrēja savas balss dotības un vēderdejas. Šakiras dzimtā valoda ir spāņu, tāpat tekoši runā angļu un portugāļu valodā, runā arī itāļu, franču, katalāņu un arābu valodā.

Viņas pirmie divi studijas albumi neguva lielus komerciālos panakumus un dziedātāja nekļuva plaši pazīstama ārpus Kolumbijas. 1995. gadā izdeva Pies Descalzos, ar ko guva lielus panākumus Latīņamerikā un Spānijā, savukārt 1998. gada albums Dónde Están los Ladrones? visā pasaulē tika pārdots septiņos miljonos kopiju.

2001. gadā guva panākumus ar savu pirmo singlu angļu valodā Whenever, Wherever, kas bija 2002. gada pārdotākais singls. Šakira "ielauzās" angļvalodīgajā pasaulē ar albuma Laundry Service izdošanu, kas tika pārdots 13 miljonos kopiju. Četrus gadus vēlāk viņa izdeva divus albumus Fijación Oral Vol. 1 un Oral Fixation Vol. 2. Abi sekmēja viņas panākumus ar vienu no 2000. gadu veiksmīgākajām dziesmām Hips Don't Lie. 2009. gada rudenī izdeva savu sesto studijas albumu She Wolf, kas ticis atzinīgi novērtēts no kritiķu puses. Albums ticis pārdots apmēram 2 miljonos kopiju visā pasaulē. Šakiras izpildītā dziesma Waka Waka (This Time for Africa) tika izvēlēta kā 2010. gada FIFA Pasaules kausa oficiālā dziesma. Tā kļuva par visu laiku pārdotāko Pasaules kausa dziesmu. Interneta vietnē YouTube dziesmas videoklips angļu valodā ir visu laiku septītais skatītākais video ar 550,5 miljoniem skatījumu. 2010. gada oktobrī izdeva albumu Sale el Sol. Tas ir pārdots divos miljonos kopiju visā pasaulē. Viņas nākamais albums Shakira iznāca 2014. gadā.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Pies Descalzos (1996)
 Dónde Están los Ladrones? (1998)
 Laundry Service (2001)
 Fijación Oral Vol. 1 (2005)
 Oral Fixation Vol. 2 (2005)
 She Wolf (2009)
 Sale el Sol (2010)
 Shakira (2014)
 El Dorado (2017)

Koncertalbumi 
 MTV Unplugged (2000)
 Live & off the Record (2004)
 Oral Fixation Tour (2007)
 Live from Paris (2011)

Labāko dziesmu izlases un remiksu albumi 
 The Remixes (1997)
 Grandes Éxitos (2002)

Singli

Koncerttūres 
 1996-1997: Tour Pies Descalzos
 2000: Tour Anfibio
 2002—2003: Tour of the Mongoose
 2006—2007: Oral Fixation Tour

Atsauces

Ārējās saites 

 

 

1977. gadā dzimušie
Kolumbiešu dziedātāji
Grammy balvas ieguvēji
Lodes grūšana

Lodes grūšana ir vieglatlētikas mešanas disciplīna, kurā dalībniekiem pēc iespējas tālāk jāaizgrūž 7,257 kg (sievietēm — 4 kg) smaga lode. Lodes grūdējiem ir jābūt apveltītiem ar lielu spēku un labu koordināciju, bieži tie ir arī smagākie vieglatlētikas sacensību dalībnieki. Lodes grūšana ir olimpisko spēļu programmā kopš 1896. gada vīriešiem un 1948. gada sievietēm. Tā ir viena no vīriešu desmitcīņas un sieviešu septiņcīņas disciplīnām.

Pasaules rekords lodes grūšanā vīriešiem vairāk nekā 30 gadus bija 23,12 m, ko Rendijs Bārnss no ASV uzstādīja  Losandželosā. 2021. gada 18. jūnijā Jūdžīnā rekordu labija cits ASV sportists Raiens Krauzers; jaunais rekords ir 23,37 m. Pasaules rekords lodes grūšanā sievietēm ir 22,63 m un pieder Natālijai Lisovskai no PSRS, uzstādīts Maskavā .

Latvijas rekords lodes grūšanā vīriešiem ir 21,74 m un to  Rīgā uzstādīja Jānis Bojārs. Latvijas rekords lodes grūšanā sievietēm ir 18,75 un tas pieder Skaidrītei Baikovai, tāpat uzstādīts Rīgā, .

Augstākie rezultāti

Vīriešiem

Sievietēm

Ārējās saites 

Vieglatlētikas disciplīnas
Olympus 35RC

Olympus 35RC ir 35 mm tālmēra fotoaparāts, to ražoja Olympus Japānā 1970. gados. Tas tika pieteikts kā mazākais 35 mm tālmēra fotoaparāts ar pārslēdzamu automātisku/manuālu ekspozīciju.

Specifikācija 
 Objektīvs: E. Zuiko f/2.8 5 elementi 4 grupās
 Fokusa apgabals: 0,9 metri līdz bezgalībai
 Slēdža laiks: B, 1/15, 1/30, 1/60, 1/125, 1/250, 1/500
 Diafragmas atvērums: 2.8, 4, 5.6, 8, 11, 16, 22
 Ekspozīcijas režīmi: automātiska slēdža-prioritātes, manuāla, zibspuldzes režīms
 Filtra izmērs: 43,5 mm
 Filmu jutība: ASA 25—800
 Izmērs: 11 × 7 × 5 cm 
 Svars: 410 grami

Ārējie resursi (angliski) 
 http://www.ph.utexas.edu/~yue/misc/35RC.html
 http://www.cameraquest.com/olyrc.htm
 http://kenrockwell.com/olympus/35rc.htm

Fotoaparāti
Žairzinju

Žairzinju, dzimis Žairs Ventura Fiļu (; dzimis ) ir bijušais Brazīlijas futbolists. Savas karjeras laikā viņš spēlēja malējā pussarga pozīcijā un izcēlās ar savu ātrumu un atlētisko spēli. Viņš bija leģendārās Brazīlijas komandas dalībnieks, kas ieguva 1970. gada Pasaules kausu, kurā viņš guva vārtus katrā spēlē, kurā piedalījās. To paveikdams, viņš kļuva par vienu no trim spēlētājiem, kas to paveicis (bez viņa arī Alsidess Hihia un Žists Fontēns) futbola vēsturē, kas guvuši vārtus katrā turnīra spēlē. Viņš ar 27. kārtas numuru bija iekļauts žurnāla World Soccer Magazine 100 20. gadsimta lieliskāko spēlētāju sarakstā, vienu vietu aiz Zinedina Zidana.

Tābrīža ekonomiskās un politiskās situācijas, kā arī sporta likumdošanas dēļ viņš lielāko savu karjeras daļu aizvadīja Dienvidamerikā, kur viņš pavadīja vienpadsmit gadus Riodežaneiro klubā Botafogo. Karjeras beigas viņš devās uz Eiropu, kas bija raksturīgi Dienvidamerikas spēlētājiem līdz pat 1980. gadiem, kad mainījās ekonomiskā un politiskā situācija. Žairzinju aizvietoja savu futbola elku Garinču gan Botafogo, gan Brazīlijas izlasē un spēlēja trijos Pasaules kausa finālturnīros pēc kārtas.

Atsauces

Ārējās saites 

1944. gadā dzimušie
Riodežaneiro štatā dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
1966. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1970. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1974. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Marseļas "Olympique" spēlētāji
Gabonas futbola izlases treneri
Nabadzība

Nabadzība ir sociāla, ekonomiska un politiska rakstura stāvoklis, kuram raksturīga atsevišķa indivīda vai sociālas grupas trūkums pēc primārās nepieciešamības precēm un pakalpojumiem. Nabadzība bieži ir saistīta ar naudas trūkumu. Nabadzība ir relatīvs jēdziens un ir atkarīgs no vispārējā dzīves līmeņa konkrētā sabiedrībā. Nabadzībā dzīvojošajām personām ne tikai trūkst naudas, bet nereti ir arī pārtikas, dzeramā ūdens, veselības aprūpes, apģērba un/vai pajumtes trūkums.

Pēc Eiropas Kopienas Statistikas biroja izstrādātas metodoloģijas aprēķina nabadzības riska slieksni un nabadzības riska indeksu. Centrālā statistikas pārvalde rēķina Lākenas indikatorus, lai novērtētu un salīdzinātu situāciju sociālās iekļaušanās jomā Eiropas Savienības dalībvalstīs.

Nabadzības definīcija 
Latvijas likumdošanā nabadzība nav definēta, tāpēc, runājot par nabadzību, sociālo atstumtību un sociālo iekļaušanu, tiek pielietotas Eiropas Komisijas definīcijas. Saskaņā ar Eiropas Komisijas noteikto, par nabadzīgām tiek uzskatītas personas, ja to ienākumi un resursi (ekonomiskie, sociālie un kultūras) ir tik ierobežoti, ka viņu dzīves līmenis ir zemāks par sabiedrībā pieņemto un tām tiek liegtas vai ir ierobežotas pamattiesības. Tādējādi nabadzība galvenokārt ietver materiālo resursu trūkumu, kā rezultātā cilvēks nevar nodrošināt dzīvei nepieciešamās pamatvajadzības (pārtika, mājoklis, veselība, izglītība, kultūra un citas).

Absolūtā nabadzība 
Absolūtā nabadzība izpaužas kā minimālo resursu trūkums pamatvajadzību apmierināšanai. Šādā gadījumā trūkst pārtikas, apģērba, pajumtes. Absolūtā nabadzība balstās uz iztikas minimuma jēdzienu. Cilvēku izpratnē joprojām atšķiras absolūtās nabadzības jēdziens, jo ir atšķirīgi uzskati par to, kas ir pamatvajadzības.

Relatīvā nabadzība 
Relatīvajai nabadzībai ir raksturīgi apstākļi, kad pieejamie resursi un līdzekļi ir mazāk, ne tik lielā daudzumā pieejami, kā tas ir pieņemts sabiedrībā, kurā indivīds dzīvo. Šajā gadījumā ir regulārs līdzekļu trūkums, piemēram, lai samaksātu īri, mācīties, apmeklētu kultūras pasākumus. Salīdzinājumā ar absolūto nabadzību šeit nav noteiktas pamatvajadzības, bet tiek izvērtēti indivīda, ģimeņu jeb mājsaimniecību ienākumi, kas tiek salīdzināti ar pārējo sabiedrības locekļu ienākumiem.

Subjektīvā nabadzība 
Subjektīvā nabadzība attiecas tikai uz konkrētu indivīdu uztveri par savu dzīves līmeni.

Nabadzības pazīmes

Bads 

Viena no nabadzības pazīmēm ir pārtikas trūkums ilgstošā laika periodā.

Skatīt arī 
 Korupcija

Atsauces

Ārējās saites 

Ekonomiskas problēmas
Socioloģija
Spoguļkamera

Spoguļkamera (SLR, single-lens relfex) ir fotoaparāts ar pusautomātisku kustīga spoguļa sistēmu. Lietojot spoguļkameru, fotogrāfs var precīzi redzēt, kas tiks uzņemts uz filmas vai ciparu sensora. Tam pretstatā, senāku tipu fotoaparātos skatu meklētājā redzamais attēls var ievērojami atšķirties no tā, kas nonāk uz filmas.

Pirms spoguļkameru izgudrošanas visos fotoaparātos ar skatu meklētājiem bija divi gaismas ceļi: viens veda caur objektīvu uz filmu, otrs veda uz skatu meklētāju un atradās virs (TLR) vai sāņus (tālmēra fotoaparāti) no pirmā. Tā kā skatu meklētājs un filma nevar atrasties vienā vietā, objektīvi ir pavērsti tā, lai no tiem redzamie attēli pārklātos kādā fiksētā punktā fotoaparāta priekšā. Šāds novietojums nesagādā problēmas fotografējot vidējā un lielā attālumā, bet, fotografējot tuvumā, iespējama paralakses kļūda. Arī fokusa iestādīšana var būt neērta.

Vairumam spoguļkameru skatu meklētāju izmantota pentaprizma, tā novietota gaismas ceļā starp spoguli un skatu meklētāju. Pa objektīvu ienākošā gaisma no spoguļa atstarojas uz augšu pentaprizmā, tajā tā iekšēji atstarojas vairākas reizes līdz ir nolīdzināta pret skatu meklētāju. Nospiežot slēdzi, spogulis tiek aizvākts no gaismas ceļa un gaisma nonāk uz filmas vai ciparu sensora.

Fotogrāfs fokusu var iestādīt vai nu manuāli, vai arī to var automātiski iestādīt autofokusa sistēma. Skatu meklētājs var saturēt fokusēšanas matekrānu. 

Līdz pat deviņdesmitajiem gadiem spoguļkamerām bija vismodernākā pieejamā fotogrāfiskās priekšapskata sistēma. Līdz ar ciparu fotoaparātu tehnoloģiju un LCD ekrānu attīstību spoguļkameru popularitāte ir mazinājusies. Praktiski visiem ciparu fotoaparātiem ir LCD ekrāns, kas ļauj precīzi redzēt, kas nonāk uz ciparu sensora. Tomēr spoguļkameras vēl aizvien ir populāras starp profesionāļiem, jo LCD ekrānu izšķirtspēja, kontrasts, attēla atsvaidzināšanas ātrums un krāsu atveidojums nevar sacensties ar optiskiem skatu meklētājiem.

Ārējās saites 

Fotoaparāti
Vladimiras-Suzdaļas kņazi

Vladimiras-Suzdaļas kņazi, vēlāk Vladimiras lielkņazi bija Vladimiras-Suzdaļas kņazistes (krievu:Владимиро-Суздальское княжество) valdnieki, kas pārņēma Kijevas lielkņazu dominējošo stāvokli krievu zemēs 12. gadsimta beigās. Savukārt 13. gadsimtā viņi kļuva par Zelta Ordas mongoļu hanu vietvalžiem Krievzemē, kas viņiem piešķīra vietvalža zīmi - jarliku. 14. gadsimta beigās viņu funkcijas pārņēma Maskavas lielkņazi.

Vladimiras-Suzdaļas kņazu un lielkņazu saraksts

Suverēnie valdnieki 
 1168. - 1174. Andrejs Bogoļubskis (Андрей Юрьевич Боголюбский, Kijevas lielkņaza Jurija Dolgorukija dēls) 
 1174. - 1176. Mihails Jurjevičs (Михалко Юрьевич, Jurija Dolgorukija dēls) 
 1176. - 1212. Vsevolods Lielā ligzda, (Всеволод Юрьевич Большое Гнездо, Jurija Dolgorukija jaunākais dēls) 
 1212. - 1216. Jurijs II Vsevolodovičs, (Юрий Всеволодович, Vsevoloda Lielās ligzdas dēls)
 1216. - 1218. Konstantīns Vsevolodovičs, (Константин Всеволодович, Vsevoloda Lielās ligzdas vecākais dēls) 
 1218. - 1238. Jurijs II Vsevolodovičs, (atkārtoti), kritis kaujā pret mongoļiem.

Zelta Ordas vietvalži Krievzemē 
 1238. - 1246. Jaroslavs II Vsevolodovičs, (Ярослав Всеволодович, Vsevoloda Lielās ligzdas dēls)
 1246. - 1249. Svjatoslavs III Vsevolodovičs, (Святослав Всеволодович, Vsevoloda Lielās ligzdas dēls)
 1248. Mihails Jaroslavičs, (Михаил Ярославич Хоробрит, Jaroslava II dēls), kritis kaujā ar lietuviešiem pie Protvas upes
 1249. - 1252. Andrejs II Jaroslavovičs, (Андрей Ярославич, Jaroslava II dēls)
 1252. - 1263. Aleksandrs Ņevskis (Александр Ярославич Невский, Jaroslava II dēls) 
 1264. - 1271. Jaroslavs III Jaroslavovičs, (Ярослав Ярославич, Jaroslava II dēls) 
 1272. - 1277. Vasilijs Jaroslavovičs, (Василий Ярославич, Jaroslava II jaunākais dēls) 
 1277. - 1294. Dmitrijs Aleksandrovičs, (Дмитрий Александрович, Aleksandra Ņevska dēls) 
 1294. - 1304. Andrejs Aleksandrovičs, (Андрей Александрович, Aleksandra Ņevska dēls) 
 1304. - 1318. Mihails Jaroslavovičs, (Михаил Ярославич Тверской, Jaroslava III dēls, Zelta ordas hans Uzbeks viņu sodīja ar nāvi sakarā ar apsūdzību savas māsas Končakas noindēšanā), uzturējās Tverā
 1318. - 1322. Jurijs Daņilovičs, (Юрий Даниилович), Maskavas kņazs
 1322. - 1326. Dmitrijs Mihailovičs, (Дмитрий Михайлович Грозные Очи), uzturējās Tverā
 1326. - 1327. Aleksandrs Mihailovičs, (Александр Михайлович Тверской, nogalināts pēc hana Uzbeka pavēles), uzturējās Tverā
 1328. - 1341. Joans I Kaļita, (Иван I Данилович Калита, pārcēla lielkņaza rezidenci uz Maskavas kremli)
 1341. - 1353. Simeons Joanovičs Lepnais, (Симеон Иванович Гордый, Maskavas kņazs) 
 1353. - 1359. Joans II Joanovičs Skaistais, (Иван II Иванович Красный, Maskavas kņazs)
 1359. - 1362. Dmitrijs Konstantinovičs, (Дмитрий Константинович, Suzdaļas kņazs).

Skatīt arī 
 Suzdaļa
 Vladimira
 Kijevas lielkņazi
 Polockas kņazi
 Novgorodas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Smoļenskas kņazi
 Tveras kņazi
 Maskavas lielkņazi

Krievzemes kņazi
Krievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Goliševas pagasts

Goliševas pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, Krievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Malnavas, Mērdzenes pagastiem un Blontu pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Ludza 

Ezeri: Zaborovjes ezers

Vēsture 
Goliševas pagasts pirmo reizi vēstures dokumentos minēts 1646. gadā Ludzas stārastijas inventāra sarakstos kā Wlosc Hołuszowska. 1784. gadā Goliševa uzrādīta kā Mihalovas muižas (vēlāk Mērdzenes pagasta) sastāvdaļa. 1945. gadā Mērdzenes pagastā izveidoja Goliševas ciema padomi. 1979. gadā Goliševas ciemam pievienoja daļu Blontu ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā. 2021. gadā Kārsavas novads tika iekļauts Ludzas novadā.

Dabas un kultūrvēsturiskais mantojums 
 Strauju senkapi – valsts arheoloģijas piemineklis.
 Goliševas Sv.Trīsvienības pareizticīgo baznīca – vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
 Kreiču purvs – dabas liegums.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Goliševa (pagasta centrs), Zahari, Antonovka.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Latgale
Ludzas novada pagasti
 
Mērdzenes pagasts
Arvīds Jurgens

Kārlis Arveds Jurgens (dzimis  (pēc vecā stila — ) Rīgā, miris  Monreālā) bija latviešu futbolists, hokejists, basketbolists un bendija spēlētājs, kurš spēlēja visās šo sporta veidu Latvijas izlasēs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku daudzpusīgākajiem Latvijas sportistiem.

Dzimis 1905. gadā Rīgā kučiera Pētera Jurgena un viņa sievas Karolīnes dzimušas Magones ģimenē.

Hokeja karjera 
Hokejā spēlējot ASK Rīga komandā Jurgens ir ieguvis piecus Latvijas hokeja līgas čempiona titulus - no 1932 līdz 1937. gadam. Latvijas hokeja izlases sastāvā viņš piedalījās 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Atšķirībā no futbola, kur Jurgens bija vārtsargs, hokejā viņš bija uzbrucējs.

Basketbola karjera 
Jurgens ar klubu RFK 1925. gadā kļuva par Latvijas basketbola līgas čempionu.

Atsauces

Ārējās saites 

1905. gadā dzimušie
1955. gadā mirušie
Latvijas futbolisti
Latvijas hokejisti
Latvijas basketbolisti
1924. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Hokejisti 1936. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latvijas čempioni hokejā
Rīgā dzimušie
Latvijas izlases futbolisti
Hermanis Saltups

Hermanis Saltups (1901 - 1968) bija ir latviešu hokejists - vārtsargs. Spēlējot JKS Riga, Saltups kļuva par vienu no futbolistiem, kurš aizvadīja Latvijas futbola izlases pirmo starptautisko spēli (pret Igauniju, kas notika, 1922. gada 24. septembrī). Dažas nedēļas pēc savas pirmās starptautiskās spēles Saltups pameta futbolu un aizbraucu uz Vāciju mācīties medicīnu. Vēlāk Saltups kļuva diezgan pazīstams kā ārsts.

Latvijas futbolisti
Latvijas izlases futbolisti
1901. gadā dzimušie
1968. gadā mirušie
Četras svētās pilsētas

Četras svētās pilsētas, jūdaisma tradīcijā iekļauj Jeruzālemi, Hebronu, Tiberiju un Safedu.

Šīs pilsētas atzītas par svētām gan tāpēc, ka tajās koncentrētas kulta celtnes, gan ievērojamu rabīnu piemiņas vietu dēļ. Daudzi reliģiski ebreji izvēlas tikt apglabāti tieši šajās pilsētās.

Jeruzāleme jau gadu tūkstošiem ir jūdaisma svētākā pilsēta un ebreju pasaules centrs. Tajā atradies Jeruzālemes templis, tā bijusi senās Izraēlas karalistes galvaspilsēta un ir arī mūsdienu Izraēlas galvaspilsēta. Jeruzāleme ir svēta arī kristiešiem un musulmaņiem.

Hebronā atrodas patriarhu Ābrama, Īzaka, Jēkaba un viņu sievu Sāras, Rebekas un Leas kapu vietas. Arī musulmaņi uzskata Hebronu par svētu, jo tajā apglabāts viņu ciltstēvs Ābrams.

Safeda kļuva par ievērojamu ebreju kultūras centru pēc tam, kad tajā ieradās 1492. gadā no Spānijas padzītie ebreji, starp kuriem bija daudzi ievērojami rabīni. Tā kļuva par ievērojamu Kabalas studiju centru. Tajā atrodas ievērojamā kabalista Īzaka Lurijas kapa vieta.

Tiberija ir ievērojama kā pilsēta kurā 18. un 19. gadsimtā darbojās virkne ievērojamu rabīnu un viņu skolnieki. Vēsturiski tieši šajā pilsētā pabeigts darbs pie Jeruzālemes Talmuda.

Jūdaisms
Svētās pilsētas
Psalmi

Psalmi ( — 'slavas dziesma',  — 'dziesmas arfas pavadījumā') ir 150 dziesmu grāmata, kas ir ebreju un kristiešu Bībeles sastāvdaļa.

Jūdaismā tradicionāli tiek uzskatīts, ka psalmu autors ir karalis Dāvids, kas balstījies uz senāku psalmistu darbiem (t.sk. Ādamu un Mozu). Tikai pie 73 psalmiem minēts, ka to autors ir Dāvids.

Musulmaņi uzskata, ka Psalmi, kas Korānā tiek saukti par Zabur, Dāvidam ir paša Dieva atklāti, līdzīgi, kā Tora tika atklāta Mozum, Jaunā derība Jēzum un Korāns Muhamedam.

Zinātnieki uzskata, ka Psalmi ir vairāku gadsimtu laikā dažādu autoru sarakstīti un galīgi apkopoti tikai laika posmā pēc Babilonijas trimdas. Iespējams, ka senākie no tiem uzrakstīti jau Izraēlas karalistes laikā un izmantoti reliģiskajās ceremonijās pirmajā Jeruzālemes templī. Psalms 119. ir visgarākais ar 176 pantiem, visīsākais ir 117. psalms ar diviem pantiem. Pie daudziem psalmiem minēti to autori, kā arī senaizmirstas melodijas, kādās tie būtu jādzied Jeruzālemes templī.

Jūdaismā psalmu grāmata ir sadalīta piecās daļās, tāpat kā Torā ir piecas grāmatas.
Pirmajā grāmatā ir 41 psalms. Tiek uzskatīts, ka visu to autors ir Dāvids (izņemot 1, 2, 10 un 33 psalmu).
Otrajā grāmatā ir 31 psalms. Astoņpadsmit no tiem esot Dāvida rakstīti. 72. psalms sākas ar vārdiem "Zālamanam", ko tradicionāli uzskata kā Dāvida lūgšanu par savu dēlu un mantinieku.
Trešajā grāmatā ir 17 psalmi.
Ceturtajā grāmatā arī 17 psalmi, no kuriem 90. psalms tiek piedēvēts Mozum.
Piektajā grāmatā ir pēdējie 44 psalmi, no kuriem piecpadsmit esot Dāvida sarakstīti.

Psalmi 113.—118. veido "Hallel", ebreju lūgšanu, kas tiek skaitīta trīsreiz gadā, lielajos reliģiskajos svētkos; jaunu mēnesi sagaidot un astoņās Hanukas dienās.

Atsauces

Ārējās saites 

Vecās Derības grāmatas
Ebreju Bībele
Rostova

Rostova (, varjagu: Ráðstofa) jeb Dižā Rostova ir sena pilsēta Krievijas Federācijas Jaroslavļas apgabala dienvidu daļā pie Nero ezera. Tā atrodas 202 km uz ziemeļaustrumiem no Maskavas un 53 km no apgabala galvaspilsētas Jaroslavļas. Viens no lielākajiem starptautiskā tūrisma centriem Krievijā.

Vēsture 

Rostova atrodas meriešu apdzīvotajā zemē, kur tās vietā pie Saras upes atradās meriešu zemes centrs — Saras pilskalns (). 
Vikingu laikos 9. gadsimta sākumā Saras pilskalns kļuva par vienu no galvenajiem varjagu rūsu atbalsta punktiem uz Volgas ūdensceļa, kas veda no Ziemeļeiropas uz Kaspijas jūras baseina zemēm. 
862. gada notikumu sakarā Nestora hronikas sākumā minēts: "Un visu varu saņēma Ruriks, un sāka izdalīt saviem vīriem pilsētas - tam Polocku, šim Rostovu, citam Beloozeru. Tajās pilsētās varjagi ir ienācēji, bet pamatiedzīvotāji Novgorodā ir slāvi, Polockā kriviči, Rostovā merieši, Beloozerā vesi, Muromā muromieši, un par tiem visiem valdīja Ruriks." 
907. gadā Rostovas karadraudze esot piedalījusies kņaza Oļega karagājienā uz Konstantinopoli.

987.—1010. gadā Rostovā valdīja kņazs Jaroslavs Gudrais, kas pilsētas aizsardzībai Volgas krastā uzcēla Jaroslavļas cietoksni.
1113.—1157. gadā Rostovā valdīja kņazs Jurijs Dolgorukijs, kas 1125. gadā pārcēla savu mītni uz Suzdaļu. 
1160. gadā koka baznīcas vietā vācu mūrnieks Kufirs uzcēla pirmo mūra katedrāli.
1207. gadā tika nodibināta Rostovas kņaziste.
1238. gadā Rostovas kņazu Vasiļko Konstantinoviču mongoļi saņēma gūstā kaujā pie Sitas un vēlāk nogalināja.
1281.—1310. gadā mongoļu soda ekspedīcijās un kņazu savstarpējās cīņās pilsēta tika nopostīta septiņas reizes.
1320. gadā Rostovas kņaziste tika sadalīta un nokļuva Maskavijas ietekmē.
1474. gadā Maskavas lielkņazs Ivans III to pievienoja saviem īpašumiem.

Krievijas cara Mihaila laikā holandiešu inženieris Johans Rodenburgs 1632. — 1634. gadā vadīja Rostovas kremļa deviņu bastionu izbūvi.
18. gadsimta beigās Rostovas arhibīskaps pārcēla savu mītni uz Jaroslavļu.
19. gadsimta otrajā pusē sākās Rostovas kremļa kompleksa atjaunošana. 1883. gadā tika nodibināts muzejs.

Ievērojamākās apskates vietas 

 Rostovas kremlis ar Uspenska katedrāli un kņaza pili
 Arkādes vecpilsētā
 Jēkaba Pestītāja klosteris
 Ābrama klosteris
 Borisa un Gļeba klosteris

Atsauces

Ārējās saites 

 mojgorod.ru 
 http://www.rostmuseum.ru/
 https://web.archive.org/web/20081206150724/http://finift.ru/
 http://www.museum.ru/M1649
 https://web.archive.org/web/20091228060113/http://www.v-rostove.ru/
Salnavas pagasts

Salnavas pagasts ir viena no Ludzas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos, Krievijas pierobežā. Robežojas ar sava novada Kārsavas pilsētu un Malnavas un Mežvidu pagastiem, Rēzeknes novada Nautrēnu pagastu, Balvu novada Krisjāņu, Tilžas un Baltinavas pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Aukupeite

Ezeri: Kugreņu ezers, Nūmiernes ezers, Vidējais ezers un Voitupļavas ezers

Vēsture 

Pirms 1920. gada agrārās reformas tagadējā Salnavas pagasta teritorijā atradās Ruskulovas muiža, Salnavas muiža un Žurilovas muiža.  
Agrārās reformas gaitā Ruskulovas muiža tika sadalīta 1588 vienībās 15 949 ha kopplatībā., Saļņevas muižas īpašumā esošos 2237 ha sadalīja 80, bet Žurilovas muižas 257 ha - 72 vienībās. Zemnieka saimniecības vidējā platība bija 5 – 15 ha.

1945. gadā Kārsavas pagastā izveidoja Salnavas ciema padomi. 1954. gadā Salnavas ciemam pievienoja Oponosu ciemu, 1955. gadā - Ruskulovas ciemu, 1977. gadā - daļu Malnavas, Kārsavas un Baltinavas ciemu teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kārsavas novadā. 2021. gadā Kārsavas novadu iekļāva Ludzas novadā.

Dabas un kultūrvēsturiskais mantojums 
 Kugriņu purvs un mežs – dabas liegums.
 Salnavas muižas brīvā plānojuma parks – vietējas nozīmes dabas piemineklis.
 Salnavas muižas apbūve – vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.
 Salnavas katoļu kapela – vietējais arhitektūras piemineklis.
 Ruskulovas muižas regulārā plānojuma parks – īpaši aizsargājamais dabas

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Salnava (pagasta centrs), Korecki, Ruskulova, Aizeļkšņi, Aizsili, Bļaši, Bieleņi, Orinski, Otrā Bozova, Kaļvine, Kaupuži, Pliešova, Stendži, Zaciški, Žeikari, Zobļova, Žurlova, Rogi.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Latgale
Ludzas novada pagasti
 
Kārsavas pagasts
Raipala ezers

Raipala ezers (arī Raipals) ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novada Veclaicenes pagastā Korneta ezeru virknē. 35 m dziļais Raipals ir viens no dziļākajiem ezeriem Latvijā.

Ezers atrodas Korentu-Peļļu subglaciālajā iegultnē un ir lielākais no tajā esošajiem ap 10 ezeriem. 1999. gadā iegultnes Latvijas daļā izveidots Kornetu-Peļļu dabas liegums. Pats Raipala ezers ir ar aizsardzības statusu jau kopš 1923. gada, kad tika izveidots Raipala meža botāniskais liegums. Kornetu-Peļļu dabas liegums ietilpst arī plašākā īpaši aizsargājamā dabas teritorijā - Veclaicenes aizsargājamo ainavu apvidū.

Ezera dibens smilšains un dūņains. Sastopamās zivju sugas: līdaka, asaris, rauda, plaudis, līnis un karūsa.

Ainaviskā ezera krastos atrodas divi viesu nami.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datu bāze

Skatīt arī 
 Latvijas dziļākie ezeri

Alūksnes novada ezeri
Veclaicenes pagasts
Guščica

Guščica (arī Dilmaņu upīte, Gluhaja rečka, Gušča, Holodnaja rečka, Slobodas upīte, Vihļanka) ir Narūtas labā krasta pieteka Krāslavas novadā. Sākas no Kromančuka ezera uz Andrupenes un Andzeļu pagastu robežas. Tek pa Dagdas meža dienvidrietumu malu. Augštece līdz Slobodai regulēta, lejtecē tek pa izteiktu ieleju. Ietek Narūtā Dagdas pilsētas teritorijā lejpus Narūta ezera. Upes krastā pie Dagdas muižas parka atrodas Dagdas ala. Pie ietekas Narūtā — Dagdas pilskalns.

Atsauces 

Daugavas baseina upes
Krāslavas novada upes
Dagda
Andrupenes pagasts
Dagdas novada upes
Teirumnīku ezers

Teirumnīku ezers (arī Tīrumnieku ezers) ir beznoteces purva ezers Rēzeknes novada Nagļu pagastā. Atrodas Teirumnīku purva rietumu daļā, dabas lieguma "Lubāna mitrājs" dabas lieguma zonā. No 1999. līdz 2009. gadam ezers bija dabas liegumā "Tīrumnieku purvs". Ezera krasti zemi, purvaini, gar krastu iet Tīrumnieku purva dabas taka (0,8 km).

Atsauces 

Rēzeknes novada ezeri
Nagļu pagasts
Šekltona krāteris

Šekltona krāteris ir triecienkrāteris uz Mēness. Krāteris nodēvēts par godu Ernestam Šekltonam, ievērojamam Antarktikas pētniekam. Krāteris ir īpašs ar to, ka tā iekšpuse atrodas mūžīgā tumsā, tajā neiespīd Saule, kamēr klinšu radzes ap tā malām Saule apspīd gandrīz patstāvīgi. Noēnojuma dēļ, krātera iekšpusē ir ļoti zema temperatūra. Tādēļ šeit, iespējams, atrodas gaistošas vielas, kuras uz Mēness virsmu nonākušas, nokrītot komētām. NASA kosmiskā aparāta Lunar Prospector mērījumi krāterī uzrādīja paaugstinātu ūdeņraža daudzumu. Tas varētu liecināt par ledus esamību tajā.

Krāteris atrodas pašā Mēness dienvidpolā. Mēness rotācijas ass atrodas dažus km no krātera centra. Skatoties no Zemes, var redzēt vienīgi krātera apmali, kura ir nedaudz augstāka par apkārtni. Krāteris izveidojies pirms apmēram 3,6 miljardiem gadu.

Krāteri un tā apkārtni ir pētījuši vairāki kosmiskie aparāti. Lunar Prospector veiktie mērījumi Mēness polu apkārtnē un arī pie Šekltona krātera uzrādīja paaugstinātu ūdeņraža daudzumu.  Lunar Prospector tika ietriekts netālu esošajā Šūmeikera krāterī, lai būtu iespējams analizēt izveidojušos putekļu mākoni, tomēr ūdens klātbūtne toreiz netika atklāta. Arī turpmākie pētījumi, izmantojot radarus, ūdens klātbūtni neuzrādīja. Krātera iekšpuses izpēti, izmantojot optiskos instrumentus, pirmoreiz veica zonde Kaguja 2007. gadā. Arī šoreiz nozīmīgs ledus daudzums netika atklāts.  netālu no krātera tika ietriekta neliela Mēness ietriekšanās zonde (MIP), kuru palaida no kosmiskā aparāta Chandrayaan-1. Ar MIP iegūtie dati liecināja par ūdens klātbūtni Mēness iežos.

Šekltona krāteris ir minēts kā potenciāla vieta vairāku nākotnes projektu realizēšanai. Šajos plānos ietilpst gan infrasarkano staru teleskopa uzstādīšana, gan Mēness bāzes izveide.

Atsauces 

Mēness krāteri
Vitolds Gombrovičs

Vitolds Marians Gombrovičs (; dzimis , miris ) bija poļu rakstnieks un dramaturgs. Kļuva slavens tikai savas dzīves beigu posmā, tomēr mūsdienās tiek uzskatīts par vienu no ietekmīgākajiem autoriem poļu literaturā.

Dzimis 1904. gadā Opatovas apkaimē turīgu augstmaņu ģimenē. 1911. gadā ģimene pārcēlās uz Varšavu. No 1922. līdz 1927. gadam Gombrovičs studēja jurisprudenci Varšavas universitātē. Dzīvojot Varšavā, Gombrovičs iekļāvās vietējo intelektuāļu aprindās. 1937. gadā tika publicēts romāns "Ferdidurke", kurš ieguva atzinību poļu literārajās aprindās.

Otrā pasaules kara sākumu Gombrovičs sagaidīja uz kuģa klāja, kurš ceļoja uz Argentīnu. Gombrovičs nolēma kara gadus pavadīt Argentīnā, tomēr šeit viņš nodzīvoja līdz 1963. gadam, kad, kļūdams starptautiski slavens, pārcēlās uz dzīvi Francijā.

Pazīstamākie darbi 
 Romāns "Ferdidurke" (Ferdydurke, 1937)
 Luga "Ivonna, Burgundijas princese" (Iwona, księżniczka Burgunda, 1938; 2007. gadā iestudēta Latvijas Dailes teātrī, režisors Romans Kozaks)
 Romāns Trans-Atlantyk, 1953
 Romāns Pornografia, 1960

Ārējās saites 

 gombrowicz.net , , , 
 Piknik gombrowiczowski 
 Par Gombroviču portālā CULTURE.PL , , , 
 Par Gombroviču Dailes teātra mājaslapā 
 Institut national de l'audiovisuel (INA) 

Poļu valodā rakstošie
Poļu rakstnieki
Sventokšiskas vojevodistē dzimušie
Kazlu Rūda

Kazlu Rūda () ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas dienvidrietumos, 27 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Marijampoles. Pilsētu ieskauj meži. Viļņas – Kaļiņingradas dzelzceļa līnija sadala pilsētu divās līdzīgās daļās. Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1744. gadā, un iesākumā attīstījusies kā darvas ieguves centrs. Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas bijusī PSRS kara aviācijas bāze.

Sports 
 FK Šilas — futbola klubs.
 Kazlu Rūdas centrālais stadions.

Sadraudzības pilsētas 
  Oni, Gruzija
  Fromborka, Polija
  Guseva, Krievija
  Korjukovka, Ukraina
  Lvuveka, Polija
  Zonderhauzena, Vācija

Lietuvas pilsētas
Kvāpānu dīķi

Kvāpānu dīķi ir zivjaudzēšanas vajadzībām izveidota mākslīgu ūdenstilpju sistēma Rēzeknes novada Gaigalavas pagastā. Sastāv no sešiem dīķiem, ko norobežo dambji. Dambis, pa kuru iet autoceļš Lubāna-Gaigalava, atdala no Rēzeknes upes un Lubāna. Izbūvēti laika posmā no 1965. līdz 1980. gadam.

Ietilpa 1999. gadā izveidotajā Īdeņas un Kvāpānu dīķu dabas liegumā, kas 2009. gadā tika iekļauts vienā no lielākajām īpaši aizsargājamajām dabas teritorijām Latvijā Lubāna mitrāja dabas liegumā. Tādējādi Kvāpānu dīķi ir Natura 2000 vieta, teritorija ietilpst Ramsāres konvencijas vietu sarakstā un tai ir putniem nozīmīgās vietas statuss.

Kopā ar līdzēs esošajiem Īdeņas dīķiem nozīmīga ūdensputnu ligzdošanas vieta, viena no nedaudzajām ligzdošanas vietām Latvijā reti sastopamām putnu sugām, piemēram mazajam dumpim un baltspārnu zīriņam. Dīķi ir piemēroti putnu vērošanai, šeit izveidota atbilstoša infrastruktūra - 2 putnu vērošanas torņi.

Līdz 1998. gadam dīķus apsaimniekoja zivsaimniecība "Nagļi". Audzē karpas, sudrabkarūsas. Iegūst niedres eksportam.

ZS "Birzes", Kvāpānu dīķu vidū, atrodas tūrisma informācijas centrs. Viesu nams piedāvā naktsmītnes, makšķerēšanu, putnu vērošanu un ūdensputnu medības.

Atsauces 

Rēzeknes novada ezeri
Gaigalavas pagasts