joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Alekss Petrandželo

Alekss Petrandželo (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) Petrandželo spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Vegasas "Golden Knights".

Spēlētāja karjera 
Pēc divām Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām 2008.—09. gada sezonā Petrandželo debitēja NHL kluba Sentluisas "Blues" rindās. Komandas sastāvā gan aizsargs nostiprinājās vien 2010.—11. gada sezonā, to noslēdzot kā komandas rezultatīvākais aizsargs. 2011.—12. gada sezonā Petrandželo atzīmējās ar 51 punktu 81 spēlē. 2016. gadā hokejists kļuva par "Blues" kapteini. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu, gūstot sērijas izšķirošos vārtus.

2020. gadā noslēdza septiņu gadu līgumu ar Vegasas "Golden Knights".

Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko spēļu čempionu, kā arī spēlējis 2011. gada Pasaules čempionātā, tajā tiekot atzīts par turnīra labāko aizsargu.

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Vegasas "Golden Knights" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Stenlija kausa ieguvēji
Ontārio dzimušie
Acs refrakcija

Acs refrakcija ir acs gaismas laušanas spēja. Attiecībā uz aci izšķir divus refrakcijas veidus — fizisko un klīnisko. Fiziskā refrakcija ir acs optiskās sistēmas laušanas spēja, kuru izsaka nosacītās vienībās — dioptrijās. Klīniskā refrakcija ir acs optiskās sistēmas galvenā fokusa novietojums attiecībā pret tīkleni.

Skatīt arī 
 Tuvredzība
 Tālredzība

Atsauces 

Oftalmoloģija
Jētelande

Jētelande (, ) ir viena no Zviedrijas vēsturiskajām zemēm, kas robežojās ar Svēlandi ziemeļos un Norvēģiju ziemeļrietumos.

Vēsture 
Senatnē Jētelandē dzīvoja seno ģermāņu cilts goti (), kas Lielās tautu staigāšanas laikā 2. gadsimtā devās pāri Baltijas jūrai un gar Vislas, Dņestras, Daugavas un Dņepras krastiem nonāca pie Melnās jūras. Tur tie sadalījās rietumgotos un austrumgotos un sagrāva Seno Romas impēriju.
Gutasāgā aprakstīta gotu cilts daļas pārcelšanos no Gotlandes uz Dagdas salu, kur tie „uzcēluši pili, bet nespēdami sevi uzturēt, devušies pa Daugavu (Dyna) tālāk uz Krieviju un Grieķiju”.

Vikingu laikos Jētelandes dienvidu daļas teritorijā izveidojās daudzas mazas valstiņas (Kinda, Tveta, Vista, Vedbo, Tjust, Sevede, Aspeland, Handbörd, Möre, Värend, Finnveden, Njudung), kas ieguva "Mazās zemes" jeb Smolandes (Småland) nosaukumu. Zviedru ķēniņš Magnuss Eriksons pakļāva Smolandi ap 1350. gadu. Zviedrijas valdnieka oficiālais tituls bija "zviedru, gotu un vendu ķēniņš" (Sverigis, Göthes och Wendes Konung).
 
1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijas-Norvēģijas karalistei Gotlandi, bet 1658. gadā pēc Otrā Ziemeļu kara Skoni, Hallandi, Blēkingi, kā arī Būhuslēni. Pakapeniski tās sāka uzskatīt par Jētelandes daļu.

Atsauces 

Zviedrija
Zviedrijas vēsture
Marks Makmoriss

Marks Makmoriss (; dzimis ) ir kanādiešu snovbordists. Plašāk specializējies sloupstaila un big air disciplīnās.

Piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs.  Sočos ieguvis bronzas medaļu sloupstailā — Kanādas pirmo medaļu 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs. Arī  Phjončhanā izcīnīja bronzu sloupstailā.

Pasaules čempionātos izcīnījis trīs medaļas — zeltu 2021. gadā big air un divas sudraba medaļas sloupstailā (2013, 2019).

Ārējās saites 

  

1993. gadā dzimušie
Kanādas snovbordisti
Kanādas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2022. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki
Kanādas olimpiskie bronzas medaļnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki snovbordā
Stole Sannbeks

Stole Sannbeks (; dzimis ) ir norvēģu snovbordists. Piedalījies  Sočos, kur ieguvis sudraba medaļu vīriešu sloupstailā.

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Norvēģijas snovbordisti
Norvēģijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Snovbordisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki snovbordā
Norlande

Norlande ( - "Ziemeļu zeme") ir viena no Zviedrijas vēsturiskajām zemēm, kas robežojās ar Svēlandi dienvidos, Norvēģiju rietumos un ziemeļos, ar Somiju ziemeļaustrumos. Norlande aizņem 59% no Zviedrijas teritorijas, bet tajā dzīvo tikai 12,8% Zviedrijas iedzīvotāju.

Vēsture 
Senatnē Norlandi apdzīvoja vienīgi sāmi.
Norlandes kolonizācija sākās pēc 10. gadsimta no tagadējās Jēvleborgas lēnes, kuras dienvidu daļa jeb Jestrika zeme (, ) piederēja zviedru ķēniņu pārvaldītajai Svēlandei. Uz ziemeļiem no tās atradās Helsingija ().
Ādams no Brēmenes savā Hamburgas arhibīskapijas hronikā (Gesta Hammaburgensis Ecclesiae Pontificum) pieminējis, ka ap 1060. gadu Helsingijā ieradies katoļu misionārs Stefans (, ), kas vēlāk ieguvis Helsingijas apustuļa vārdu. Pēc Somijas krusta kariem izceļotāji no Helsingijas apmetās tagadējo Helsinku apvidū, kas ir to nosaukuma pamatā.  

Norlandes nosaukums rakstos tiek lietots tikai no 15. gadsimta sākuma un sākumā ar "Ziemeļu zemes" vārdu apzīmēja arī tagadējo Somijas Lapzemi.     
Zviedru ekspansija uz ziemeļiem sākās 17. gadsimtā, 1645. gadā Zviedrija atņēma Dānijas-Norvēģijas karalistei Herjedāleni (Härjedalen) un daļu no Jemtlandes.
1809. gadā Krievijas impērija atņēma Zviedrijai Norlandes austrumu daļu, ko pievienoja Somijas lielhercogistei. 19. gadsimtā Norlandē sāka celt lielas  papīrfabrikas un dzelzs raktuves.

Zviedrija
Zviedrijas vēsture
Hanna Kīrnija

Hanna Kīrnija (; dzimusi ) ir amerikāņu frīstaila slēpotāja, kas specializējusies mogula disciplīnā.

Piedalījusies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2010. gadā Vankūverā kļuva par čempioni mogula distancē, pēc četriem gadiem Sočos mogulā izcīnīja bronzu. Ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā, kur izcīnījusi divas zelta (abas mogulā), vienu sudraba un trīs bronzas medaļas.

Pasaules kausā debitējusi 2003. gada janvārī. Kopumā izcīnījusi vairāk nekā 35 uzvaras atsevišķos Pasaules kausa posmos. Divas reizes izcīnījusi uzvaru Pasaules kausa kopvērtējumā (2011, 2012), četras reizes — mogula kopvērtējumā (2009, 2011, 2012, 2013).

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
ASV frīstailisti
Frīstaila slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Frīstaila slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Frīstaila slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Vērmontā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki frīstaila slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki frīstaila slēpošanā
Andrē Mīrers

Andrē Mīrers (; dzimis ) ir bijušais zviedru kalnu slēpotājs.

Piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , ). 2006. gadā Turīnā ierindojās 4. vietā slalomā, savukārt pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja bronzas medaļu šajā disciplīnā. 2018. gadā Phjončhanā kļuva par olimpisko čempionu slalomā.

Startējis vairākos Pasaules čempionātos, individuāli augstākā vieta tika ieņemta 2013. gadā — 4. vieta slalomā. Komandu sacensībās izcīnījis trīs medaļas: sudrabu 2013. gadā un bronzas godalgas 2015. un 2017. gadā.

Pasaules kausa sacensībās debitējis 2004. gada janvārī. Lielākos panākumus Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnījis 2012.—2013. gada sezonā, kad ierindojās 9. vietā, 2011.—2012. gada sezonā izcīnīja Mazo kristāla globusu slaloma ieskaitē.

Pēc 2019.—2020. gada sezonas noslēdza savu karjeru.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1983. gadā dzimušie
Zviedrijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Jēvleborjas lēnē dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kalnu slēpošanā
Turīnas province

Turīnas province (, , ) ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļrietumos, Pjemontas reģionā. Province rietumos robežojas ar Franciju. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Turīna. Provinces kopējā platība ir 6821 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Turīnas province sīkāk iedalās 315 komūnās.

Itālijas provinces
Pjemontas provinces
Romas province

Romas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Lacio reģionā. Provinci rietumos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Roma. Provinces kopējā platība ir 5352 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji (Itālijas apdzīvotākā province). Romas province sīkāk iedalās 121 komūnā.

Itālijas provinces
Lacio provinces
3. tūkstošgade

3. tūkstošgade ir laika periods, kas sākās  un beigsies  pēc Gregora kalendāra. Tas ir mūsu ēras trešais gadu tūkstotis. Šī ir pašreizējā tūkstošgade un no tās ir pagājusi viena dekāde 2000. gadi, bet pašlaik norisinās 2010. gadi, kas ilgs līdz 2019. gada 31. decembrim.

Trešās tūkstošgades gadsimtu uzskaitījums 
 21. gadsimts
 22. gadsimts
 23. gadsimts
 24. gadsimts
 25. gadsimts
 26. gadsimts
 27. gadsimts
 28. gadsimts
 29. gadsimts
 30. gadsimts

Izgudrojumi, atklājumi, ieviesumi
Kalējs

Kalējs jeb kalvis ir cilvēks, kas kalvē, izmantojot āmuru un laktu, kaļ un apstrādā metālu. Visbiežāk apstrādājamais metāls ir dzelzs vai tā sakausējums — tērauds. Pirms kalšanas metāls parasti tiek sakarsēts, lai tas vieglāk padodas apstrādei. Kalēju pienākumos ietilpst arī metālu kausēšana un to liešana veidnēs, tādā veidā iegūstot vajadzīgo priekšmetu.

Vēsturiski kalējiem bija liela nozīme ieroču izgatavošanā, piemēram, zobenu izgatavošanā, kā arī dažādu sadzīves priekšmetu, piemēram, katlu un pannu izgatavošanā.

Atsauces 

Profesijas
Metālapstrāde
Patriks Čaņs

Patriks Lūiss Vai-Kuaņs Čaņs (Patrick Lewis Wai-Kuan Chan; dzimis ) ir ķīniešu izcelsmes (abi vecāki ir izceļojuši no Honkongas) Kanādas daiļslidotājs, startē vīriešu individuālajās sacensībās. Viņš 2018. gada olimpiskais čempions.

Karjera 
Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur trīs gadus pēc kārtas ir kļuvis par čempionu (2011, 2012, 2013), iepriekšējos divos gados izcīnījis pa sudraba medaļai (2009, 2010). Divas reizes izcīnījis uzvaru Četru kontinentu turnīrā (2009, 2012), divas reizes uzvarējis arī Grand Prix fināla sacensībās (2011, 2012). Startējis trīs ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2010. gadā Vankūverā izcīnījis 5. vietu, savukārt 2014. gadā Sočos izcīnīja sudrabu gan komandu, gan individuālajās sacensībās. 2018. gada Phjončhana izcīnīja zeltu gan komandu, 9. vietu gan individuālajās sacensībās.

2011. gada aprīlī uzstādījis pasaules rekordu īsajā programmā un summā. 2011. gadā tika atzīts par labāko Kanādas sportistu.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Ārējās saites 
 

1990. gadā dzimušie
Kanādas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Ontārio dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki daiļslidošanā
Gabriela Soukalova

Gabriela Soukalova (; bijusi arī Koukalova (Koukalová); dzimusi ) ir bijusī čehu biatloniste, divu sudraba medaļu ieguvēja , 2015.—2016. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējuma uzvarētāja.

Viņas māte ir Gabriela Svobodova, kas startēja distanču slēpošanā un ir izcīnījusi sudraba medaļu stafetē 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

G. Soukalova biatlona sacensībās startē kopš 2005. gada, Pasaules kausa sacensībās debitējusi 2009. gadā. Startējusi vairākos Pasaules čempionātos, 2013. gadā Čehijas komandas sastāvā izcīnīja bronzas medaļu jauktajā stafetē, 2015. gadā šajā distancē izcīnījusi zelta medaļu, vēl 2015. gadā izcīnījusi sudraba medaļu 15 km distancē. 2017. gada Pasaules čempionātā izcīnīja zelta medaļas stafetē kopā ar Čehijas izlasi, kā arī divas individuālās medaļas.

Lielākos panākumus Pasaules kausā guvusi 2015.—2016. gada sezonā, kad uzvarēja kopvērtējumā, kā arī sprinta, iedzīšanas un masu starta ieskaitē. G. Soukalova ir pirmā un vienīgā Čehijas biatloniste, kas uzvarējusi Pasaules kausa kopvērtējumā.

 G. Soukalova izcīnīja divas sudraba medaļas: masu startā (30 gadus pēc savas mātes izcīnītās olimpiskās sudraba medaļas distanču slēpošanā) un Čehijas komandas sastāvā jauktajā stafetē.

2017. gadā atzīta par Čehijas Gada sportistu.

2016. gada maijā apprecējusies ar badmintonistu Petru Koukalu. 2019. gada maijā paziņoja par karjeras beigām.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Atsauces

Ārējās saites 

 

1989. gadā dzimušie
Čehijas biatlonisti
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Liberecas apgabalā dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Peters Budajs

Peters Budajs (; dzimis ) ir slovāku hokejists, vārtsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Budajs spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Tampabejas "Lightning" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Pēc trim Ontārio hokeja līgā aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Budajs sāka 2002.—03. gada sezonā Amerikas hokeja līgas vienības Hēršijas "Bears" rindās. "Bears" rindās viņš aizvadīja nākamās trīs sezonas, līdz 2005.—06. gada sezonā kļuva par NHL kluba Kolorādo "Avalanche" otro vārtsargu aiz Dāvida Ebišera, komandas rindās laukumā dodoties 34 spēlēs.

2008.—09. gada sezonā Budajs bija "Avalanche" pamatvārtsargs, taču jau nākamajā sezonā komandai pievienojās Kreigs Andersons, 2009.—10. un 2010.—11. gada sezonās atgriežoties pie komandas otrā vārtsarga lomas. 2011. gada vasarā Budajs noslēdza divu gadu līgumu ar Monreālas "Canadiens". Turpmākajās sezonās Budajs bija "Canadiens" otrais vārtsargs aiz Kerija Praisa.

2014. gada vasarā Budajs pievienojās Vinipegas "Jets" rindām, taču īsi pirms sezonas sākuma vārtsargs tika nosūtīts uz AHL vienību Sentdžonsas "IceCaps". 2015. gada vasarā pievienojās Losandželosas "Kings" rindās. 2016.—17. gada sezonā komandas pamatvārtsarga Džonatana Kvika savainojuma dēļ viņš "Kings" sastāvā aizvadīja 53 spēles. 2017. gada februārī tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning".

Slovākijas hokeja izlases rindās Budajs spēlējis 2006., 2010. un 2014. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī 2008. un 2010. gada Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1982. gadā dzimušie
Banska Bistricas apgabalā dzimušie
Slovākijas hokejisti
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Monreālas "Canadiens" spēlētāji
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Pjēro Tosi

Pjēro Tosi (; dzimis  Sestofjorentino, Itālijā) ir itāļu teātra un kino kostīmu mākslinieks, BAFTA un Kinoakadēmijas goda balvas ieguvējs.

Par Pjēro Tosi profesionālās karjeras pamatu var uzskatīt ilggadēju sadarbību ar itāļu režisoru Lukīno Viskonti. 1952. gadā Viskonti uzaicināja Tosi izveidot kostīmus filmai "Visskaistākā" (Bellissima). Nākamā Viskonti filma, kurā viņš sadarbojās ar Tosi, bija 1954. gada filma Senso, kuras darbība norisinās Risordžimento laikos. Šajā filmā Tosi strādāja kopā ar pieredzes bagāto franču kostīmu mākslinieku Marselu Eskofjē, kurš bija atbildīgs par galveno varoņu kostīmiem. Savukārt Tosi šajā filmā izveidoja kostīmus otrā plāna varoņiem: kareivjiem, zemniekiem un citiem. 1963. gadā Viskonti uzfilmēja "Gepards" (Il Gattopardo), kuras darbība norisinās tajā pašā laikā kā filmā Senso. Režisors šajā filmā Tosi uzticēja pilnībā visu varoņu kostīmu izveidi. Pjēro Tosi ir veidojis kostīmus tādām sekojošām Viskonti filmām: Le notti bianche (1959), "Roko un viņa brāļi" (Rocco e i suoi fratelli, 1960), "Svešinieks" (Lo straniero, 1967), "Dievu bojāeja" (La caduta degli dei, 1969), "Ludvigs" (Ludwig, 1972), "Nevainīgais" (L'Innocente, 1976). Filma "Nevainīgais", kas ir tāda paša nosaukuma Gabriele D'Anuncio romāna ekranizējums, bija Pjēro Tosi un Lukīno Viskonti pēdējais kopdarbs, jo drīz pēc filmas uzņemšanas, 1976. gada 17. martā, režisors Viskonti nomira.

1968. gadā Pjēro Tosi bija mākslinieks inscenētājs itāļu režisora Federiko Fellīni filmā Tre Passi Nel Delirio. 1969. gadā viņš veidoja kostīmus Pjēra Paolo Pazolīni filmai Medea. Tosi daudz sadarbojās ar režisoru Mauro Boloņīnī. Viens no labākajiem darbiem pie Boļoņīnī ir kostīmi 1981. gada filmā La Dame aux camélias.

Pjēro Tosi veidoja kostīmus arī teātra izrādēm, pārsvarā operām.

Par saviem darbiem Pjēro Tosi daudzkārt ir ieguvis dažādu valstu apbalvojumus: divas reizes saņēmis BAFTA kino balvu nominācijā "Labākais kostīmu dizains" (1971. gadā "Nāve Venēcijā" (Morte A Venezia), un 1983. gadā La Traviata; trīs reizes saņēmis balvu Ente David di Donatello; astoņas reizes Nastro d'Argento balvu. Tosi piecas reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākie kostīmi".

2014. gadā Pjēro Tosi saņēma Kinoakadēmijas goda balvu.

Ārējās saites 

1927. gadā dzimušie
Itālijas cilvēki
Kinoakadēmijas goda balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
2019. gadā mirušie
Aldonis Kalniņš

Aldonis Kalniņš (1928) ir latviešu komponists un mūzikas pedagogs. Radījis daudz skaņdarbu balsij un klavierēm, kordziesmas un tautasdziesmu apdares.  Kopš 1960. gada Aldoņa Kalniņa kora dziesmas bija iekļautas vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu svētku repertuārā, īpaši daudz atskaņota dziesma "Latgalē".

Biogrāfija 
Dzimis 1928. gada 26. februārī Užavas pagasta "Brakos". Studēja kompozīciju Latvijas Valsts konservatorijā pie Pētera Barisona un Valentīna Utkina. 1954. gada absolvēja konservatoriju un strādāja par pedagogu Jelgavas mūzikas vidusskolā (1954–1957) un Latvijas Valsts konservatorijā, kur līdz 1965. gadam vadīja harmonijas kursu neklātienes kordiriģentiem. Līdztekus bija izdevniecības "Liesma" mūzikas redaktors (1959–1990). Nodarbojās ar latviešu tautasdziesmu vākšanu un radošu apdari.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1972)
 Triju Zvaigžņu ordenis (2002)

Darbi 
 Latgalē meldijas vācot. Latviešu mūzika. Sakārt. Jēkabs Vītoliņš. Rīga: LVI, 1958, 87–100
 Ticības apliecinājums Emīlim Melngailim. Māksla, 1974, 1. nr., 30–32

Ārējās saites 
 Biogrāfija 
 Tautasdziesma "Dancoj' gosti" Aldoņa Kalniņa apdarē Latvijas Universitātes jauktais koris "Juventus"

Latviešu komponisti
1928. gadā dzimušie
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie mākslas darbinieki
Markuss Helners

Kārls Markuss Jūakims Helners (; dzimis ) ir zviedru distanču slēpotājs.

Piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ). 2010. gadā Vankūverā ir izcīnījis divas zelta medaļas (30 km iedzīšanā, 4x10 km stafete), pēc četriem gadiem Sočos izcīnīja sudrabu 30 km skiatlonā. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis vienu zelta, trīs sudraba un vienu bronzas medaļu.

Pasaules kausā debitējis 2006. gadā. Lielākos panākumus kopvērtējuma ieskaitē guvis 2009.—2010. gada sezonā, kad izcīnīja 3. vietu, 2012. gadā ieņēmis 2. vietu Tour de Ski sacensību seriālā.

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Zviedrijas distanču slēpotāji
Distanču slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Distanču slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki distanču slēpošanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki distanču slēpošanā
Ernests Aistars

Ernests Aistars arī Aisters (1899—1998) bija latviešu pedagogs un rakstnieks. Pēc došanās bēgļu gaitās Vācijā un ASV uzrakstīja divpadsmit romānu.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1899. gada 16. septembrī kā Ernests Anševics Užavas pagasta Sārnates Tomdēlos. Studēja filozofiju un baltu filoloģiju Latvijas Universitātes Filoloģijas un filozofijas fakultātē. Strādāja par skolotāju Ludzā, Dobelē (1927), Aglonā, Jaunjelgavā un Jelgavas Hercoga Pētera ģimnāzijā. Bija pasniedzējs Rīgas, Jelgavas un Cēsu skolotāju institūtos. Uzrakstīja monogrāfiju "Sejas aiz maskām" par Ādolfu Ersu (1936).

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur bija Ausekļa Latviešu ģimnāzijas direktors Hohfeldas baltiešu bēgļu nometnē pie Augsburgas. Tur sacerēja savu pirmo romānu "Sirēna" (1949), kurā jūtama norvēģu rakstnieka Knuta Hamsuna ietekme.
Pēc pārcelšanās uz ASV strādāja Čikāgas preču stacijā par ratiņstūmēju, vēlāk par grāmatvedi, līdztekus tam rakstīja romānus latviešu valodā. Bija skolotājs Gaŗezera Latviešu vidusskolā Mičiganas pavalstī.
Viņa pēdējais romāns "Šoreiz ar īsto" izdots 1987. gadā, kad autoram bija jau 87 gadi.

Miris 1998. gada 22. jūlijā ASV. Viņa vecākais dēls Viestarts Aistars (1927) un jaunākais dēls Jānis Aistars (1938) ir gleznotāji. Jānis Aistars ir arī rakstnieks, un mazmeita Zinta Aistars (1957) ir rakstniece.

Darbi 
 Izjūtas estētika (1930)
 Sejas aiz maskām (1936) 
 Latviešu domraksts (1937) 
 Vēju saucējs (1946)
 Sirēna (1949)
 Plosti (1952)
 Sapnis saules logā (1960)
 Aiza (1963)
 Tu ienāci naktī (1967)
 Evita (1970)
 Zvaigznes un zeme (1972)
 Goda Diena (1973)
 Adatas ēnā (1975)
 Savā zemē (1978), saņemta PBLA Kultūras fonda balva 1979.gadā 
 Gaismu Sauca (1980)
 Sāksim vēlreiz (1985)
 Šoreiz ar īsto (1987)

Atsauces

Ārējās saites 
https://www.literatura.lv/lv/person/Ernests-Aistars/872101

Latviešu rakstnieki
ASV latvieši
Trimdas latviešu rakstnieki
20. gadsimta rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Ventspils novadā dzimušie
Maurloki

Maurloki (Allium schoenoprasum) ir daudzgadīgs amariļļu dzimtas sīpolaugs. Tiem ir mazi, iegareni sīpoli ar šauriem, cauruļveida lokiem (lapām), kas veido puduri. Maurlokiem ir zilgani vai ceriņkrāsas ziedu čemuri, kas atrodas lapu galos; tiem ir raksturīgi ražot tikai dažas sēklas. Maurloki vairojas ar sēklu palīdzību, bet, kultivējot šos augus, tie tiek pavairoti, izmantojot tā sīpolus.

Maurloki tiek sezonāli izmantoti uzturā kā piedeva salātiem un zupām. Tos izmanto arī kā ārstniecības augus.

Sīpoli
Sīpolu apakšdzimta
Amariļļu dzimta
Ārstniecības augi
Latvijas flora
Kālī

() arī Kāli vai Kali ir dieviete hinduismā, kura parasti saistīta ar nāvi un ar dzīvesbiedru, dievību Šiva.  Vārds vēsturiski Indijā lietots ar nozīmēm melns, laiks, nāve, nāves valdnieks. Pieņemts, ka Kālī ir arī laika un pārmaiņas dieviete. Tāpēc, ka Šiva arī saukts "Kāla" (ar nozīmi "mūžīgais laiks"), dzīvesbiedre Kālī esot saistīta ar laiku vai nāvi (kas klāt vai pienācis). Attēlos Kālī parasti stāv uz Šivas ķermeņa, tā simbolizējot ticējumus, ka Šiva šķērso Kālī ceļu un kavē laiku un nāvi. Kāja uz Šivas ķermeņa arī simbolizējot, ka Šiva mierina, noņem Kālī dusmas. Kālī arī reizēm pārstāv dievietes Pārvatī un Durgas niknās īpašības.

Ārējās saites 
  Kālī arhīvs

Skatīt arī 

 Jama
 Kali Juga

Atsauces 

Hinduisma dievi
Kamils Stohs

Kamils Viktors Stohs (, ; dzimis ) ir Polijas tramplīnlēcējs.

Piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , , ). 2006. gadā Turīnas olimpiskajās spēlēs viņš 18 gadu vecumā ieguva 16. vietu sacensībās no normālā tramplīna, bet sacensībās no lielā tramplīna palika 26. vietā. Komandu sacensībās Polijas komandas sastāvā ieņēma 5. vietu. 2010. gadā Vankūverā individuāli augstāko vietu izcīnīja sacensībās no lielā tramplīna (14. vieta), komandu sacensībās  6. vietu.

2014. gadā Soču ziemas olimpiskajās spēlēs K. Stohs kļuva par veiksmīgāko tramplīnlēcēju: viņš izcīnīja zelta medaļu gan sacensībās no normālā, gan no lielā tramplīna. 2018. gadā Phjončhanā kļuva par olimpisko čempionu sacensībās no lielā tramplīna un ieguva bronzu komandu sacensībās.

Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā 2013. gadā, kur kļuva par čempionu sacensībās no lielā tramplīna, bet komandu sacensībās Polijas izlase ierindojās 3. vietā. 2017. gada Pasaules čempionātā Lahti kļuva par pasaules čempionu komandu sacensībās. Pasaules kausa sacensībās uzvarējis 31 atsevišķā posmā, divreiz kļuvis par Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētāju (2013.—2014. un 2017.—2018. gada sezonā). Trīs reizes izcīnījis uzvaru Četru tramplīnu turnejā (2017., 2018. un 2021. gadā), 2018. gadā uzvarēja visos Četru tramplīnu turnejas posmos, izcīnot Grand Slam.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Mazpolijas vojevodistē dzimušie
Polijas tramplīnlēcēji
Tramplīnlēcēji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki tramplīnlēkšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki tramplīnlēkšanā
Areco province

Areco province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Areco. Provinces kopējā platība ir 3232 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Areco province sīkāk iedalās 39 komūnās.

Itālijas provinces
Toskānas provinces
Lodi province

Lodi  province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Lodi. Provinces kopējā platība ir 782 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Lodi province ir viena no mazākajām Itālijas provincēm pēc platības. Tā sīkāk iedalās 61 komūnā.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Perudžas province

Perudžas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Umbrijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Perudža. Provinces kopējā platība ir 6334 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Perudžas province sīkāk iedalās 59 komūnās.

Itālijas provinces
Umbrijas provinces
Emānuels Svēdenborgs

Emānuels Svēdenborgs (; dzimis , miris ) bija zviedru zinātnieks un mistiķis.

Beidzis Upsalas universitātes filozofijas fakultāti. Nodarbojās ar kosmoloģiju, mehāniku, matemātiku, anatomiju, mineraloģiju un citām zinātnēm. Vairākas no Svēdenborga idejām bija novatoriskas, piemēram, lidojošas mašīnas konstrukcija un idejas par cilvēka nervu sistēmas uzbūvi.

Apmēram no 1741. gada līdz mūža beigām radīja reliģiskus sacerējumus, piedzīvodams zīmīgus sapņus, vīzijas un atklāsmes. Iespējams, pazīstamākie Svēdenborga šī posma darbi, kurus viņš publicēja anonīmi un latīniski, ir "Debesu noslēpumi" (Arcana Cœlestia) un "Debesis un Elle" (De Caelo et Ejus Mirabilibus et de inferno, ex Auditis et Visis). Darbi tika publicēti Londonā vai Holandē.

Pamatojoties uz Svēdenborga mācību, izveidojušās vairākas baznīcas un masonu organizācijas.

Ārējās saites 

1688. gadā dzimušie
1772. gadā mirušie
Zviedrijas cilvēki
Latīņu valodā rakstošie
Mistiķi
Stokholmā dzimušie
Viktors Ans

Viktors Ans (; dzimis Ans Hjonsu (, An Hyeonsu)  Seulā) ir korejiešu šorttrekists, kas pašlaik sacensībās pārstāv Krieviju, līdz 2011. gada beigām pārstāvējis Dienvidkoreju. Viņš ir seškārtējs olimpiskais čempions.

Karjera 
Pirmās medaļas Pasaules čempionātā ieguvis 2002. gadā 16 gadu vecumā. Piedalījies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). Savās pirmajās Olimpiskajās spēlēs 2002. gadā Soltleiksitijā izcīnīja 4. vietu 1000 m distancē un 13. vietu 1500 m distancē.

2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Turīnā Ans Hjonsu izcīnīja trīs zelta medaļas (1000 m, 1500 m, 5000 m stafete) un vienu bronzu (500 m), tādējādi kļūstot par spēļu veiksmīgāko sportistu.

2006. gadā sākās konflikts starp slidotāju un Dienvidkorejas šorttreka izlases galvenmo treneri. Taču sportists turpināja pārstāvēt Korejas izlasi līdz 2008. gadam, kad guva smagu ceļgala traumu. Lai arī sportists pāc traumas izārstēšanas gatavojās 2010. gada Olimpiskajām spēlēm Vankūverā, tomēr viņš nespēja kvalificēties startam Korejas Republikas izlasē, ieņemot 7. vietu atlases sacensībās.

No 2011. gada jūnija Ans sāka trenēties kopā ar Krievijas šorttreka izlasi un 26. decembrī viņam tika piešķirta Krievijas pilsonība. Pieņemot Krievijas pilsonību, pieņēmis krievu vārdu Viktors par godu Viktoram Cojam un vārda līdzībai ar vārdu "uzvara" (no ). 2012. gadā atgriezās starptautisko sacensību apritē.

2014. gada Soču ziemas olimpiskajās spēlēs, jau pārstāvot Krieviju, izcīnīja zelta medaļas 500 m, 1000 m distancē un 5000 m stafetē, kā arī bronzu 1500 m distancē. Arī šajās Olimpiskajās spēlēs viņš bija medaļām bagātākais sportists, tāpat Ans kļuva par pirmo sportistu ziemas olimpisko spēļu vēsturē, kas izcīnījis zelta medaļu divu dažādu valstu sastāvā, vēl viņš kļuva par medaļām bagātāko šorttrekistu Olimpisko spēļu vēsturē. Ans ir pirmais, kas uzvarējis visās četrās šorttreka distancēs Olimpiskajās spēlēs.

Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur, pārstāvot Dienvidkoreju, izcīnījis 18 zelta, 8 sudraba un 3 bronzas medaļas, bet, pārstāvot Krieviju, — 2 sudraba medaļas.

Atsauces

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Krievijas šorttrekisti
Dienvidkorejas šorttrekisti
Šorttrekisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Šorttrekisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Šorttrekisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki šorttrekā
Olimpiskie bronzas medaļnieki šorttrekā
Dienvidkorejas olimpiskie zelta medaļnieki
Dienvidkorejas olimpiskie bronzas medaļnieki
Krievijas olimpiskie zelta medaļnieki
Krievijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Jūlija Ļipņicka

Jūlija Ļipņicka (; dzimusi ) ir krievu daiļslidotāja.

Piedalījusies , kur 15 gadu vecumā komandu sacensībās kļuva par čempioni Krievijas komandas sastāvā. Ļipņicka ir otra jaunākā Olimpisko spēļu čempione daiļslidošanā pēc Maksi Herberes.

2014. gadā kļuvusi arī par Eiropas čempioni, 2013. gada Grand Prix fināla sacensībās ierindojās 2. vietā. 2014. gada Pasaules čempionātā izcīnījusi sudrabu. Panākumus guvusi arī junioru sacensībās, 2012. gadā kļūdama par pasaules čempioni, viņai tāpat pieder rekords starp juniorēm brīvā slidojuma un summas punktu skaitā.

Ārējās saites 

1998. gadā dzimušie
Krievijas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Sverdlovskas apgabalā dzimušie
Koscjuško kalns

Koscjuško kalns () ir virsotne Austrālijas Sniega kalnos Jaunajā Dienvidvelsā, kontinenta augstākā virsotne. Kalns veidots kā kristālisko iežu masīvs, 5 mēnešus gadā (no jūnija līdz oktobrim) tā virsotni klāj sniegs. Ietilpst 1944. gadā izveidotajā Koscjuško nacionālajā parkā.

Pirmais no eiropiešiem kalnā 1840. gadā uzkāpa poļu ceļotājs un ģeologs Pāvels Edmunds Stšeleckis (Paweł Edmund Strzelecki) un nosauca to par godu poļu nacionālajam varonim Tadeušam Koscjuško pēc kalna līdzības ar Koscjuško kurgānu Krakovā.

20. gadsimta sākumā tika precizēti Sniega kalnu virsotņu augstumi un atklājās, ka  no Koscjuško kalna uz ziemeļiem izvietotais Taunsenda kalns ir par 18,9 m augstāks, tādēļ tika pieņemts lēmums samainīt vietām virsotņu nosaukumus, lai augstākā nestu Koscjuško vārdu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mount Kosciusko - Our Highest Mountain

Austrālijas galējie punkti
Austrālijas kalni
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Iecavas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Iecavas novadā.

Iecavas novads 

Latvijas kultūras mantojums
Iecavas novads
Māršals Teilors

Māršals Valters "Meidžors" Teilors (;  – ) bija amerikāņu riteņbraucējs, kurš 1899. gadā uzvarēja Pasaules čempionātā treka riteņbraukšanā 1 jūdzes braucienā, uzstādīja vairākus Pasaules rekordus un karjeras laikā cīnījās ar rasisma izpausmēm. Teilors bija pirmais afroamerikānis, kurš ieguva pasaules čempiona titulu un tikai otrais melnādainais, kurš uzvarējis pasaules čempionātā jebkurā sporta veidā aiz kanādiešu boksera Džordža Diksona.

Ārējās saites 

The Major Taylor Society
The Major Taylor Association
Marshall W. "Major" Taylor Scrapbooks, 1897-1904, AIS.1984.07, Archives Service Center, University of Pittsburgh
Major Taylor - plakāts Beļģijā (1902)

1878. gadā dzimušie
1932. gadā mirušie
ASV riteņbraucēji
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ķeguma novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Ķeguma novadā.

Birzgales pagasts

Rembates pagasts

Tomes pagasts

Ķegums 

Latvijas kultūras mantojums
Ķeguma novads
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pārgaujas novadā

Šajā lapā apkopoti valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi Pārgaujas novadā.

Raiskuma pagasts

Stalbes pagasts

Straupes pagasts 

Latvijas kultūras mantojums
Pārgaujas novads
Bergamo province

Bergamo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts centrālajā daļā, Lombardija reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bergamo. Provinces kopējā platība ir 2723 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Bergamo province sīkāk iedalās 244 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Bjellas province

Bjellas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Pjemontas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Bjella. Provinces kopējā platība ir 913 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Bjellas province ir viena no mazākajām Itālijas provincēm pēc platības. Province sīkāk iedalās 82 komūnās.

Itālijas provinces
Pjemontas provinces
Sirakūzu province

Sirakūzu province (, ) ir viena no Itālijas 110 provincēm valsts dienvidrietumos uz autonomās Sicīlijas salas, Sicīlijas reģionā. Provinci austrumos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Sirakūzas. Tās kopējā platība ir 2109 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās provincē dzīvoja  iedzīvotāju. Sirakūzu province sīkāk iedalās 21 komūnās.

Itālijas provinces
Sicīlijas provinces
Sniega kalni

Sniega kalni () ir augstākā kalnu grēda Austrālijā. Izvietojusies Jaunajā Dienvidvelsā Koscjuško nacionālajā parkā. Daļa no Austrālijas Alpiem un Lielās Ūdensšķirtnes grēdas. Sniega kalnos atrodas Austrālijas kontinenta piecas augstākās virsotnes, tajā skaitā augstākais — Koscjuško kalns (2228 m vjl). Sniega kalni ir vienīga vieta Austrālijā, kur ziemā veidojas noturīga sniega sega. 1994. gada 28. jūnijā tur reģistrēta kontinenta zemākā temperatūra -23.0 °C.

Atsauces

Ārējās saites 

Austrālijas kalnu sistēmas
Šigalejs

Šigalejs (, 1505—1566) jeb Šahgali () bija Kasimovas hans (1516—1519, 1537—1546, 1546—1551, 1552—1566) un Krievijas atbalstītais Kazaņas hans (1519—1521, 1546, 1551—1552). Viens no Krievijas karaspēka pavēlniekiem karos pret Kazaņas tatāriem, tapēc tatāru vēsturiskajā atmiņā kļuvis par nodevēja simbolu.

Livonijas kara laikā kā cara Ivana IV vasalis vadīja Krievijas caristes karaspēka iebrukumu tagadējā Igaunijas (1558) un Baltkrievijas teritorijā (1562).

Izcelsme 
Cēlies no Čingishana dzimtas Zelta Ordas valdniekiem. Viņa vecvectēvs bija hans Kiči Muhameds (Küchük Muhammad), kas valdīja 1428. un  1432.—1459. gados. Viņa tēvs Šeihaulijars (Шәйхәүлияр) bija pēdējā Dižās Ordas hana Šeiha Ahmeda (Шәех Әхмәт) tuvs radinieks. Pēc tam, kad 1502. gadā Krimas hans Mengligirejs padzina viņa dzimtu no Dižās Ordas galvaspilsētas Sarajas, Šeihaulijars 1512. gadā kļuva par Kasimovas hanu un piedalījās krievu karagājienos pret lietuviešiem.

Dzīvesgājums 

Dzimis ap 1505. gadu Kasimovas hana Šeihaulijara (Шәйхәүлияр) un viņa sievas Šahsultanas (Шах-Султан) ģimenē. Pēc tēva nāves jau 1516. gadā viņš kļuva par Kasimovas hanu, tatāri viņu dēvēja par sultānu, bet krievi par carēviču (царевич). 
1519. gadā ar Maskavijas atbalstu viņu tronēja par Kazaņas hanu, ko krievi dēvēja par Kazaņas caru (царь казанский), bet par Kasimovas hanu kļuva viņa jaunākais brālis Džanali (Canğäli). Kad 1521. gada pavasarī pretkrieviskā opozīcija caru Šigaleju gāza no troņa, viņš bēga uz Maskavu un krievu karaspēka priekšgalā 1523. gadā neveiksmīgi uzbruka Kazaņai. Pēc tam uzturējās Maskavas lielkņaza Vasīlija Joanoviča (Vasīlija III) galmā, kas 1532. gadā viņu iecēla par Kaširas un Serpuhovas vietvaldi.

Maskavas lielkņaza Ivana Vasiļjeviča valdīšanas sākumposmā no 1533. līdz 1535. gadam viņš bija ieslodzīts Belozerskas klosterī. Par Kazaņas caru kļuva viņa jaunākais brālis Džanali. 1536. gada janvārī caru Šigaleju kopā ar viņa sievu Fatimu atbrīvoja un 1537. gadā viņš atkal kļuva par Kasimovas hanu. Pēc tam viņš no 1535. gada piedalījās piecos karagājienos uz Kazaņu, 1546. gadā un no 1551. līdz 1552. gadam viņam izdevās atgūt Kazaņas cara troni. Pēc atgriešanās Kasimovā Šigalejs 1553. gadā apprecējās ar Kazaņas valdnieci Sujumbiki (Сөембикә) un lika sev Kasimovā uzbūvēt mauzoleju.

Livonijas kara sākumā cars Šigalejs kā Krievijas cara Ivana IV vasalis komandēja Krievijas armijas "lielo pulku" (galveno triecienvienību). 1558. gada februārī - martā krievi un tatāri izsiroja Tērbatas bīskapijas teritoriju, aprīlī-maijā aplenca un ieņēma Narvas cietoksni, jūnijā ieņēma Vastselīnas cietoksni, jūlijā Tērbatu. 1558. gada septembrī Šigalejs kā uzvarētājs tika svinīgi sagaidīts Maskavā, kur viņu sveica cars Ivans IV.  
1562. gada sākumā viņš piedalījās karagājienā pret Lietuvas dižkunigaitijai piederošo Polockas cietoksni. 1564. gadā krievi zaudēja lietuviešiem kaujā pie Čašņikiem, un caram Ivanam IV pastiprinājās aizdomas par Šigaleja lojalitāti, tāpēc viņa komandētais karaspēks 1564.—1565. gadā atradās rezerves pozīcijās pie Veļikije Lukiem.

Miris 1566. gada 22. aprīlī Kasimovā, apglabāts paša celtajā mauzolejā.

Atsauces 

1566. gadā mirušie
Krievijas vēsture
Tatāri
Feniķiešu alfabēts

Feniķiešu alfabēts ir viena no pirmajām fonētiskajām rakstībām. To feniķieši izmantoja savas valodas pierakstīšanai. Tā radās aptuveni 15. gadsimtā p.m.ē., un kļuva par pamatu tālāko mūsdienu alfabētu izveidei. Feniķiešu alfabētā ir tikai līdzskaņi. Teksti tika rakstīti no labās uz kreiso pusi.

Burti

Ārējās saites 

Alfabēti
Feniķija
Almerija

Almerija () ir pilsēta Spānijas dienvidos pie Vidusjūras, Andalūzijā. Tā ir Almerijas provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs. 2012. gadā pilsētā dzīvoja 191 443 iedzīvotāju, un tā ir piektā lielākā Andalūzijas reģiona pilsēta.

Klimats 
Almerijā ir karsts subtropiskais klimats un tā tiek uzskatīta par sausāko pilsētu Eiropā. Sausākā sezona sākas jūnijā, bet beidzas septembrī. Pilsētā nav lietus sezonas. Raksturīgas karstas vasaras un siltas ziemas, te ir viens no saulainākajiem, siltākajiem un sausākajiem klimatiem Eiropā. Almerija izbauda vidēji apmēram 2900 saules gaismas stundas un vairāk kā 320 saulainas dienas gadā. Apmēram 26 dienas gadā ir ar sliktiem laika apstākļiem.

Ziemas laikā gaisa temperatūra parasti nenoslīd zemāk par 18 °C dienā un par 6 °C nakts laikā. Vasarā vidējā gaisa temperatūra dienā sasniedz 33 °C, bet naktī vidēji 24 °C. 2011. gada augustā Almerijā tika reģistrēta 43 °C augsta temperatūra.

Atsauces

Ārējās saites 

Andalūzijas pilsētas
Spānijas municipalitātes
Almerijas province

Almerijas province () ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts dienvidos, Andalūzijas autonomajā apgabalā. Tā robežojas ar Granadas provinci ziemeļos un ar Mursijas reģionu austrumos. Provinci dienvidos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Almerija. Almerijas provinces platība ir 8775 kvadrātkilometri, 2006. gada beigās provincē dzīvoja 635 850 iedzīvotāju. Tā ir sadalīta 101 municipalitātē.

Almerijas province ir viens no sausākajiem reģioniem Eiropā, tāpēc arī bieži šeit tikušas uzņemtas vesternu filmas, it īpaši 1960. gados.

Ārējās saites 

Spānijas provinces
Andalūzijas provinces
Olivers Ēkmans-Lāšons

Olivers Ēkmans-Lāšons (; dzimis ) ir zviedru hokejists, aizsargs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vankūveras "Canucks" rindās, pilda tās kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Ēkmans-Lāšons sāka 2008.—09. gada sezonā, kad iekļāvās Allsvenskan līgas kluba Leksands IF sastāvā, taču 2010. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku. 2010.—11. gada sezonā jau 48 spēles aizsargs aizvadīja NHL kluba Fīniksas "Coyotes" rindās, taču 2011.—12. gada sezonā jau nostiprinājās komandas rindās.

Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudrabu 2014. gada Olimpiskajā turnīrā. Spēlējis arī 2010. un 2011. gada Pasaules čempionātos, tajos kopā ar komandu izcīnot attiecīgi bronzas un sudraba medaļas. Vēl spēlējis arī 2017. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Blēkinges lēnē dzimušie
Aleksandrs Stīns

Aleksandrs Stīns (, dzimis  Vinipegā, Kanādā) ir bijušais zviedru hokejists, malējais uzbrucējs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 1018 spēles Nacionālajā hokeja līgā, 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnījis Stenlija kausu. Zviedrijas izlases sastāvā izcīnījis 2014. gada olimpisko spēļu sudraba medaļas.

Aleksandra Stīna tēvs ir bijušais zviedru hokejists Tomass Stīns (aizvadījis 950 spēles NHL). Aleksandrs ir dzimis Kanādā, Vinipegā, kuras klubā "Jets" šai laikā spēlēja viņa tēvs. Hokejistam ir Kanādas un Zviedrijas pilsonība.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Stīns sāka 2001.—02. gada sezonā Zviedrijas Elitsērijas kluba Frölunda HC rindās. Tās sastāvā viņš spēlēja līdz 2003.—04. gada sezonai, 2003. gadā kopā ar komandu izcīnot Zviedrijas čempiona titulu, taču tad vienu sezonu aizvadīja MODO Hockey sastāvā.

2005.—06. gada sezonā uzbrucējs spēlēja jau NHL vienībā Toronto "Maple Leafs". 2008.—09. gada sezonā tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" rindām. 2019. gadā kopā ar Sentluisas "Blues" izcīnīja Stenlija kausu. 2020. gada decembrī paziņoja par karjeras beigšanu.

Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis sudrabu 2014. gada olimpisko spēļu turnīrā. Spēlējis arī 2007. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Zviedrijas hokeja līgas čempioni
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Stenlija kausa ieguvēji
Vinipegā dzimušie
Teja Gregorina

Teja Gregorina (; dzimusi ) ir slovēņu biatloniste, iepriekš nodarbojusies ar distanču slēpošanu.

Piedalījusies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , ), 2002. gadā kā distanču slēpotāja, pārējās — biatloniste. 2014. gadā Sočos izcīnījusi bronzas medaļu iedzīšanā.

Ar panākumiem startējusi arī Pasaules čempionātā, kur izcīnījusi divas bronzas medaļas. Pasaules kausā debitējusi 2003. gadā, augstako vietu sezonas kopvērtējumā ieņēmusi 2010.—2011. gada sezonā (8. vieta).

Karjeras rezultāti biatlonā

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Slovēnijas biatlonisti
Slovēnijas distanču slēpotāji
Distanču slēpotāji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Dopinga lietas distanču slēpošanā
Slovēnijā dzimušie
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Peters Prevcs

Peters Prevcs (, ; dzimis ) ir Slovēnijas tramplīnlēcējs. 2016. gadā uzvarēja Pasaules kausa kopvērtējumā, kā arī ieguvis četras medaļas olimpiskajās spēlēs.

Ir piedalījies arī , kur izcīnīja 7. vietu normālajā tramplīnā, 8. vietu komandu sacensībās un 16. vietu lielajā tramplīnā.  kļuva par olimpiskās sudraba medaļas laureātu normālā tramplīna sacensībās un bronzas medaļu lielā tramplīna sacensībās. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā P. Prevcs ieguva medaļas abās komandu sacensībās: zelta medaļu Slovēnijas jauktajā komandā un sudraba medaļu vīriešu komandas sastāvā.

Startējis vairākos Pasaules čempionātos, izcīnījis vienu sudraba un divas bronzas medaļas. Pasaules kausā debitējis 2010. gadā, 2012.—2013. gada sezonas kopvērtējumā izcīnījis 7. vietu, 2013. gada sezonā izcīnīja Adidas balvu, savukārt 2013.—2014. gada sezonā uzvarēja lidošanas ar slēpēm ieskaitē.

2013., 2014., 2015. un 2016. gadā ticis atzīts par Slovēnijas gada labāko sportistu.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Slovēnijā dzimušie
Slovēnijas tramplīnlēcēji
Slovēnijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki tramplīnlēkšanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki tramplīnlēkšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki tramplīnlēkšanā
Aleksandrs Bilodo

Aleksandrs Bilodo (; dzimis ) ir kanādiešu frīstaila slēpotājs.

Piedalījies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2006. gadā Turīnā izcīnījis 12. vietu mogula disciplīnā, savukārt 2010. gadā Vankūverā un pēc četriem gadiem Sočos mogulā kļuvis par čempionu. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis trīs zelta un divas sudraba medaļas.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Kanādas frīstailisti
Frīstaila slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Frīstaila slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Frīstaila slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Monreālā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki frīstaila slēpošanā
Astrahaņas hani

Astrahaņas hani (, ) jeb Astrahaņas cari () bija Lielās Ordas valdnieku dinastijai piederīgi tatāru hani, kas no 1466. līdz 1556. gadam valdīja Astrahaņas hanistē Volgas lejtecē (tagadējā Astrahaņas apgabalā).

Pēc tam, kad Krievijas cars Ivans IV sagrāva Astrahaņas hanu (caru) valsti, viņš savam titulam pievienoja arī "Astrahaņas cara" (царь Астороханскiй) nosaukumu, bet Astrahanas caru ģerboni iekļāva Krievijas Impērijas ģerbonī.

Vēsture

Astrahaņas hanistes dibināšana  
Zelta Ordas sabrukuma periodā tās centrālajās stepju teritorijās starp Dņepras un Jaikas upēm, ar galvaspilsētu Sarajā pie tagadējās Volgogradas, valdniekam Kiči Muhamedam (Көчек Мөхәммәт, Кичи-Мухаммед, 1428, 1432—1459) bija divi dēli Mehmuds (Мәхмүд, Mahmud bin Küchük, 1459–1465) un Ahmeds (Әхмәт, Ahmed Khan, 1465–1481). Pēc Dižās Ordas valdnieka nāves viņa jaunākais dēls Ahmeds valdīja Sarajā, bet vecākais Mehmuds Hadžitarhanā (Хаджи-Тархан) 12 km no tagadējās Astrahaņas pilsētas.      
Hans Ahmeds atkārtoti 1474. un 1476. gadā aicināja Maskavas lielkņazu Vasīliju III kļūt par viņa vasali, tomēr Maskavas kņazs atteicās maksāt meslus. Pēc hana Mehmuda nāves Hadžitarhanā valdīja hans Kasims (1476—1495).

Karagājiens uz Maskaviju  
1480. gada oktobrī Dižās Ordas karaspēks cauri Lietuvai pakļautajām zemēm virzījās uz Maskavu, bet tika apstādināts pie Ugras upes, tā laika Lietuvas-Maskavijas robežas (tagadējā Kalugas apgabalā). Tur tatāri vairāk kā mēnesi veltīgi gaidīja Lietuvas dižkunigaitijas karaspēka ierašanos, kas tajā laika atvairīja Krimas hanistes karaspēka iebrukumu. Sakarā ar ziemas iestāšanos hana Ahmeda karaspēks atkapās uz Saraju, kurai 1481. gada janvārī uzbruka Nogaju Ordas karaspēks un hanu nogalināja. Krievijas vēsture ar laiku šo "stāvēšanu uz Ugras upes" sāka uzskatīt par mongoļu-tatāru jūga beigām. Astrahaņas hani šajā laikā bija Dižās Ordas hanu vasaļi.

Astrahaņas hani ārvalstu atkarībā  
Pēc tam, kad Krimas hans 1502. gadā sagrāva Dižās Ordas karaspēku, Astrahaņas hani kļuva suverēni. Tomēr viņi bija spiesti piedalīties Krimas hanu karagājienos un naidojās ar austrumos esošo Nogaju Ordu. 1537. gadā nogajiešiem izdevās par Astrahaņas hanu iecelt viņiem lojālo Dervišali, tomēr Krimas hans viņu gāza no troņa un 1539. gadā tronī iecēla hanu Akkubeku. Padzītais hans Dervišali bēga uz Maskaviju, kur viņu 1548. gadā iecēla par Zveņigorodas vietvaldi.

Kad pēc ilgstošiem kariem Krievijas cars Ivans IV 1552. gadā pilnīgi sagrāva Kazaņas hanisti, viņš 1554. gadā nosūtīja 30 000 karavīru, kas uzvarēja Astrahaņas hanu Jamgurči un panāca Dervišali atjaunošanu tronī. Tomēr 1556. gadā cars Ivans IV pārmeta viņam sakaru uzturēšanu ar Krimas hanu un nosūtīja savu karaspēku I. Čeremisinova (Черемисинов) vadībā, kas 1556. gada 2. jūlijā ieņēma Hadžitarhanu un padzina visus tās iedzīvotājus. Astrahaņas hanu valdījumus pilnībā inkorporēja Krievijas caristes sastāvā. Krievu-turku kara (1568–1570) laikā Osmaņu impērijas un Krimas hanistes karaspēks nesekmīgi centās ieņemt Astrahaņu.

Astrahaņas hanu uzskaitījums 
 Skatīt: Astrahaņas hanu uzskaitījums

Atsauces  

Krievijas vēsture
Tatāri