joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Arnolds Liniņš

Arnolds Liniņš (dzimis , miris ) bija latviešu aktieris un režisors. Dailes teātra studijas, Latvijas Valsts konservatorijas, Latvijas Kultūras akadēmijas mācībspēks.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1930. gadā Rīgā, viņa māte vācbaltiešu izceļošanas laikā 1939. gadā aizbrauca uz Vācijas okupēto Polijas daļu, atstādama Arnoldu Latvijā. Mācījās Rīgas 5. vidusskolā, studēja Latvijas Valsts konservatorijas teātra fakultātē, ko beidza 1952. gadā. 
No 1952. līdz 1960. gadam strādāja Dailes teātrī, papildinājās Maskavas Valsts Teātra mākslas institūta Augstākajos režisoru kursos (1965). 

Bija Latvijas Nacionālā teātra un Dailes teātra režisors, no 1971. līdz 1987. gadam Dailes teātra galvenais režisors. Spēlējis vairākās filmās un iedziedājis estrādes dziesmas.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Valsts prēmija (1976)
 Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1977)

Atsauces

Ārējās saites 
 

1930. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1998. gadā mirušie
Latvijas aktieri
Latviešu režisori
Rīgas Meža kapos apbedītie
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
Latvijas kultūras kanonā ietvertās vērtības
Alfrēds Jaunušans

Alfrēds Jaunušans (dzimis , miris ) bija latviešu aktieris un režisors.

1947. gadā sāka strādāt LPSR Valsts Drāmas teātrī (mūsdienās Nacionālais teātris), no 1966. līdz 1987. gadam bijis tā galvenais režisors. Vairāk nekā 40 iestudējumu autors. 1954. gadā kļuvis par pedagogu Latvijas Mūzikas akadēmijā. Uzņēmies vairākās filmās.

1954. gadā Jaunušāns saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves mākslinieka goda nosaukumu , pēc tam — Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka nosaukumu (1965), bet 1973. gadā saņēmis PSRS Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu. 1972. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. 1995. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1919. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
2008. gadā mirušie
Latvijas aktieri
Latviešu režisori
Latvijas Nacionālā teātra aktieri
PSKP biedri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Latvijas kultūras kanonā ietvertās vērtības
Fineass Geidžs

Fineass Geidžs (; dzimis 1823. gadā, miris ) bija amerikāņu dzelzceļu celtnieks, kurš ir ievērojams ar izdzīvošanu pēc iegūtas smagas galvaskausa un smadzeņu traumas. Geidžs bija traumēts negadījumā pie klints spridzināšanas ar metāla stieni, kas iegājis galvaskausā (izdūries tam cauri) zem sejas robežas un izgājis tam cauri pieres un paura kaulu robežā kreisā pusē. Traumas dēļ smadzeņu kreisās pieres daivas lielākā daļa bija iznīcināta. Taču pēc šīs traumas viņš izveseļojās, lai gan saglabājās pēctraumatisks efekts saistībā ar viņa personību un uzvedību atlikušos 12 dzīves gadus. Tāpēc draugi pēc viņa atgriešanas, redzot Geidžu, teica, ka viņš "nav vairs Geidžs".

Atsauces 

1823. gadā dzimušie
1860. gadā mirušie
ASV cilvēki
Pieprasījums un piedāvājums

Pieprasījums un piedāvājums mikroekonomikā ir ekonomisks modelis, kurā tiek atspoguļota cenas noteikšana tirgū. Šis ir galvenais ekonomikā lietotais modelis cenu noteikšanā.

Pieprasījums atspoguļo pircēju vajadzību iegādāties kādu noteiktu preci. Piedāvājums atspoguļo ražotāju spēju piedāvāt preces tirgū. Preces cena tiek noteikta pēc tirgus pieprasījuma un piedāvājuma mijiedarbības. Līdzsvara cena ir tāda cena, par kuru pircēji būs gatavi pirkt un ražotāji izgatavot preces, tātad sakrīt abu pušu intereses. Ja tiek noteikta lielāka cena, tad samazinās pieprasījums un palielinās piedāvājums, taču var rasties pārpalikums. Ja tiek noteikta zemāka cena, pieaug pieprasījums un samazinās piedāvājums, līdz ar to var rasties iztrūkums.

Ārējās saites 
 
 

Ekonomikas teorija
Valsts Ermitāža

Valsts Ermitāža () ir mākslas un kultūras muzejs Sanktpēterburgā, Krievijā. Tas ir viens no pasaulē lielākajiem un vecākajiem muzejiem.

1764. gadā Ermitāžu dibinājusi Katrīna Lielā, apmeklētājiem Ermitāža atvērta kopš 1852. gada. Vairāk nekā 3 miljonus eksponātu lielā kolekcija ir izvietota sešu vēsturisku celtņu kompleksā. Piecas no tām, Ziemas pils, Mazā Ermitāža, Vecā Ermitāža, Ermitāžas teātra ēka, Jaunā Ermitāža, ir atvērtas apmeklētājiem. 2013. gadā muzeju apmeklēja vairāk nekā 2,89 miljoni cilvēku, tas ierindojās 15. vietā apmeklētāko mākslas muzeju sarakstā.

Katrīna II Ermitāžas kolekciju sākusi veidot 1764. gadā, kad viņa iegādājās privātkolekciju (225 Rietumeiropas mākslinieku gleznas). Kolekcija tika novietota Mazajā Ermitāžā ( — ‘vieta vientulībai’). Ar laiku kolekcija palielinājusies, 1774. gadā te atradušās jau vairāk nekā 2000 gleznas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Sanktpēterburga
Mākslas muzeji un galerijas Krievijā
Olafs Kelcigs

Olafs Kelcigs (; dzimis ) ir bijušais vāciešu hokejists, vārtsargs, Vācijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā Kelcigs aizvadīja 15 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubā Vašingtonas "Capitals". Pašlaik (2014) Kelcigs ir Rietumu hokeja līgas komandas Trisitijas "Americans" īpašnieks.

Olafs Kolcigs ir dzimis Johannesburgā, Dienvidāfrikā, taču jau bērnībā ar ģimeni pārcēlies uz Kanādu, kur uzaudzis un sācis trenēties hokejā. Tomēr viņam nav Kanādas pilsonības. Kolcigs bija pirmais Āfrikā dzimušais NHL hokejists.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kelcigs sāka 1989.—90. gada sezonā, kad aizvadīja divas spēles NHL kluba Vašingtonas "Capitals" rindās. Līdzīgi kā iepriekšējo sezonu, pārējo 1989.—90. gada sezonu vārtsargs aizvadīja WHL vienībā Trisitijas "Americans". No 1990. līdz 1992. gadam Kelcigs spēlēja AHL un ECHL, taču 1992.—93. gada sezonā atkal vienu spēli aizvadīja Vašingtonas "Capitals" sastāvā. Arī turpmākajā sezonās Kelcigs atsevišķas spēles aizvadīja "Capitals", taču pamatā spēlēja AHL.

Lielāku lomu "Capitals" komandas Kelcigs ieguva 1995.—96. gada sezonā, kad tika izsaukts uz komandu, lai būtu tās otrais vārtsargs aiz Džima Keirija. Visbeidzot, 1997.—98. gada sezonā Kelcigs kļuva par "Capitals" pamatvārtsargu, un kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālsēriju. Tiesa, tajā "Capitals" ar 0—4 atzina Detroitas "Red Wings" pārākumu. Kelcigs nostiprinājās kā komandas pamatvārtsargs, un 2000. gadā kā līgas labākais vārtsargs ieguva Vezinas balvu un tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē.

2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kelcigs spēlēja Vācijas hokeja līgas vienībā Berlīnes "Eisbaren", kopā ar to izcīnot Vācijas čempiona titulu. 2008. gada sākumā "Capitals" pievienojās Kristobals Iē, kurš pamazām izkonkurēja Kelcigu. Vasarā vācietis kļuva par brīvo aģentu, un pievienojās Tampabejas "Lightning". Tās rindās 2008.—09. gada sezonā hokejists aizvadīja astoņas spēles, un 2009. gada rudenī paziņoja par karjeras beigšanu.

Vācijas hokeja izlases rindās Kelcigs spēlējis 1998. un 2006. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī divos Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1970. gadā dzimušie
Vācijas hokejisti
Vašingtonas "Capitals" spēlētāji
Berlīnes "Eisbaren" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Vācijas hokeja līgas čempioni
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Kriss Letangs

Kriss Letangs (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2017) Letangs spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Pitsburgas "Penguins" rindās.

Spēlētāja karjera 
Pēc trim QMJHL kluba Valdiouras "Foreurs" aizvadītām sezonām profesionāļa karjeru Letangs sāka 2006.—07. gada sezonā, kad aizvadīja septiņas spēles NHL vienībā Pitsburgas "Penguins". 2007.—08. gada sezonu aizsargs uzsāka AHL vienībā Skrentonas "Penguins", taču jau drīz tika izsaukts uz Pitsburgu, tās rindās aizvadot 63 spēles.

2008.—09. gada sezonā Letangs jau bija nostiprinājies Pitsburgas "Penguins" rindās. Divi vadošie komandas aizsargi, Rejs Vitnijs un Sergejs Gončars, ilgstoši bija traumēti, kā rezultātā Letangam pārī ar Brūksu Orpiku bija jāuzņemās komandas vadošo aizsargu loma. 2008.—09. gada sezonā viņam kopā ar "Penguins" izdevās izcīnīt Stenlija kausu.

Turpmākajās sezonas Letanga loma komandā turpināja pieaugt, un jau drīz viņš bija viens no komandas balstiem. 2012.—13. gada sezonā bija visas līgas rezultatīvākais aizsargs. Pēc 2012.—13. gada sezonas noslēguma Letangs tika iekļauts otrajā NHL simboliskajā izlasē. 2015.—16. gada sezonā jau otro reizi karjerā Letangam kopā ar "Penguins" izdevās izcīnīt Stenlija kausu, finālsērijas sestajā spēlē pret Sanhosē "Sharks" uzvaru nesošos vārtus gūstot tieši Letangam. Gadu vēlāk aizsargs kopā ar "Penguins" vēl reizi izcīnīja Stenlija kausu.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Pitsburgas "Penguins" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Monreālā dzimušie
Barbara Juliāna fon Krīdenere

Beāte Barbara Juliāna fon Krīdenere (, dzimusi fon Fītinghofa-Šēla () , mirusi ) bija Rīgā dzimusi vācbaltiešu izcelsmes piētisma mistiķe un rakstniece franču valodā, kura ietekmējusi Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I uzskatus.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1764. gadā Rīgā, ietekmīgā sabiedriskā darbinieka Oto Hermaņa fon Fītinghofa-Šēla un viņa sievas Annas Ulrikas fon Minihas (feldmaršala Burharda Kristofa fon Miniha mazmeitas) ģimenē. Jau agrā jaunībā iemācījās vairākas svešvalodas, kas ļāva oriģinālā apgūt tā laika aktuālo literatūru. 18 gadu vecumā apprecējās ar 20 gadus par viņu vecāko diplomātu Burhardu fon Krīdeneru (Burckhard Alexius Constantin von Krüdener, 1744—1802), Krievijas impērijas sūtni Kurzemes hercogistē, bet stabila laulība neizveidojās.

Daudz ceļodama pa Eiropu, Krīdeneres kundze () iepazinās ar daudziem tā laika elites pārstāvjiem un ar tā laika garīgajiem meklējumiem. Darbojās rakstniecībā, sarakstīja romānu Valérie. Napoleona karu laikā 1804. gadā atgriezās dzimtajā Rīgā, kur hernhūtiešu ietekmē  notika viņas galīgā pievēršanās reliģijai. Pēc kara beigām Krīdenere ceļoja pa Eiropu un nodarbojās ar sludināšanu. 1815. gada 4. jūnijā Heilbronnā Krīdenere tikās ar Krievijas ķeizaru Aleksandru I un atstāja uz viņu spēcīgu iespaidu. Kādu laiku fon Krīdenere uzturējas Aleksandra galmā, sekodama viņam uz Parīzi, kur ķeizars regulāri piedalījās Krīdeneres reliģiskajos pasākumos. 1815. gada 22. oktobrī fon Krīdenere devās no Parīzes uz Šveici. No 1816. līdz 1817. gadam kļuva populāra Dienvidvācijā. 1818. gada maijā fon Krīdenere apmetās Vītinas muižā (Igaunijā, netālu no Veclaicenes Latvijā). 1824. gadā devās uz Krimu, kur mira 1824. gada 13. decembrī.

Darbi 
 Pensées d’une Dame Etrangère, 
 Eliza, 
 Alexis, 
 La Cabane des Lataniers,
 Valérie.

Literatūra 
 Debora Sommer: Eine baltisch-adelige Missionarin bewegt Europa. Barbara Juliane v. Krüdener, geb. v. Vietinghoff gen. Scheel (1764-1824). V&R unipress, Göttingen 2013. .
 Autour de Valérie. Œuvres de Mme de Krüdener., présentées par Michel Mercier, Francis Ley et Elena Gretchanaia. Paris, Honoré Champion, 2007 
 Valérie, ou, Lettres de Gustave de Linar à Ernst de G…, Paris, Klincksieck, 1983 
 Pensée d'une dame étrangère ou Pensées inédites de Madame de Krüdener (1799)

Ārējās saites 

 Valérie  (franciski)
fon Krīdenere Das Baltische Biographische Lexikon 

1764. gadā dzimušie
1824. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Vācbaltieši
Franču valodā rakstošie
Rīgā dzimušie
RazakSAT

RazakSAT (nosaukums izstrādes laikā MACSAT) bija Malaizijas valsts uzņēmuma Astronautic Technology (M) Sdn. Bhd. (ATSB) Zemes tālizpētes pavadonis. Palaists 2009. gada jūlijā. Darbību beidzis 2014. gada jūlijā.
Pavadonis bija ievadīts ekvatoram tuvā zemā orbītā (slīpums 9 grādi), kas nosedza ekvaroriālos rajonus un bija optimāls Malaizijas novērošanai.

Nosaukumu RazakSAT deva Malaizijas premjerministrs Tuns Mahathirs Mohamads, 2003. gada 7. augustā viesojoties ATSB, pieminot otro premjerministru Abdulu Razaku Husseinu.

Pavadoni izgatavoja Dienvidkorejas uzņēmums Satrec Initiative uz pavadoņa sistēmas SpaceEye-2 bāzes. Tam pamatā bija platforma SI-200 ar diametru 1,2 m un augstumu 1,35 m. Tas arī izgatavoja derīgo kravu EOS-C (Medium-sized Aperture Camera, MAC) — push broom kamera ar 5 lineārajiem detektoriem. Tā darbojās panhromatirkajā joslā ar izšķirtspēju 2,5 m un 4 multispektrālajās joslās  ar izšķirtspēju 5 m. Uzņemtie attēli tika lejupielādēti X radio joslā.
Pavadoņa darbības laiks bija plānots trīs gadi.

Kosmiskais aparāts bija izgatavots 2005. gada augustā, bet ilgu laiku bija grūti atrast piemērotu nesējraķeti pavadoņa unikālajai orbītai. Tika izvēlēta Falcon 1, bet RazakSAT starts aizkavējās vairāku raķetes avāriju dēļ.
Beidzot starts bija paredzēts 2009. gada 20. aprīlī, bet pirmsstarta izmēģinājumu laikā raķetei atklāja pārmērīgas vibrācijas. Lai tās novērstu, nācās uzstādīt mīkstināšanas sistēmu, bet līdz ar to bija jānoņem sekundārā krava — divi CubeSats formas nanopavadoņi CubeSAT un InnoSAT, kurus izgatavoja ATSB un Malaizijas universitātes.

RazakSAT tika palaists  03:35  UTC ar nesējraķeti Falcon 1 no Omelekas salas Māršala Salās.

Sākotnēji pavadoni bija paredzēts izmantot komerciāliem mērķiem, bet tā tēmēšanas precizitāte nesasniedza plānoto.
Mēģinājumi uzlabot RazakSAT precizitāti pārtraukti .
Sakaru uzturēšana ar pavadoni pārtraukta .

Atsauces

Ārējās saites 
 About ATSB®  ATSB
 RazakSAT ANGKASA
 SpaceEye-2 Satrec Initiative
 RazakSat / MACSAT eoPortal
 RazakSAT / MACSAT Gunter's Space Page 

Astronautic Technology (M) Sdn. Bhd.
Malaizijas kosmiskie aparāti
Deitona

Deitona () ir pilsēta Ohaio štatā, ASV. Montgomeri apgabala administratīvais centrs. Atrodas Greitmaiami krastā, 87 km uz ziemeļaustrumiem no Sinsinati.

2010. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 141,5 tūkstošus (sestā lielākā pilsēta štatā). Deitonas metropoles areāla iedzīvotāju skaits sasniedza 841,5 tūkstošus (ceturtais lielākais metropoles areāls štatā un 63. lielākais valstī). Deitonas—Springfīldas—Grīnvilas aglomerācijas (CSA) iedzīvotāju skaits pārsniedza vienu miljonu (43. lielākā aglomerācija valstī).

Pilsēta dibināta , nosaukta politiķa Džonatana Deitona vārdā. 1805. gadā ieguvusi pilsētas tiesības. Kopš 19. gadsimta 70. gadiem Deitonā tikuši reģistrēti daudzi patenti un izgudrojumi. 1890. gadā tā ierindojās 1. vietā ASV pilsētu sarakstā piešķirto patentu uz vienu iedzīvotāju skaita ziņā. 1892. gadā pilsētā brāļi Raiti atvēra savu velosipēdu remontdarbīcu, kur veica eksperimentus, kas noveda pie pirmā lidojuma ar lidaparātu.

Mūsdienās Deitona ir nacionāls aviācijas centrs. Raita—Patersona kara spēku bāzē, kas atrodas dažus kilometrus no pilsētas, atrodas pasaulē lielākais un vecākais militārās aviācijas muzejs (pilsētas galvenais tūrisma objekts — katru gadu to apmeklē ap 1,3 miljoniem cilvēku). Metropoles areālā atrodas vairākas universitātes.

Iedzīvotāji

Klimats

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 

Ohaio pilsētas
Burger King

Burger King ir globāls ātras ēdināšanas restorānu tīkls, kura vadība atrodas Maiami—Deidas apgabalā, Floridā, ASV. Uzņēmums tika dibināts 1953. gadā ar nosaukumu Insta-Burger King. 1954. gadā, kad tas piedzīvoja finanšu grūtības, to iegādājās divi uzņēmēji un pārdēvēja pašreizējā nosaukumā.

2013. gada nogalē tika ziņots, ka uzņēmumam ir vairāk nekā 13 tūkstoši restorānu 79 valstīs, 66% restorānu atrodas ASV. Uzņēmuma piedāvāto produktu klāsts ir paplašinājies no burgeriem, frī kartupeļiem, sodas un kokteiļiem 1954. gadā līdz lielākam, daudzveidīgākam produktu piedāvājuma kopumam.

Burger King attīstībai Igaunijā, Latvijā un Lietuvā franšīzes tiesības uz 20 gadiem iegādājās Igaunijas kuģniecība Tallink.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Ātrās ēdināšanas restorāni
ASV uzņēmumi
Braunsvila

Braunsvila () ir pilsēta ASV Teksasas štata dienvidaustrumos, osta Riograndes upes krastā. Nozīmīgs rūpniecības centrs un transporta mezgls pie Meksikas robežas. Braunsvilas—Matamorosas aglomerācijā ir ap 1,137 miljoni iedzīvotāju, kas ir ceturtā lielākā ASV—Meksikas pārrobežu aglomerācija.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta dibināta kā Forteksasas (Fort Texas) cietoksnis 1845. gadā. 1846. gadā pārdēvēts kaujā kritušā cietokšņa komandiera Džeikoba Brauna vārdā par Fortbraunu (Fort Brown). Pilsēta pie cietokšņa dibināta 1848. gadā kā jaundibinātā Kemerona apgabala centrs. Pilsētas tiesības sākotnēji piešķirtas 1850. gadā, bet juridisku strīdu dēļ to nācās atkārtot 1853. gadā. Amerikas pilsoņu kara laikā Braunsvila bija konfederātu kontrabandas tirdzniecības centrs. Pilsēta strauji attīstījās 20. gadsimta pirmajā desmitgadē sakarā ar tērauda rūpniecības bumu, kad tā ražošana trīskāršojās.

Atsauces

Ārējās saites 

Teksasas pilsētas
Brīnums 34. ielā

"Brīnums 34. ielā" (, arī The Big Heart) ir 1947. gada amerikāņu Ziemassvētku filma, kuras režisors ir Džoržs Sītons. Filmas sižets veidots pēc Valentaina Deivisa stāsta.

Stāsts ir par Macy's Ņujorkas lielveikala Ziemassvētku vecīti, kas apgalvo, ka ir īstais Ziemassvētku vecītis. Filmas darbība notiek laikā no Pateicības dienas līdz Ziemassvētku vakaram. Tajā galvenās lomas attēlo Morīna O'Hāra, Džons Peins, Natālija Vuda, Edmunds Gvenns.

"Brīnums 34. ielā" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai četrās nominācijās. Gvenns saņēma balvu kā labākais aktieris otrā plāna lomā, tāpat balva tika iegūta par labāko literatūras oriģinālavotu, adaptēto scenāriju. Labākās filmas nominācijā tika zaudēts filmai "Džentlmeņu vienošanās".

Amerikas Kinoinstitūts filmu ierindoja 9. vietā 100 iedvesmojošāko amerikāņu filmu sarakstā, kā arī nosauca to par 5. labāko filmu fantāzijas žanrā. 2005. gadā filma tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Filmai ir vairākas reizes iznākušas remake filmas.

Ārējās saites 

1947. gada filmas
ASV filmas
Mihails Aleksandrovičs

Lielkņazs Mihails Aleksandrovičs (, dzimis , miris ) bija Krievijas imperatora Aleksandra III jaunākais dēls un pēdējā Krievijas cara Nikolaja II brālis.

No 1904. gada bija trešais cilvēks Krievijas troņa mantošanas kārtībā, tomēr, tā kā kroņprincis Aleksejs Nikolajevičs bija slims ar hemofiliju, kas tolaik bija ļoti nopietna saslimšana, Mihails Aleksandrovičs reāli tika uzlūkots par nākamo caru. Situācija ar troņa mantošanu sarežģījās, kad 1907. gadā Mihails Aleksandrovičs iepazinās un 1912. gadā ārzemēs salaulājās morgāniskā laulībā ar divkāršu šķirteni Natāliju Brasovu (jau 1910. gadā pārim bija piedzimis dēls). Pāris uzturējās ārzemēs.

Sākoties Pirmajam pasaules karam, Mihails Aleksandrovičs atgriezās Krievijā. Kara laikā komandēja Kaukāza tautu kavalērijas divīziju (Кавказская туземная конная дивизия). Iesākoties Februāra revolūcijai, 1917. gada 2. martā (vecais stils) cars Nikolajs II attiecās no troņa par labu savam brālim Mihailam Aleksandrovičam, tomēr Mihails atteicās pieņemt troni līdz ievēlēta orgāna sanākšanai. 1917. gada 21. augustā Pagaidu valdība noteica Mihailam Aleksandrovičam mājas arestu, vēlāk tas tika atcelts. 1917. gada 1. septembrī Krievija tika pasludināta par republiku. 1918. gada 7. martā boļševiki lielkņazu arestēja un izsūtīja uz Permu, kur 1918. gada 13. jūnijā nošāva. Mihaila Aleksandroviča mirstīgās atliekas nav atrastas.

Ārējās saites 

1878. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Krievijas vēsture
Romanovu dinastija
Ar Krizantēmas ordeni apbalvotie
Sirdskalns

Sirdskalns ir 296,8 m augsts paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē, otrais augstākais kalns Latvijā. Atrodas Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļaustrumos, ietilpst Gaiziņkalna dabas parkā. No kalna virsotnes var pārskatīt Talejas ezeru. Teika vēsta, ka agrāk Sirdskalns spējis palīdzēt risināt cilvēku problēmas, tāpēc daudzi gājuši uz kalnu lūdzot padomus savās sirdslietās.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Vidzemes augstiene
Bērzaunes pagasts
Birža

Birža ir juridiska persona, kura organizē tirgu, kurā tā dalībieki var pirkt un pārdot preces, finanšu instrumentus (vērtspapīrus,  atvasinātos finanšu instrumentus) un citas tirgojamas lietas.
Biržas darbības mērķis ir nodrošināt tirgus likviditāti.

Mūsdienās vairums biržu darījumu veikšanai izmanto datorsistēmas. Senāk darījumi slēgti noteiktās vietās (biržas ēkās), kur sapulcējās tirgotāju starpnieki.

Lai arī eksistē universālās biržas, parasti biržās tirgo viena veida objektus. Biržas iedala:
 preču biržas;
 fondu biržas;
 ārvalstu valūtu biržas.

Pasaulē lielākā fondu birža pēc tirgus kapitalizācijas ir Ņujorkas fondu birža. Vienīgā birža Latvijas teritorijā ir NASDAQ OMX Riga.
Atpakaļ nākotnē

"Atpakaļ nākotnē" () ir 1985. gada ASV zinātniskās fantastikas filma, kuras producents, scenārija autors un režisors ir Roberts Zemekis.

Filma ir stāsts par jaunieti Mārtiju Makflaju, kas tiek nosūtīts atpakaļ laikā uz 1955. gadu, kur sastop savus nākotnes vecākus vidusskolā un nejauši iepatīkas savai mātei. Tajā galvenās lomas attēlo Maikls Dž. Fokss, Kristofers Loids, Lija Tomsone, Krispins Glovers un Tomass Vilsons.

"Atpakaļ nākotnē" pirmizrāde notika , ar 383 miljoniem ASV dolāru lieliem ieņēmumiem tā kļuva par gada ienesīgāko filmu, tāpat guva kritiķu atzinību. Filma nominēta un arī ieguva dažādas balvas dažādās nominācijās, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko skaņas montāžu.

Amerikas Kinoinstitūts filmu ierindoja 10. vietā starp desmit labākajām zinātniskās fantastikas filmām. 2007. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma". Filmai "Atpakaļ nākotnē" izdoti divi turpinājumi, izveidots animācijas seriāls, videospēles, atrakcija izklaižu parkā, mūzikls.

Skatīt arī 
 DeLorean DMC-12

Ārējās saites 

 

1985. gada filmas
ASV filmas
Atpakaļ nākotnē
Amblin Entertainment filmas
Universal Pictures filmas
Roberta Zemeka filmas
Intervija ar diktatoru

"Intervija ar diktatoru" () ir 2014. gada amerikāņu politiskā komēdija, kuras režisori ir Sets Rogens un Evans Goldbergs.

Filma ir par žurnālistu Deivu Skailarku un viņa producentu, kas dodas uz Ziemeļkoreju intervēt valsts līderi Kimu Čoninu un kam Centrālā izlūkošanas pārvalde lūdz līderi nogalināt. Filmā galvenās lomas attēlo Džeimss Franko, Sets Rogens un Rendals Paks.

Filma guva ievērību ar negatīvo Kima Čonina attēlojumu. 2014. gada jūlijā tika izteikti draudi ASV, ja filmas izplatītājs Columbia Pictures izlems demonstrēt filmu. Columbia Pictures pārcēla filmas pirmizrādi no plānotā  uz , lai, kā paši apgalvoja, filmu padarītu vairāk pieņemamu Ziemeļkorejai. 2014. gada novembrī tika veikts kiberuzbrukums pret Sony Pictures Entertainment, FIB uzskata, ka nozieguma paveicēji ir saistīti ar Ziemeļkoreju.  tika izteikti terora draudi pret kinoteātriem, kas rādīs filmu. , kad daudzi Ziemeļamerikas kinoteātri drošības iemeslu dēļ pārcēla pirmizrādes datumu, Sony atcēla filmas izrādīšanu kinoteātros ASV.  tika paziņots par filmas izrādīšanu ierobežotā skaitā kinoteātru.

Atsauces

Ārējās saites 

2014. gada filmas
ASV filmas
Aegialia

Aegialia ir skarabeju ģints no Aegialiinae apakšdzimtas. Izplatītās Eiropā, Āzijas dienvidos un Ziemeļamerikā.

Pieaugušo vaboļu morfoloģija 
Ķermenis iegareni ovāls vai iegarens, mēreni vai stipri izliekts. Galva plaša, ar sīkiem bedrveida punktiņiem, granulācijām vai krociņām. Pronotums vairāk vai mazāk punktots, sānos bieži ar smailām, malās ar tievām, neplakanām spurām. Virsspārni (elitras) skaidrās strijās, bez apmatojuma, ar retām spurām. Kājas resnas vai tievas, tibiāli pieši tievi vai lapveida; priekšējas tībijas ar 2 vai 3 laterāliem zobiņiem.

Fosilas 
Ģintī ir aprakstītas 3 fosilu sugas:
 †Aegialia rupta Scudder, 1890
 †Aegialia sabuleti Panzer, 1797
 †Aegialia terminalis Brown, 1931

Klasifikācija 
Ģints ir iedalīts divās apakšģintīs, kuros ietilpst 44 mūsdienu sugas sugas:
 apakšģints: Aegialia Latreille, 1807
 suga: Aegialia amplipunctata Gordon & Cartwright, 1988
 suga: Aegialia arenaria (Fabricius, 1787)
 suga: Aegialia argentina Martinez & Pereira & Vulcano, 1970
 suga: Aegialia blanchardi Horn, 1887
 suga: Aegialia carri Gordon & Cartwright, 1988
 suga: Aegialia cartwrighti Stebnicka, 1977
 suga: Aegialia clypeata Say, 1824
 suga: Aegialia concinna Gordon & Cartwright, 1977
 suga: Aegialia conferta Horn, 1871
 suga: Aegialia convexa Fall, 1932
 suga: Aegialia crassa LeConte, 1857
 suga: Aegialia crescenta Gordon & Cartwright, 1977
 suga: Aegialia hardyi Gordon & Cartwright, 1977
 suga: Aegialia hybrida Reitter, 1892
 suga: Aegialia kelsoi Gordon & Cartwright, 1988
 suga: Aegialia knighti Gordon & Rust, 1997
 suga: Aegialia koreana Kim, 1979
 suga: Aegialia latispina LeConte, 1878
 suga: Aegialia magnifica Gordon & Cartwright, 1977
 suga: Aegialia mcclevei Gordon, 1990
 suga: Aegialia nigrella Brown, 1931
 suga: Aegialia nitida Waterhouse, 1875
 suga: Aegialia opifex Horn, 1887
 suga: Aegialia punctata Brown, 1931
 suga: Aegialia spinosa Gordon & Cartwright, 1988
 apakšģints: Psammoporus C.G.Thomson, 1859
 suga: Aegialia abdita Nikritin, 1979
 suga: Aegialia comis Lewis, 1895
 suga: Aegialia criddlei Brown, 1931
 suga: Aegialia cylindrica (Eschscholtz, 1822)
 suga: Aegialia exarata Mannerheim, 1853
 suga: Aegialia friebi Balthasar, 1935
 suga: Aegialia insularis Pittino, 2006
 suga: Aegialia kamtschaticus Motschulsky, 1860
 suga: Aegialia lacustris LeConte, 1850
 suga: Aegialia latipunctus Gredler, 1863
 suga: Aegialia mimicus Pittino, 2006
 suga: Aegialia nana Brown, 1931
 suga: Aegialia opaca Brown, 1931
 suga: Aegialia sabuleti (Panzer, 1797)
 suga: Aegialia sibiricus Stebnicka, 1977
 suga: Aegialia terminalis Brown, 1931
 suga: Aegialia tsukamotoi Masumoto, 1986

Atsauces 

Skarabeju dzimta
Gustavs Bīrons

Gustavs fon Bīrons (, ; dzimis , miris ) bija Krievijas armijas ģenerālanšefs, Kurzemes hercoga Ernsta Johana Bīrona jaunākais brālis, Aleksandra Menšikova meitas Aleksandras vīrs.

Dzimis Kurzemes hercogistē, pārcēlies uz Sanktpēterburgu līdz ar Annas Joanovnas valdīšanas sākumu. Piedalījies Polijas mantojuma karā un Krievu—turku karā (1735—1739). Līdz ar Annas Leopoldovnas kļūšanu par reģenti puča rezultātā, ieslodzīts Šliselburgas cietoksnī, vēlāk izsūtīts. 1744. gadā viņam tika ļauts atgriezties galvaspilsētā.

Ārējās saites 
Gustavs Bīrons Baltische Biographische Lexikon 

1695. gadā dzimušie
1746. gadā mirušie
Krievijas vēsture
Vācbaltieši
Jelgavas novadā dzimušie
Olga Nikolajevna

Lielkņaze Olga Nikolajevna (, dzimusi , mirusi ) bija pēdējā Krievijas impērijas cara Nikolaja II un viņas sievas Aleksandras Fjodorovnas vecākā meita.

Olgai bija trīs jaunākās māsas — Tatjana, Marija un Anastasija Romanova —, kā arī jaunāks brālis Aleksejs Romanovs. Pirmā pasaules kara laikā darbojās kā žēlsirdības māsa. 1918. gada 17. jūlijā boļševiki nogalināja viņu un viņas ģimeni.

Ārējās saites 

1895. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Romanovu dinastija
Slepkavību upuri
Pareizticīgo svētie
Padomju represijās nogalinātie
Sanktpēterburgā dzimušie
Berta Rūmniece

Berta Rūmniece (dzimusi Mihelsone , mirusi ) bija latviešu aktrise. Tiek uzskatīta par izcilu mātes lomas attēlotāju.

Biogrāfija 
Dzimusi Aizkrauklē dzelzceļnieka ģimenē. No 1872. līdz 1875. gadam gājusi skolā Koknesē, vēlāk pārcēlās uz Rīgu. 1884. gadā tika pieņemta Rīgas latviešu teātra trupā, kur strādājusi līdz 1908. gadam. Līdz 1915. gadam — Jaunā Rīgas teātra trupā. Pirmā pasaules kara laikā — aktrise Pēterburgā un Harkovā. No 1919. gada darbojās uz Latvijas Nacionālā teātra skatuves.

No 1945. gada — LPSR Tautas skatuves māksliniece, 1948. gadā ieguvusi 2. pakāpes Staļina prēmiju par darbu Arvīda Griguļa lugā "Māls un porcelāns". Izaudzinājusi 9 bērnus.

Apbalvojumi 

 Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1932)
 Ļeņina ordenis (1950)
 Darba Sarkanā karoga ordenis (22.10.1945)
 Medaļa «Par izcilu darbu Lielajā Tēvijas karā 1941.- 1945. gadā»
 citas medaļas

1865. gadā dzimušie
1953. gadā mirušie
Latviešu teātra aktieri
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Aizkraukles novadā dzimušie
Rīgas Meža kapos apbedītie
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši
Staļina prēmijas laureāti
Teitoburgas meža kauja

Teitoburgas meža kauja () bija kauja starp Vāra vadīto romiešu un Arminija ģermāņu karaspēku 9. gada septembrī Teitoburgas mežā, kas beidzās ar romiešu sakāvi.

Mūsu ēras sākumā romiešu karavadonis Vārs ar saviem brāļiem veiksmīgas kampaņas rezultātā bija iekarojis ģermāņu apdzīvotās teritorijas starp Donavu un Reinu, kā arī ietiecies ģermāņu zemēs Reinas labajā krastā līdz pat Elbai. Romieši 6. gadā iekarotās teritorijas pasludināja par provinci, ieceļot Vāru par tās pārvaldnieku.

9. gada septembrī romiešu karaspēks — trīs leģioni, trīs kavalērijas vienības un sešas kājnieku kohortas, kam līdzi bija arī karavīru ģimenes un pajūgi ar iedzīvi (12 000 — 27 000 cilvēku), Vāra vadībā izvirzījās no mūsdienu Ziemeļreinas-Vestfālenes rietumdaļas uz Maincu, lai novietotos ziemas nometnē. Ceļā viņus pārsteidza herusku dižciltīgais, kurš par dienestu bija ieguvis romiešu pilsonību un kavalērijas komandiera amatu, Arminijs, paziņojot, ka vairākas ģermāņu ciltis romiešu ceļā ir sacēlušās. Vārs ar savu karaspēku devās Arminija norādītajā virzienā.

Arminijs ar saviem karavīriem iepalika no Vāra karaspēka, apkaujot atpalikušās romiešu vienības. Izšķirošie notikumi norisinājās, kad romieši iegāja Teitoburgas mežā — kalnainā apvidū ar bieziem mežiem Vēzeres kreisā krasta vidusdaļā, kam rudenī raksturīga bieza migla. Trīs dienas, kuru laikā norisinājās kauja, pavadīja spēcīgas lietavas un vējš. Romiešu pajūgi iestiga dubļos, savukārt samirkušie ieroči un bruņas zaudēja savu efektivitāti, iepretīm ģermāņiem, kuru priekšrocība šajā apvidū bija vieglais bruņojums, kas nodrošināja lielāku mobilitāti. Vienlaikus apvidus nebija labvēlīgs aizsardzības būvju celtniecībai.

Sākotnēji mežā heruski un to sabiedrotie Arminija vadībā uzbruka no slēpņiem. Kaujas trešajā dienā, kad romieši nonāca vietā, kur vairs nebija iespējams turēt kaujas ierindu, ģermāņi, sagaidījuši papildspēkus, devās izšķirošajā uzbrukumā. Redzot, ka kauja ir zaudēta, Vārs un viņa tuvākie līdzgaitnieki izdarīja pašnāvību, pēc kā viņa karavīri beidza pretošanos. Tikai neliela daļa romiešu nokļuva gūstā, pārējie tika izkauti.

Neskatoties uz to, ka romieši saglabāja kontroli pār iekarotajām ģermāņu teritorijām Reinas kreisajā krastā, ģermāņiem izdevās nosargāt teritorijas Reinas labajā krastā. Tādējādi, lai arī romieši vairākas reizes iebruka pāri minētajai robežšķirtnei, Ģermānija saglabāja savu patstāvību un netika iekarota. 19. gadsimta sākumā Arminijs, kuru vācieši sāka saukt par Hermani, kā arī pati Teitoburgas kauja kļuva par vienu no vācu nacionālisma simboliem.

Ārējās saites 

9. gads
Senie laiki
Ziemeļreina-Vestfālene
Aleksandra Fjodorovna (Nikolaja II sieva)

Imperatore Aleksandra Fjodorovna (, dzimusi Viktorija Aliksa Helēna Luīze Beatrise fon Hesene un bei Reina () , mirusi ) bija pēdējā Krievijas impērijas ķeizara Nikolaja II sieva. Kopā ar ģimeni nogalināta 1918. gada 17. jūlijā.

Dzimusi Hesenes lielhercoga ģimenē. Lielbritānijas karalienes Viktorijas mazmeita. 1884. gadā pirmoreiz satikās ar Krievijas troņmantinieku, nākamo imperatoru Nikolaju II. Kaut arī ģimenes iesākumā pretojās, pēc tēva Aleksandra III nāves 1894. gada 20. oktobrī novembrī pāris apprecējās. 1896. gada 14. maijā Kremlī notika Nikolaja II un Aleksandras Fjodorovnas kronēšanas ceremonija. Kronēšanas tautas svētku laikā 1896. gada 18. maijā Hodinkas laukā pie Maskavas pūļa spiešanās rezultātā gāja bojā vairāk nekā 1300 cilvēku.

Sākot no 1895. gada, pārim dzima bērni. Četri pirmie bija meitenes, līdz 1904. gadā piedzima ilgi gaidītais troņmantinieks Aleksejs Nikolajevičs. Tomēr caur māti zēnam bija iedzimusi hemofīlija. Cenšoties ārstēt Alekseju, galmam tika pietuvināts mūks Grigorijs Rasputins.
Nebūdama īpaši tautā ieredzēta arī pirms tam, Aleksandra Fjodorovna vēl vairāk tika pakļauta aizdomīgumam, sākoties karam ar Vāciju. 

Pēc Februāra revolūcijas kopā ar ģimeni arestēta un augustā izsūtīta uz Toboļsku, Krievijas pilsoņu kara laikā  nošauta.

Ārējās saites

Atsauces 

1872. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Romanovu dinastija
Hesenes-Darmštates dinastija
Slepkavību upuri
Pareizticīgo svētie
Padomju represijās nogalinātie
Hesenē dzimušie
Osvalds Štrauss

Osvalds Štrauss ( — ) bija latviešu horeogrāfs un pedagogs. Bijis vairāku Skolēnu un Vispārējo Deju svētku virsvadītājs un goda virsvadītājs. Ilggadējs Bulduru dārzkopības vidusskolas skolotājs.

Mācījies Kalnciema pamatskolā, Valsts Bulduru dārzkopības-biškopības skolā, Bulduru dārzkopības tehnikumā, kā arī Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, iegūstot agronoma specialitāti. Vairāk nekā 50 gadus strādājis Bulduru dārzkopības vidusskolā, pasniedzis biškopību un mērniecību. Vairāk nekā 10 gadus bijis direktora vietnieks. 

XIV Vispārējos latviešu Dziesmu un Deju svētkos (1965. gadā) bija virsvadītāja asistents. Pirmoreiz virsvadītāja amatā bija XV Dziesmu un Deju svētkos 1970. gadā. 1967. gadā izveidoja savu pirmo deju — "Rotaļnieks". Kopā izveidojis vairāk nekā 20 dejas.

Atsauces 

Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Latvijas pedagogi
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Jelgavas novadā dzimušie
Konors Makdeivids

Konors Makdeivids (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2022) Makdeivids spēlē Nacionālās hokeja līgas klubā Edmontonas "Oilers", pilda tās kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
2012. gadā Makdeivids kļuva par trešo spēlētāju pēc Džona Tavaresa un Ārona Ekblada, kuram Kanādas Hokeja federācija ļāva uzsākt spēlēt OHL jau 15 gadu vecumā. OHL vienībā Ēri "Otters" Makdeivids sāka spēlēt jau 2012.—13. gada sezonā. Būdams vien 16 gadus vecs, viņš sezonu noslēdza ar 69 punktiem 66 spēlēs un bija otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs. Makdeivids ieguva līgas labākā debitanta balvu.

2015. gada NHL draftā ar kopējo pirmo numuru Makdeividu izvēlējās Edmontonas "Oilers". Nākamo sezonu viņš aizvadīja "Oilers", 45 spēlēs gūstot 48 rezultativitātes punktus. Lielu daļu savas debijas sezonas viņš izlaida traumas dēļ, taču, par spīti tam, bija trešais rezultatīvākais "Oilers" spēlētājs. Īsi pirms 2016.—17. gada sezonas sākuma Makdeivids kļuva par "Oilers" kapteini. Tādējādi viņš kļuva par visu laiku jaunāko kapteini NHL vēsturē. 2016.—17. un 2017.—18. gada sezonas noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais spēlētājs. 2017. gadā ieguva arī līgas vērtīgākā spēlētāja balvu.

Kanādas hokeja izlases rindās izcīnījis zelta medaļas 2015. gada Pasaules U-20 čempionātā, tika iekļauts arī turnīra simboliskajā izlasē. Zeltu Makdeivids izcīnījis arī 2013. gada Pasaules U-18 čempionātā. Spēlējis arī 2014. gada Pasaules čempionāts hokejā junioriem.

Karjeras statistika

Ārējās saites

Atsauces 

1997. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Ontārio dzimušie
Džeks Aihels

Džeks Aihels (; dzimis ) ir amerikāņu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2022) Aihels spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Vegasas "Golden Knights" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
No 2012. līdz 2014. gadam Aihels trenējās un spēlēja ASV hokeja federācijas nacionālās attīstības programmā. 2013.—14. gada sezonā Aihels tika iekļauts USHL otrajā Simboliskajā izlasē.

2015. gada NHL draftā ar kopējo otro numuru Aihelu izvēlējās Bufalo "Sabres". Vietu komandas sastāvā Aihels ieguva jau līdz ar 2015.—16. gada sezonas sākumu. 2015. gada 8. oktobrī Aihels aizvadīja savu debiju NHL, mačā pret Otavas "Senators" gūstot arī savus pirmos vārtus. Viņš kļuva par jaunāko "Sabres" hokejistu vēsturē, kurš guvis vārtus. Jau savā debijas sezonā Aihels kļuva par vienu no "Sabres" līderiem, sezonu noslēdzot ar 56 punktiem. Viņš bija otrs komandas rezultatīvākais spēlētājs aiz Raiena O'Rīlija.

Lai arī Aihela rezultativitāte turpmākajās sezonās būtiski neauga, viņš bija komandas rezultatīvākais spēlētājs. 2018.—19. gada sezonā uzsāka pildīt "Sabres" kapteiņa funkcijas.
2021. gada 4. novembrī Aihels maiņas darījuma rezultātā nonāca Vegasas "Golden Knights" komandas sastāvā.

ASV pieaugušo izlasē debitēja 2015. gada Pasaules čempionātā, spēlējis arī 2017. gada Pasaules čempionātā. Junioru vecumā izcīnījis zelta medaļas 2014. gada Pasaules U-18 čempionātā. Spēlējis arī 2014. un 2015. gada Pasaules U-20 čempionātos.

Ārējās saites

Atsauces 

1996. gadā dzimušie
ASV hokejisti
Bufalo "Sabres" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Džona Rosa Robertsona kauss

Džona Rosa Robertsona kauss ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas Ontārio hokeja līgas čempionvienībai. Kauss pirmo reizi tika pasniegts 1919. gadā. Tas nosaukts par godu Džonam Rosam Robertsonam, kurš no 1899. līdz 1905. gadam bija Ontārio hokeja asociācijas prezidents.

Kausa ieguvēji (kopš 1983. gada)

Ārējās saites 
 Kanādas hokeja līgas oficiālā mājaslapa 

Apbalvojumi hokejā
OHL
Gvelfas "Storm"

Gvelfas "Storm" () ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Gvelfā, Kanādā, un spēlē Ontārio hokeja līgā. Komanda dibināta 1991. gadā. 1998., 2004. un 2014. gadā "Storm" kļuvusi par līgas čempioni.

Komandas rindās savus junioru gadus aizvadījusi virkne vēlāko NHL spēlētāju, kuru starpā ir tādi spēlētāji kā Dens Klutjē, Menijs Malhotra, Kreigs Andersons, Dastins Brauns, Raiens Kalahens, Drū Dautijs, Tods Bertuci. Pēdējos gados "Otters" sastāvā spēlējuši arī Rihards Pāniks, Robijs Fabri.

1995.—96. gada sezonu "Storm" rindās aizvadīja latviešu uzbrucējs Herberts Vasiļjevs, savukārt 2006.—07. gada sezonā vairākas spēles komandas rindās aizvadīja Artūrs Ozoliņš.

Sasniegumi 
 Memoriālais kauss: 0
 Džona Rosa Robertsona kauss: 3
 1997.—98., 2003.—04., 2013.—14.

Ārējās saites 
 Eliteprospects.com komandas lapa

OHL komandas
Burganbresa

Burganbresa (, ) ir pilsēta Francijas austrumdaļā Ronas-Alpu reģionā, Ēnas departamenta administratīvais centrs. Pilsēta izvietojusies Juras kalnu rietumu pakājē Saonas pietekas Risūzas krasta 70 km no reģiona centra Lionas. Bijusī Bresas provinces centrs.

Vēsture 
1250. gadā ieguvusi brīvpilsētas statusu. 15. gadsimtā Savojas hercogs izvēlējās pilsētu par Bresas provinces galvaspilsētu. 1535. gadā nonāk Francijas sastāvā, bet atgriezta hercogam 1559. gadā līdz 1601. gadam.

Atsauces

Ārējās saites 

Overņas-Ronas-Alpu pilsētas
Ēna (Overņa-Rona-Alpi)
Dersu Uzala

"Dersu Uzala" (, ) ir 1975. gada padomju-japāņu filma, kuras režisors ir Akira Kurosava. Sižeta pamatā ir krievu ceļotāja Vladimira Arseņjeva uzrakstītās grāmatas "Dersu Uzala" (trīs reizes izdota arī latviski) un "Pa Usūrijas novadu". Filma saņēma zelta balvu 9. Maskavas starptautiskajā filmu festivālā un Oskara balvu kā labākā filma svešvalodā 1976. gadā.

Sižets 
20. gadsimta sākumā topogrāfs Vladimirs Arseņjevs krievu karaspēka vienības sastāvā izlūko Usūrijas ieleju pie Ķīnas robežas. Taigā ekspedīcija satiek nanaju mednieku vārdā Dersu Uzala, kas kļūst par viņu pavadoni. Starp Arseņjevu un veco vīru veidojas cieša draudzība. Vienreiz, kad abi atrodas tālu no nometnes, saceļas sniegputenis un tikai Dersu pieredze palīdz viņiem neaiziet bojā. Ekspedīcijai beidzoties, Arseņjevs aizbrauc prom.

Pēc pieciem gadiem viņš atkal nokļūst Usūrijā un satiek savu draugu. Viņu sadarbība atsākas līdz dienai, kad mednieks neveiksmīgi sašauj tīģeri. Ievainot dzīvnieku, nenogalinot to, ir ļauna pareģojums mongoļu ticībā un vecais Dersu gaida likteņa sodu. Īsā laikā viņš it kā noveco, zaudē veiklību un beidzot piekrīt Arseņjeva piedāvājumam braukt viņam līdzi un apmesties Habarovskā.

Nepieradis pie pilsētas dzīves, Dersu nespēj pielāgoties jauniem apstākļiem un lūdz aizvest viņu atpakaļ uz taigu. Arseņjevs nelabprāt piekrīt un uzdāvina viņam kā atvadu dāvanu savu moderno bisi. Kādu dienu viņš saņem ziņojumu, ka nenoskaidrotas personas līķis ar viņa adresi kabatā tika atrasts netālu no Transsibīrijas dzelzceļa līnijas. Arseņjevs izbrauc uz vietas un konstatē, ka tas patiešām ir viņa draugs Dersu un ka bise ir pazudusi. Kad Arseņjevs ierodas tur pašu pēdējo reizi, 1910. gadā, mežs ir nozāģēts, bet Dersu kapa vieta vairs nav atrodama.

Atsauces

Ārējās saites 

 Владимир Клавдиевич Арсеньев.

1975. gada filmas
Japānas filmas
PSRS filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas svešvalodā
Belituna

Belituna () ir Indonēzijai piederoša sala Karimatas šaurumā starp Sumatru dienvidrietumos un Kalimantānu ziemeļaustrumos un starp Javas jūru dienvidos un Dienvidķīnas jūru ziemeļos; Gaspara šaurums to atdala no Bankas salas rietumos. Salas reljefs lēzeni paugurains, augstākais punkts ap 500 m vjl. 

Ietilpst Bankas-Belitunas provincē, dalās divās reģensijās. Lielākā pilsēta ir Tandžunpandana. Lielākā daļa iedzīvotāju ir malajieši ar ievērojamu bugu, sundu un ķīniešu minoritāti.

Līdz 1812. gadam sala piederēja Palembanas sultānam, kad tā nonāca Lielbritānijas īpašumā, kas to savukārt 1824. gadā nodeva Nīderlandei. 

Salā attīstīta kalnrūpniecība, iegūst alvu, mālu, dzelzs rūdu. Attīstīta arī zvejniecība, piparu, kokospalmu un eļļas palmu audzēšana.

Atsauces

Ārējās saites 

Indonēzijas salas
Nikolajs Ramms

Nikolajs Ramms (dzimšanas datums nav zināms, miris ) bija dzejnieks, tulkotājs. Rakstījis garīgas dziesmas, latviešu valodā tulkojis reliģiskus tekstus.

1523. gadā kļuva par pirmo luterāņu mācītāju Rīgas Svētā Jēkaba baznīcā. Viņš ir vecāko tekstu latviešu valodā autors — draudzes vajadzībām ap 1530. gadu iztulkojis dievkalpojumiem nepieciešamos tekstus latviešu valodā.

Atsauces 

1532. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Latvijas luterāņu mācītāji
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Stēfans Levēns

Šells Stēfans Levēns (, dzimis ) ir zviedru sociāldemokrāts. No 2014. līdz 2021. gadam viņš bija Zviedrijas premjerministrs.

Biogrāfija 
Šells Stēfans Levēns ir dzimis Stokholmā; desmit mēnešu vecumā atstāts patversmē. Viņš auga audžuģimenē Vesterbotenas lēnē. Pēc 48 nedēļu metinātāju kursiem neilgu laiku viņš studēja augstskolā Ūmeo.

Darba gaitas Levēns uzsāka 1979. gadā, strādājot par metinātāju vienā no Zviedrijas aizsardzības uzņēmumiem. Pēc diviem gadiem viņu ievēlēja par vietējās arodbiedrības pārstāvi, kam sekoja karjera arodbiedrību organizācijā. 1995. gadā Levēns tika iecelts par metālstrādnieku arodbiedrības ombudu, 2001. gadā ievēlēts par viceprezidentu. 2005. gadā Lēfvens tika izvēlēts par jaunizveidotās arodbiedrības IF Metall priekšsēdētāju.

2006. gadā Levēnu iebalsoja Zviedrijas Sociāldemokrātiskā Strādnieku partijas valdē, savukārt 2012. gada janvārī pēc iepriekšējā līdera aiziešanas Lēfvens kļuva par partijas jauno līderi.

Zviedrijas parlamenta vēlēšanās 2014. gada 14. septembrī sociāldemokrāti ieguva lielāko mandātu skaitu. Jaunievēlētais parlaments 2014. gada 2. oktobrī apstiprināja Levēna izveidoto (mazākuma) valdību.

Atsauces 

1957. gadā dzimušie
Zviedrijas politiķi
Stokholmā dzimušie
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Zviedrijas premjerministri
Seržs Sargsjans

Seržs Sargsjans (, dzimis ) ir armēņu politiskais un militārais darbinieks, bijušais Armēnijas prezidents un bijušais premjerministrs.

Biogrāfija 
Dzimis Stepanakertā, tagadējās Kalnu Karabahas teritorijā. No 1972. līdz 1974. gadam dienējis Padomju armijā, pēc tam no 1975. līdz 1979. gadam strādājis par atslēdznieku elektrotehnikas fabrikā. 1979. gadā kā filologs absolvējis Erevānas universitāti. Pēc tam līdz 1989. gadam darbojies komunistiskajā partijā, ieņemot dažādus amatus Kalnu Karabahas autonomā apgabala komitejā.

No 1989. līdz 1993. gadam Kalnu Karabahas Aizsardzības komitejas vadītājs, paralēli ievēlēts Armēnijas Augstākajā padomē. Piedalījies vairāku kauju organizēšanā Kalnu Karabahas kara laikā, tiek uzskatīts par vienu no armēņu bruņoto spēku izveidotājiem. No 1993. līdz 1995. gadam Armēnijas aizsardzības ministrs. Vēlāk ieņēmis arī citus vadošos amatus Armēnijā, tajā skaitā bijis iekšlietu, atkārtoti aizsardzības ministrs, kā arī premjers no 2007. līdz 2008. gadam.

2008. gada februāra vēlēšanās ievēlēts par Armēnijas prezidentu, 2013. gadā ievēlēts uz otro termiņu.

2018. gada 17. aprīlī Sargsjans no jauna ievēlēts par premjerministru, bet pēc plašiem tautas protestiem Erevānas ielās bija spiests atkāpties no amata 23. aprīlī.

Būdams Armēnijas prezidenta amatā, Sargsjans 2011. gadā apmeklējis Latviju oficiālā valsts vizītē.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa armēņu valodā
 Serža Sargsjana biogrāfija 

1954. gadā dzimušie
Armēnijas politiķi
Armēnijas premjerministri
Armēnijas prezidenti
Saltas province

Saltas province () ir viena no Argentīnas 23 provincēm valsts ziemeļrietumu daļā. Robežojas ar Huhujas provinci un ar Bolīviju ziemeļos, ar Paragvaju, ar Formosas provinci un ar Čako provinci austrumos, ar Santjado del Estero provinci, ar Tukumanas provinci un ar Katamarkas provinci dienvidos, ar Čīli rietumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Salta. Saltas provinces kopējā platība ir 155 488 km², pēc 2010. gada datiem provincē dzīvo 1 214 441 iedzīvotāji. Tā ir sestā lielākā province Argentīnā pēc platības un astotā pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta divdesmit trīs departamentos.

Attēli

Ārējās saites 

Argentīnas provinces
Missouri (līnijkuģis)

USS Missouri (BB-63) ir ASV Jūras kara flotes "Aiovas" klases līnijkuģis, trešais ASV Jūras kara flotes kuģis, kas nosaukts ASV štata Misūri vārdā. Uz kuģa, kas tobrīd atradās Tokijas līcī, Japāna  parakstīja kapitulācijas aktu, ar ko tika izbeigts Otrais pasaules karš.

Kuģis tika pasūtīts , ūdenī nolaists tika . Kuģis tika izmantots vairākās Otrā pasaules kara kaujās Klusajā okeānā, vēl tika izmantots Korejas karā no 1950. līdz 1953. gadam. 1955. gadā veica savu pēdējo iziešanu jūrā pirms nokļūšanas ASV Jūras kara flotes rezerves flošu sarakstā. 1984. gadā kuģis tika modernizēts un izmantots 1991. gada Līča kara operācijā "Tuksneša vētra". 1992. gada martā pēdējo reizi izgāja jūrā.

1998. gadā kuģis tika ziedots USS Missouri memoriālajai asociācijai, kļuva par muzeja kuģi Pērlhārborā, Havaju salās, ASV.

Ārējās saites 
 USS Missouri (BB-63)  

ASV karakuģi
Krimuldas Velnala

Krimuldas Velnala (arī Siguldas Lielā Velnala) ir ala Gaujas labajā krastā, Siguldā. Atrodas Velnalas klintīs, Gaujas nacionālā parka teritorijā 2,5 km lejpus Siguldas tilta.

Izveidojusies Gaujas svītas dzeltenajos devona smilšakmeņos, pateicoties upes sānerozijai un pazemes avotam. Daļēji aizbirusi pēc avota izsīkšanas. Laika gaitā samazinājusies — pašlaik ir apmēram 35 m liela, grīdas laukums sasniedz 140 m, lielākais platums — 7 m.

8 metrus virs upes līmeņa atrodas ieeja alā. 1980. gadā tika aizliegta pieeja alai, jo cilvēki apdraudēja alas griestus, kur smilšakmens slānis sasniedza vienīgi 1 m. 1992. gadā daļa alas tika atrakta. Sena pagāniskā kulta vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
 "Dabas retumi"

Latvijas alas
Latvijas dabas pieminekļi
Sigulda
Ipoha

Ipoha () ir Malaizijas štata Perakas galvaspilsēta un viena no lielākajām pilsētām valstī. Tā atrodas aptuveni 200 km uz ziemeļiem no Kualalumpuras un 130 km uz dienvidiem no Penangas pie ziemeļu—dienvidu automaģistrāles.

Ipoha par Malaizijas vienu no galvenajām pilsētām attīstījās 19. gadsimta sākumā līdz ar plaukstošo alvas ieguves industriju. Britu koloniālajā ērā Ipoha bija Malaizijas otra lielākā pilsēta un tā tika izmantota administratīviem mērķiem. Pilsētas centrā atrodas raksturīgas vietējās arhitektūras veikalu ēkas, kā arī vairākas vēsturiskas ēkas no Britu koloniālā laikmeta, kā, piemēram, dzelzceļa stacija, pilsētas dome un tiesas ēka.

Atsauces 

Malaizijas pilsētas
Santafē province

Santafē province () ir viena no Argentīnas 23 provincēm valsts centrālajā daļā. Robežojas ar Čako provinci ziemeļos, ar Korrjentesas provinci un ar Entreriosas provinci austrumos, ar Buenosairesas provinci dienvidos, ar Kordovas provinci un ar Santjado del Estero provinci rietumos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Santafē. Santafē provinces kopējā platība ir 133 007 km², pēc 2010. gada datiem provincē dzīvo 3 194 537 iedzīvotāji. Tā ir desmitā lielākā province Argentīnā pēc platības un trešā pēc iedzīvotāju skaita. Province ir sīkāk sadalīta simtu trīsdesmit piecos departamentos.

Ārējās saites 

Argentīnas provinces