joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1934. gada FIFA Pasaules kauss

1934. gada FIFA Pasaules kauss notika Itālijā no 27. maija līdz 10. jūnijam. Tas bija pēc skaita 2. Pasaules kausa finālturnīrs. Par Pasaules čempioniem kļuva laukuma saimnieki Itālijas izlase, kas finālspēlē ar 2-1 pagarinājumā pieveica Čehoslovākiju.

Stadioni 
 Stadio del Littorio, Trieste — 52 000
 Stadio Giovanni Berta, Florence — 40 000
 Stadio Giorgio Ascarelli, Neapole — 40 000
 Stadio Nazionale del Partito Nazionale Fascista, Roma — 40 000
 Stadio Benito Mussolini, Turīna — 40 000
 Stadio del Littoriale, Boloņa — 38 000
 Stadio Luigi Ferraris, Dženova — 40 000
 Stadio Calcistico San Siro, Milāna — 35 000

Komandas 
1934. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā piedalījās 16 izlases.

Turnīra gaita 
Turnīra formāts krasi atšķīrās no 1930. gada Pasaules kausa. Šoreiz nebija grupu turnīra, un komandas dalību čempionātā iesāka ar astotdaļfinālu. Šis bija pirmais finālturnīrs, pirms kura notika kvalifikācijas turnīrs, kurā noteica finālturnīra dalībvalstis. Šis arī tiek uzskatīts par visvairāk politizēto Pasaules kausa finālturnīru, jo notika fašistiskajā Itālijā.

Turnīru vispārliecinošāk iesāka laukuma saimnieki Itālijas izlase, kas ar 7-1 sagrāva ASV. Diezgan pārliecinoši tālāk iekļuva arī Vācija, Ungārija un Spānija, savukārt Zviedrija, Šveice, Čehoslovākija un Austrija ceturtdaļfinālā iekļuva uzvaras izcīnot sīvās cīņās.

Arī ceturtdaļfinālā risinājās ļoti spraigas cīņas, kurās ar minimālu 1 vārtu pārsvaru vācieši uzvarēja zviedrus, čehoslovāki šveiciešus, savukārt austrieši ungārus. Ceturtdaļfināla spēle starp Itālijas un Spānijas izlasēm beidzās neizšķirti, tādēļ pirmo reizi Pasaules kausa vēsturē tika rīkota pārspēle, kurā itāļi tomēr uzvarēja ar 1-0. Pusfinālā Čehoslovākija spēja no rezultāta 1-1 panākt sev vēlamo 3-1, un uzvarēt vāciešus, kamēr Itālijas izlase ar 1-0 tika galā ar Austriju.

Spēlē par 3. vietu kaimiņu divcīņā Vācija uzvarēja Austriju. Finālspēlē tikās Čehoslovākijas un Itālijas izlases. Spēles 76. minūtē čehoslovāki izvirzījās vadībā, taču jau pēc 5 minūtēm itāļi rezultātu izlīdzināja. Spēles pagarinājuma 5. minūtē vārtus guba Andželo Skjavio, panākot Itālijai uzvaru ar 2-1.

Izslēgšanas turnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Oldržihs Nejedli — 5
  Edmunds Konens — 4
  Andželo Skjavio — 4
  Raimundo Orsi — 3
  Poldi Kīlholcs — 3

Ārējās saites 
 1934. gada FIFA Pasaules kauss FIFA mājaslapā
Daļa Grībauskaite

Daļa Grībauskaite (, dzimusi  Viļņā, Lietuvā) ir lietuviešu politiķe, bijusī Lietuvas Republikas prezidente (2009—2019).

Biogrāfija 

Beidza ekonomikas studijas Ļeņingradā, aizstāvēja doktora grādu Maskavā (1988). 1991. gadā Džordžtaunas Universitātē (Vašingtona) beidza speciālus kursus valdības locekļiem.

Strādāja par Lietuvas Republikas finanšu ministri, 2004. gadā viņu apstiprināta par ES komisāri. Līdz ievēlēšanai par Lietuvas prezidenti vadīja ES finanšu un budžeta direktorātu Briselē.
2004. gadā, pamatojoties uz Eiropas valstu žurnālistu veikto aptauju, atzīta par labāko ES komisāru.

2009. gada 17. maijā Grībauskaite uzvarēja Lietuvas prezidenta vēlēšanās, amatā stājās 12. jūlijā. 2014. gada 25. maijā atkārtoti uzvarēja Lietuvas prezidenta vēlēšanās.

Atsauces

Ārējās saites 

 Lietuvas prezidenta oficiālā mājaslapa 

1956. gadā dzimušie
Lietuvas prezidenti
Lietuvas politiķi
Cilvēki no Viļņas
PSKP biedri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Atzinības krusta lielkrusta komandieri
1930. gada FIFA Pasaules kauss

1930. gada FIFA Pasaules kauss notika Urugvajā no 13. līdz 30. jūlijam. Tas bija pirmais Pasaules kausa finālturnīrs. Par pirmajiem Pasaules čempioniem kļuva laukuma saimnieki Urugvajas izlase, kas finālā ar 4—2 pārspēja savus kaimiņus argentīniešus.

Stadioni 
 Estadio Centenario, Montevideo — 95 000
 Estadio Parque Central, Montevideo — 20 000
 Estadio Pocitos, Montevideo — 1000

Komandas 
1930. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā piedalījās 13 izlases. Pirms šī turnīra nenotika kvalifikācijas sacensības. Visas izlases, kas piedalījās finālturnīrā, tika uz to ielūgtas.

Turnīra gaita 
Turnīrā piedalījās 13 komandas, kas tika sadalītas 4 grupās. 1 grupā bija 4 komandas, bet atlikušajās 3 grupās — pa 3 komandām. Katras grupas spēcīgākā komanda iekļuva pusfinālā. Šajā čempionātā piedalījās tikai 4 Eiropas komandas, kas izskaidrojams ar grūto un tālo ceļu līdz Urugvajai, savukārt Dienvidameriku pārstāvēja veselas 7 komandas.

1. grupā pārliecinoši uzvarēja Argentīna, kas uzvarēja visās 3 apakšgrupas spēlēs, 2. grupā Brazīliju un Bolīviju pieveica Dienvidslāvijas izlase, kas kā vienīgā no Eiropas komandām iekļuva pusfinālā. 3. grupā visus uzvarēja turnīra rīkotājvalsts Urugvajas pārstāvji, savukārt 4. grupā pretiniekiem nekādas cerības neatstāja ASV izlase.

Pusfinālos neradās nekādas šaubas par Dienvidamerikas komandu pārākumu: abas spēles noslēdzās ar rezultātu 6-1, Argentīnai sagraujot ASV izlasi, bet Urugvajai - dienvidslāvus. Šis bija vienīgais Pasaules kausa finālturnīrs, kurā nenotika spēle par 3. vietu.

Finālā tikās divu kaimiņvalstu Argentīnas un Urugvajas izlases. Pēc pirmā puslaika argentīnieši bija vadībā ar 2-1, taču Urugvaja spēja gūt 3 bezatbildes vārtus, spēlē uzvarot ar 4-2. Urugvajas izlase kļuva par pirmajiem Pasaules čempioniem futbolā un saņēma Žila Rimē kausu.

Grupu turnīrs

1. grupa

2. grupa

3. grupa

4. grupa

Izslēgšanas turnīrs

Labākie vārtu guvēji 

8 vārti
  Giljermo Stabile

5 vārti
  Hosē Pedro Sea

4 vārti

  Berts Patenods

3 vārti
  Karloss Deziderio Peučelle
  Prežuinjo
  Huans Peregrīno Anselmo
  Ivans Beks

Ārējās saites 
 FIFA Pasaules kauss 1930 FIFA mājaslapā
Masada

Masada () bija cietoksnis Romas impērijas laikā, kas atradās augstas klints virsotnē, netālu no Nāves jūras. Ebreju valdnieks Herods Lielais 36.-30. g. p.m.ē. pārvērta šo cietoksni par vienu no spēcīgākajiem visā Tuvo Austrumu reģionā.

Romiešiem iebrūkot Tuvajos Austrumos, viņu rokās nonāca arī šis cietoksnis. Romiešu-jūdu kara laikā 66.g., neliela ebreju pretošanās grupa sagrāva Masadā izvietoto romiešu garnizonu un pārvērta šo cietoksni par vienu no galvenajiem sacelšanās atbalsta punktiem pie Nāves jūras. Masadas aizstāvjiem pievienojās neliels cīnītāju skaits, kam bija izdevies paglābties no romiešiem pēc Jeruzālemes izpostīšanas.

Divus gadus Masadas aizstāvji viesa sajukumu romiešos ar saviem negaidītajiem reidiem pret to garnizoniem dažādās Jūdejas vietās. Beidzot, 72. gadā, Romas ieceltais provinces pārvaldnieks Lūcijs Flavijs Silva nolēma, ka šo pretošanās punktu ir jāiznīcina. Viņš devās uz Masadu ar Jūdejā izvietoto 10. leģionu pilnā sastāvā, papildinot to ar dažādām palīgspēku vienībām, kā arī vairākiem tūkstošiem karagūstekņu, kas piegādāja armijai ūdeni, kokmateriālus un pārtiku.

Cietokšņa aizstāvji stingri ierobežoja ūdens un pārtikas patēriņu; cik vien iespējams, nostiprināja cietokšņa sienas. Bet arī romieši bija sagatavojušies ilgstošam aplenkumam. Viņi cietokšņa pakājē izveidoja ērtu nometni, apjoza klinti, uz kuras atradās cietoksnis, ar īpašu sienu, lai cietokšņa aizstāvji nevarētu no tā aizbēgt.

Cietokšņa aizstāvjiem bija divas iespējas — padoties vai cīnīties līdz pēdējam vīram, jo romiešiem bija izdevies sadragāt vienu no aizsardzības mūriem. Taču aplenktajā cietoksnī bija ne tikai karavīri, bet arī sievietes, sirmgalvji un bērni — pavisam 960 cilvēku. Aplenktie izvēlējās otro iespēju — neviens nevēlējās sagādāt iebrucējiem triumfu par uzvaru, nedz arī kļūt par iekarotāju vergiem, kas bija neizbēgami, ja viņi padotos. Tāpēc grupas vadoņi pieņēma lēmumu mirt. Tā kā pašnāvība ir grēks, tika izlemts, ka 10 vīrieši nogalinās pārējos cietokšņa aizstāvjus, un pēc tam viens no viņiem nodurs pēdējos deviņus. Tādā veidā, tikai viens cilvēks izdarītu grēku - pašnāvību.

Ārējās saites 
 Masada - tuksneša cietoksnis
 Izraēlas arheoloģija - Masada

Atsauces 

Senie laiki
Izraēlas vēsture
Arheoloģiskie pieminekļi
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Izraēlā
Nacionālie parki
Cietokšņi un forti
Aplenkumi
Pašnāvība
Senās Romas pilsētas

Pilsētas Senajā Romā bija tās saimnieciskais un sociālās infrastruktūras pamats. Bagātākās un lielākās pilsētas bija izvietotas gar Vidusjūras piekrasti, kā arī upju ielejās, kur pati Vidusjūra bija svarīgākā šīs infrastruktūras sastāvdaļa. 

Jūras ceļi, kas savienoja daudzās impērijas pilsētas nodrošināja aktīvu preču apmaiņu starp dažādiem reģioniem. Tas ļāva padziļināt atsevišķu reģionu specializāciju, attīstīja darba dalīšanu, veicināja aktīvu tirdzniecību. Savukārt sauszemes ceļi savienoja iekšzemes pilsētas un provinces, kā arī ar jūras piekrasti. Rezultātā Romas impērija veidojās par daudz lielākā mērā integrētu, daudzfunkcionālu saimniecisku sistēmu, ar nesalīdzināmi lielāku ekonomisko potenciālu nekā tas bija iespējams Senajā Grieķijā.

Vēsture

Pilsētu aizsākums 
Vēl pirms Senās Romas izveidošanās pilsētbūvniecībai zināmajā pasaulē jau bija vairāku gadu tūkstošu ilga vēsture. Tā Senā Grieķija faktiski sastāvēja no pilsētvalstīm. Tādēļ romiešu pilsētbūvniecībā pamatā dominēja grieķu celtniecības tehnika un arhitektūra, it īpaši sabiedrisko ēku celtniecībā. Grieķu celtniecības stils bija īsta māksla. Tomēr romieši pilsētbūvniecībā 3. gs. p.m.ē. ienesa revolucionāras izmaiņas. Tās bija saistītas ar betona izgudrošanu. Betona izmantošana celtniecībā ļāva būvēt arkveida ēku elementus, ko nepazina grieķi. Rezultātā kļuva iespējams būvēt lielas un plašas celtnes, sarežģītus būvju kompleksus.

Pilsētas ārpus Itālijas un Grieķijas
Turpretī citi Romas impērijas reģioni, piemēram, Gallija vai Britānija pilsētbūvniecību tās pilnā vārda nozīmē vēl nepazina. Šajos reģionos vietējo cilšu centri parasti bija pilskalni. Tādēļ urbanizācijas process šādos reģionos bija dramatisks — tas pilnībā mainīja līdzšinējo cilšu un tautu dzīvesveidu. Plaši izpletās arī galvaspilsēta — Romas iedzīvotāju skaits pēc daudzu speciālistu domām Jūlija Cēzara laikā varēja būt ap 1 miljonu.

Skatīt arī 

 Senās Romas province

Atsauces

Ārējās saites 

 Senās Romas pilsētas
 Romiešu pilsētas
 Kuziščins V. Par pilsētu izpētes problēmām Romā

Senā Roma
Bārbeļu dzimta

Bārbeļu dzimta (Berberidaceae) ir divdīgļlapju augu dzimta, izplatīta galvenokārt ziemeļu puslodē. Krūmi un lakstaugi ar spirāliski sakārtotām lapām. Ziedi vientuļi vai ķekaros, divdzimumu, ar ciklisku zieda daļu sakārtojumu. Auglis — oga (retāk pogaļa vai riekstiņš). Augi satur dzimtai raksturīgu alkaloīdu — berberīnu. Bārbeļu dzimtas augiem sastopamas viendīļlapju pazīmes — trimērs zieds, izklaidus izvietoti vadaudu kūlīši, reizēm viena dīgļlapa. Krāšņumaugi, nektāraugi un ārstniecības augi. Augļus izmanto pārtikā. Lielākā ģints —  ar apmēram 400—600 sugām izplatīta Āzijā un Amerikā. Eiropā vienīgā savvaļas suga ir , ar C vitamīnu bagātām, ēdamām ogām. Tā bieži sastopama arī Latvijā. Kā krāšņumaugi Latvijā ir introducēti ,  u.c.

Sistemātika 
Bārbeļu dzimtā ir dažādiem autoriem minēti no 4 līdz 18 ģintīm ar apmēram 570—700 sugām. Bārbeļu dzimta tiek dalīta divās apakšdzimtās.

 apakšdzimta 
 ģints 
 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 
 ģints 
 ģints 
 ģints 
 apakšdzimta 
 ģints

Ārējās saites 

 Bārbeļu dzimta
 Bārbeļu dzimta
Gulbenes buki

Gulbenes Buki ir Latvijas basketbola klubs no Gulbenes, kas dibināts 1997. gadā. Agrāk komanda bija pazīstama arī ar nosaukumu "Bumerangs/ASK" un "ASK/Buki". Gulbenieši ir trīskārtēji LBL bronzas medaļas ieguvēji. 2005. un 2006. gadā komanda piedalījās BBL čempionātā, taču kopš 2006./2007. gada sezonas spēlē tikai Latvijas Basketbola līgā. Pēdējās sezonas "Gulbenes Buki" spēlē LBL 2. divīzijā. 2017./2018. gada sezonā "Buki" izcīnīja 2. divīzijas bronzas godalgas, bet 2018./2019. gada sezonā kļuva par 2. divīzijas čempioniem. 

"Bukiem" ir kluba himna, kuru sarakstījis Mārtiņš Freimanis un izpilda grupa "Putnu balle".

Izcīnītās vietas

LBL 
 1998 — 6.
 1999 — 3.
 2000 — 4.
 2001 — 3.
 2002 — 3.
 2003 — 5.
 2004 — 6.
 2005 — 5.
 2006 — 4.
 2007 — 6.
 2008 — 7.
 2009 — 9.

LBL 2. divīzija 
 2010 — 8.
 2011 — 3.
 2012 — 15.
 2013 — 13.
 2014 — 19.
 2015 — 6.
 2016 — 14.
 2017 — 12.
 2018 — 3.
 2019 — 1.
2020 — Nenoslēgta sezona (CoVid)
2021 — Atcelta sezona (CoVid)
2022 — 4.

BBL 
 2005 — 12.
 2006 — 16.
 2008 — 21.

Komandas sastāvs 2022/23. gada sezonā 
 Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 1.novembrī

Atsauces 

BBL klubi
Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
Baiga vasara

Baiga vasara (starptautiskais nosaukums angļu valodā: Dangerous Summer) ir studijas Platforma Filma 2000. gadā uzņemtā vēsturiskā spēlfilma par 1940. gada notikumiem Latvijā. Režisors Aigars Grauba. Galvenajās lomās: Uldis Dumpis, Artūrs Skrastiņš, Inese Caune, Jānis Reinis, Uldis Vazdiks, Varis Vētra, Eduards Pāvuls.

Sižets 
1940. gada jūnija dienas Rīgā. No pilsētas izceļo vācbaltieši. Pēc dažām dienām jāaizbrauc arī Izoldei, un kopā ar viņu pošas aizbraukt Latvijas Republikas Ārlietu ministrs Vilhelms Munters. Par to nezina nedz Latvijas valdība, nedz Muntera sieva Natālija. Visi plāni mainās, kad Izolde iepazīstas ar radio reportieri Robertu. Pienāk 17. jūnija rīts, Rīgā iebrauc Sarkanās armijas tanki.

Lomās 
 Vilhelms Munters: Uldis Dumpis,
 Izolde: Inese Caune,
 Roberts: Artūrs Skrastiņš,
 Jāzeps Poškus: Eduards Pāvuls,
 Krišjānis Berķis: Juris Pļaviņš,
 Kārlis Ulmanis: Uldis Vazdiks,
 Fricis Celmiņš: Varis Vētra,
 Natālija Muntere: Maija Apine,
 Kārlis: Jānis Reinis,
 Augusts: Kārlis Sebris, 
 Pēteris: Uldis Pūcītis, 
 PSRS pilnvarotais vēstnieks Latvijā Derevjanskis: Arnis Līcītis.
 PSRS militārais atašejs Zavjalovs: Igors Čerņavskis,

Ārējās saites 

2000. gada Latvijas filmas
Filmas latviešu valodā
Aigara Graubas filmas
Māris Jass

Māris Jass (dzimis 1985. gada 18. janvārī) ir latviešu hokejists, aizsargs, agrākais Latvijas hokeja izlases spēlētājs. Pašlaik (2022) spēlē Latvijas čempionāta vienībā Rīgas "Dinamo".

Māra brālis Koba Jass un brālēns Mareks Jass arī ir profesionāli hokejisti.

Spēlētāja karjera 
Dzimis Daugavpilī, Māris 2000. gadā tur arī uzsāka savas profesionālā spēlētāja gaitas, 2000.—01. sezonu aizvadot Daugavpils "Stalkers-Juniors" rindās, taču pēc sezonas beigām devās uz Krieviju, kur Maskavas "Dinamo" kluba sistēmā divas sezonas aizvadīja Krievijas Pirmajā līgā (pēc spēka - trešā). No 2003. līdz 2006. gadam Jass spēlēja Liepājas "Metalurga" rindās.

2006. gadā, Pjotram Vorobjovam stājoties Latvijas izlases galvenā trenera amatā, viņš Jasu uzaicināja pievienoties sevis trenētajai Toljati "Lada" vienībai. 2006.—07. sezonā Jass spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā Prāgas "Slavia", taču jau nākamo sezonu viņš aizvadīja Slovākijas Ekstralīgas klubā HK Nitra. 2008.—09. sezonā viņš spēlēja Liepājā, bet 2009.—10. sezonā atgriezās Nitrā. 2010.—11. sezonu Jass uzsāka citā Slovākijas vienībā - HK Skalica, taču novembrī viņš pievienojās Kontinentālās hokeja līgas klubam Ņižņekamskas "Ņeftehimik".

2011.—12. sezonā, spēlējot Slovākijas Ekstralīgas klubā Bratislavas "Slovan", Jass izcīnīja Slovākijas čempiona titulu. 2015. gada vasarā uz pārbaudes laiku pievienojās Rīgas "Dinamo", taču klubs līgumu ar spēlētāju nenoslēdza. Oktobra vidū, vairākiem "Dinamo" aizsargiem esot traumētiem, komanda ar Jasu noslēdza viena gada līgumu, un viņš tās sastāvā aizvadīja 26 spēles. Turpmākajās sezonās spēlēja dažādās Eiropas līgās.

Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis piecos pasaules čempionātos.

Spēlētāja statistika

Klubu statistika

Izlases statistika

Ārējās saites 

Latvijas hokejisti
1985. gadā dzimušie
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
Toljati "Lada" spēlētāji
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Daugavpilī dzimušie
Slovākijas Ekstralīgas čempioni
Bratislavas "Slovan" spēlētāji
Rīgā dzimušie
Afrikandu valoda

Afrikandu valoda (afrikaans), saukta arī par afrikaneru valodu, afrikānsu, būru valodu (no  — 'zemnieks'), Kāpas holandiešu valodu, ir rietumģermāņu valoda, viena no Dienvidāfrikas Republikas valsts valodām. Afrikandu valodā runā vairāk nekā  cilvēku Dienvidāfrikā, Namībijā, ASV, Lielbritānijā, Austrālijā, Zimbabvē, Botsvanā, Vācijā, Lesoto, Svatini un citās valstīs. Tā ir dzimtā valoda 76% Dienvidāfrikas «krāsaino» un 61% baltādaino iedzīvotāju (galvenokārt afrikaneriem).

Afrikandu valoda cēlusies pamatā no holandiešu (nīderlandiešu) valodas sintēzē ar franču, angļu, vācu, arī malajiešu un āfrikāņu valodām. Afrikandu valodai ir vienkāršota gramatiskā uzbūve. Afrikandu valodā lietvārdiem nav dzimšu, nav locījumu. Darbības vārdiem nav konjugāciju. Darbības izteiksmei tiek lietoti tikai trīs laiki: viens tagadnē, viens pagātnē un viens nākotnē.

Afrikandu valoda sāka veidoties 17. gadsimtā, kad Nīderlandes Austrumindijas kompānija sāka kolonizēt teritoriju Āfrikas galējos dienvidos pie Labās Cerības raga (holandiešu Kaap van Goede Hoop), kuru nosauca par Kāpas koloniju (Kaapkolonie). Kāpas kolonijā ieradās kolonisti ne vien no Holandes, bet arī no tās kaimiņzemēm, tādēļ radās jauns holandiešu valodas dialekts. Pirmie laikraksti afrikandu valodā tika izdoti Lielās būru pārceļošanas laikā 19. gadsimta pirmajā pusē. No 1925. gada afrikandu valoda kļuva par Dienvidāfrikas Savienības un bijušās Vācu Dienvidrietumu Āfrikas (tagadējās Namībijas) valsts valodu (nomainot nīderlandiešu valodu) līdzās angļu valodai.

Afrikandu valodas grafēmas

Atsauces 

Rietumģermāņu valodas
Dienvidāfrikas valodas
Namībijas valodas
Kārlstade

Kārlstade () ir pilsēta Zviedrijā, Venerna ezera krastā. Kārlstades ezera osta ir otra lielākā Zviedrijā pēc Vesterosas. Pilsētā 2010. gada beigās dzīvoja 61 685, bet 2011. gada decembrī tajā jau dzīvoja 86 409 iedzīvotāju. Pilsēta ir pazīstama kā viena no saulainākajām pilsētām Zviedrijā.

Kārlstadē kopš 1932. gada bāzēts hokeja klubs Färjestad BK, kurš deviņas reizes izcīnījis Zviedrijas čempiones titulu.

Ārējās saites 

Zviedrijas pilsētas
Stambulas "Fenerbahçe"

Stambulas "Fenerbahçe" ( — Fenerbahčes sporta klubs) ir viens no spēcīgākajiem Turcijas sporta klubiem, kura bāzes vieta ir Kadikējas rajons Stambulā. Klubs dibināts 1907. gadā un visvairāk pazīstams ar futbola komandu, kas spēlē Turcijas Superlīgā. Fenerbahçe futbolisti ir 19 reizes kļuvuši par valsts čempioniem, kā arī sešas reizes izcīnījuši Turcijas kausu. Mājas spēles aizvada Šikri Saradžoglu stadionā, kura ietilpība ir 47 834 vietas.

Klubā ietilpst arī vīriešu un sieviešu basketbola, volejbola un citu sporta veidu sekcijas.

Sasniegumi

Vietējie turnīri 
 Turcijas Superlīga
 Čempioni (19): 1959, 1960–61, 1963–64, 1964–65, 1967–68, 1969–70, 1973–74, 1974–75, 1977–78, 1982–83 , 1984–85, 1988–89, 1995–96, 2000–01, 2003–04, 2004–05, 2006–07, 2010–11, 2013–14 
 Vicečempioni (22): 1959–60, 1961–62, 1966–67, 1970–71, 1972–73, 1975–76, 1976–77, 1979–80, 1983–84, 1989–90, 1991–92, 1993–94, 1997–98, 2001–02, 2005–06, 2007–08, 2009–10, 2011–12, 2012–13, 2014–15, 2015–16, 2017–18
 Turcijas kauss
 Kausa ieguvēji (6): 1967–68, 1973–74, 1978–79, 1982–83, 2011–12, 2012–13 
 Finālisti (11): 1962–63, 1964–65, 1988–89, 1995–96, 2000–01, 2004–05, 2005–06, 2008–09, 2009–10, 2015–16, 2017–18
 Turcijas superkauss / Prezidenta kausa izcīņa
 Kausa ieguvēji (9): 1968, 1973, 1975, 1984, 1985, 1990, 2007, 2009, 2014
 Finālisti (9): 1970, 1974, 1978, 1979, 1983, 1989, 1996, 2012; 2013

Starptautiskie turnīri 
 UEFA Čempionu līga
 Ceturtdaļfinālisti (1): 2007–08
 UEFA Eiropas līga
 Pusfinālisti (1): 2012–13
 UEFA Kausu ieguvēju kauss
 Ceturtdaļfinālisti (1): 1963–64
 Balkānu kauss 
 Uzvarētāji (1): 1966–67

Bijušie turnīri 
 Turcijas amatieru futbola čempionāts 
 Čempioni (3): 1933, 1935, 1944 
 Vicečempioni (2): 1940, 1947 
 Turcijas Nacionālā līga (1936—1950) 
 Čempioni (6): 1936–37, 1939–40, 1942–43, 1944–45, 1945–46, 1949–50 
 Vicečempioni (2): 1943–44, 1946–47
 Turcijas Ministru prezidenta kauss (1944—1998)
 Kausa ieguvēji (8): 1944–45, 1945–46, 1949–50, 1972–73, 1979–80, 1988–89, 1992–93, 1997–98 
 Finālisti (7): 1943–44, 1970–71, 1975–76, 1976–77, 1991–92, 1993–94, 1994–95 
  TSYD kauss
 Kausa ieguvēji (12): 1969–70, 1973–74, 1975–76, 1976–77, 1978–79, 1979–80, 1980–81, 1982–83, 1985–86, 1986–87, 1994–95, 1995–96 
  Ataturka kauss 
 Kausa ieguvēji (2): 1963–64, 1998 
  Stambulas futbola līga (1904—1959)
 Čempioni (15): 1911–12, 1913–14, 1920–21, 1922–23, 1929–30, 1932–33, 1934–35, 1935–36, 1936–37, 1943–44, 1946–47, 1947–48, 1952–53, 1956–57, 1958–59 
 Vicečempioni (18): 1915–16, 1917–18, 1921–22, 1925–26, 1926–27, 1928–29, 1930–31, 1933–34, 1937–38 , 1938–39, 1939–40, 1940–41, 1942–43, 1944–45, 1945–46, 1949–50, 1955–56, 1957–58 
 İstanbul Şildi (1930—1939)
 Uzvarētāji (4): 1930, 1934, 1938, 1939 
 Stambulas kauss (1942—1947)
 Kausa ieguvēji (1): 1945 
 Spor-Toto kauss 
 Kausa ieguvēji (1): 1967

Atsauces

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā vietne  

Turcijas futbola klubi
Stambulas "Fenerbahçe"
Zināšanas

Zināšanas ir informācijas kopums, kas veido kāda jautājuma, priekšmeta, problēmas utt. aprakstu un atbilst kādam saprašanas līmenim par to. Saistībā ar datiem un informāciju, zināšanas ir šīs piramīdas virsotnē.

Zināšanas parasti iegūst apmācības vai pētniecības procesā, kā arī no pieredzes. Zināšanas tiek izmantotas noteiktai darbībai kāda mērķa sasniegšanā.

Zināšanas ir zinātniskās teorijas - epistemoloģijas priekšmets. Vairums epistemologu uzskata, ka par zināšanām var runāt tikai tādā gadījumā, ja tās atbilst trim galvenajiem kritērijiem: tās ir pamatotas, patiesas un ticamas.

Zināšanas — adekvāts īstenības procesu, lietu un parādību atspoguļojums priekšstatos, jēdzienos un aksiomās.

Zināšanu veidi pēc satura 

 jēdzieni (dod objekta aprakstu); 
 konstruktīvās zināšanas (zināšanas par objektu struktūru un savstarpējām sakarībām);
 procedūru vai darbību zināšanas;
 objektu raksturojošās zināšanas;
 verbālās zināšanas iedalās kvantitatīvajās un kvalitatīvajās (Zadē izplūdušo kopu teorija) zināšanās;

 
Zinātnes filozofija
Ungārijas hokeja izlase

Ungārijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Ungāriju starptautiskajās hokeja spēlēs. Pašlaik (2021) tā atrodas 21. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā. 2009. gada Pasaules čempionātā Ungārija pēc 70 gadu pārtraukuma piedalījās A divīzijas turnīrā. A divīzija komanda spēlēja arī 2016. gadā.

Ungārijas izlases augstākas sasniegums Pasaules čempionātos ir 1937. gadā izcīnītā piektā vieta. Trīs reizes izlase piedalījusies arī olimpisko spēļu turnīros.
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IA divīzijā.

Rezultāti nozīmīgākajos turnīros

Olimpiskās spēles 

 1920 - Nepiedalījās
 1924 - Nepiedalījās
 1928 - 11. vieta
 1932 - Nepiedalījās
 1936 - 7. vieta (dalīta)
 1948 - Nepiedalījās
 1952 - Nepiedalījās
 1956 - Nepiedalījās
 1960 - Nepiedalījās
 1964 - 16. vieta
 1968 - Nepiedalījās

Pasaules čempionāts 
Saraksts iekļauj izlases rezultātus tikai 21. gadsimtā
 2000 - 25. vieta (C divīzija)
 2001 - 23. vieta (1. divīzija)
 2002 - 20. vieta (1. divīzija)
 2003 - 21. vieta (1. divīzija)
 2004 - 24. vieta (1. divīzija)
 2005 - 21. vieta (1. divīzija)
 2006 - 23. vieta (1. divīzija)
 2007 - 19. vieta (1. divīzija)
 2008 - 18. vieta (1. divīzija)
 2009 - 16. vieta
 2010 - 20. vieta (1. divīzija)
 2011 - 19. vieta (1. divīzija)
 2012 - 19. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2013 - 19. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2014 - 21. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2015 - 18. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2016 - 15. vieta
 2017 - 21. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2018 - 20. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2019 - 21. vieta (1. divīzija, A grupa)
 2022 - 18. vieta (1. divīzija, A grupa)

Atsauces

Ārējās saites 
Oficiālā mājaslapa

Hokejs Ungārijā
Eiropas hokeja izlases
Atvērtais pirmkods

Atvērtais pirmkods jeb atvērtā pirmkoda prece () ir prece, kuras pirmkods ir brīvi pieejams apskatei, lietošanai un rediģēšanai visiem patērētājiem, kur atsevišķos gadījumos par preces izplatīšanu izplatītājiem tiek prasīta autoratlīdzība. Apzīmējums pirmkods pārnestā nozīmē lietojams arī kā vārds recepte. Jēdziena regulārāka pielietošana praksē ir uzskatāma '90. gadu sākumā, kad jēdziens tiek saistīts ar preču ražošanas patērētājiem, galvenokārt informatīvo tehnoloģiju nozarēm. 
Atvērtā pirmkoda preces viena no svarīgākajām īpašībām ir spēja ģenerēt kreativitāti pašos lietotājos, ļaujot tiem radīt apstākļus, kādi ir nepieciešami konkrēto vajadzību apmierināšanai. Tas ir iespējams kā mikro līmenī, strādājot atsevišķiem indivīdiem, tā arī makro līmenī, atsevišķiem indivīdiem kooperējoties grupās, izstrādājot sabiedriskā labuma () preces. 
Atvērtā pirmkoda prece var būt gan pilnībā pieejama lietotājam, gan daļēji autorizēta prece, kur kāda daļa no preces izgatavošanas procesiem ir autorizēta un nedrīkst tikt mainīta vai reproducēta citos līdzīgos produktos. Šādos gadījumos tiek izmantots autortiesību nodrošinājums vai dažādas patenta likumu iespējas, vai citi juridiski nodrošinājumi.

Raksturojums 
Atvērtā koda princips mūsdienās tiek izmantots ne tikai programmatūras izstrādē. Piemēram, Vikipēdija ir atvērta satura enciklopēdija, kuras materiālus ikviens var labot, lasīt un brīvi kopēt saskaņā ar GFDL brīvās dokumentācijas licenci.

Pasaulē ir plaši pazīstami un pielietoti tādi atvērtā koda risinājumi kā Apache, PHP, MySQL, GNU/Linux, OpenOffice, BSD un citi. Piemēram, vairākas valstis atvērtā pirmkoda risinājumus pieņem kā pamatu valsts neatkarībai un iespējai brīvi attīstīt IT risinājumus.

Priekšrocības un trūkumi 
Atvērtā pirmkoda produkta priekšrocības: 
 Produkts parasti ir bez maksas. 
 Iespēja produktu modificēt pēc lietotāja vajadzībām.
 Pilnībā pieejams un analizējams pirmkods, kas ļauj pārliecināties par produkta autentiskumu.
 Produktam ir liela patērētāju auditorija, kas nepārtraukti rada idejas, kā produktu uzlabot, kā arī atrast kļūdainās produkta īpašības. 
 Atvērtā pirmkoda produkts sniedz iespēju prognozēt tā attīstību un pieprasījumu.

Atvērtā pirmkoda produkta trūkumi:
 Maza konkurētspēja ar komercuzņēmumiem.
 Ietilpīgs laika posms, lai aprastu ar produktu, jo nav konkrētu speciālistu, kas apmācītu patērētāju.
 Nav atbildību uzturošu juridisku līgumu par produkta kvalitātes trūkumiem. Nav atbildīgo personu, kas garantē produkta kvalitāti.

Atsauces

Skatīt arī 
 Atvērtā un slēgtā koda salīdzinājums

Ārējās saites 
 LAKA - Latvijas atvērtā koda asociācija
 LATA - Latvijas atvērto tehnoloģiju asociācija
 Brīvās programmas

Programmatūra
Lapmežciema pagasts

Lapmežciema pagasts ir viena no Tukuma novada teritoriālajām vienībām Rīgas līča piekrastē. Robežojas ar Jūrmalas pilsētu un sava novada Smārdes un Engures pagastiem. Pagasta centrs ir Lapmežciemā. Lielāko daļu pagasta teritorijas aizņem Ķemeru nacionālais parks.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Medupīte, Siliņupe, Slocene, Starpiņupīte.

Ezeri 
Aklais ezers, Akmeņradziņu ezers, Dūņieris, Kaņieris, Kugrainis, Putnezers.

Vēsture 
1783. gadā tagadējo Lapmežciema pagasta teritoriju atdalīja no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienoja Rīgas guberņai. 
Līdz 1945. gadam tā ietilpa Slokas pagastā, līdz 1949. gadam - Salas pagastā. 1945. gadā Salas pagastā izveidoja Lapmežciema un Salas ciemus. 1962. gadā Lapmežciema ciemam pievienoja daļu Salas ciema. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2006. gadā pagasts reformējās par Lapmežciema novadu. 2009. gadā Lapmežciema novads iekļauts Engures novadā un atkal kļuvis par pagastu.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Kaņiera pilskalns
 Siliņupes apmetne

Vietējas nozīmes 
 Somu jēgeru kauju vieta
 Lapmežciema sedums ar 5 tīklu būdām
 Paugu viduslaiku kapsēta

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas pagasta teritorijā ir Antiņciems, Lapmežciems, Ragaciems, Bigauņciems un Čaukciems.

Ievērojamas personības 
 Imants Ziedonis (1933—2013) — dzejnieks un publicists.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces

Ārējās saites 

 Kaņiera pilskalns

Tukuma rajons
Rīgas apriņķis
Vidzeme
Tukuma novada pagasti
Patria (studentu korporācija)

Patria ir latviešu studentu korporācija. Patrias krāsas ir gaiši oranžs-zaļš-zelts, simbolizējot devīzi - Par draudzību un darbu, par Tēvijas brīvi.

Vēsture 
Organizācijas sākumi ir meklējami Rīgas Latviešu Studentu Savienībā, kas 1908. gadā dibināta pie Rīgas Politehniskā institūta, kā savā ziņā pretstats korporācijām, ko tajos gados uzskatīja par vāciski noskaņotām. 
Pēc Pirmā pasaules kara un neatkarības cīņām praksē pierādās savādāk - un organizācija savā būtībā arī sāk pieskaņoties korporāciju principiem. 
1923. gadā Rīgas Latviešu Studentu Savienība maina nosaukumu uz "Studentu biedrība Patria", un 1926. gada 20. septembra pilnsapulcē nolemj pārveidoties par studentu korporāciju. 
1940. gada 13. jūlijā Padomju okupācijas vara slēdz korporācijas un filistru biedrības un to īpašumus nacionalizē. Vēlākajā vācu okupācijas laikā korporācija neatjaunojas, bet tās biedri agrāk dibinātās krājaizdevu sabiedrības "Kasīte" aizsegā tomēr pulcējas.
1948. gada 24. janvārī notiek pirmais Patrias konvents ārpus Latvijas - Valkas nometnē Nirnbergā, Vācijā. Vēlāk pēc emigrācijas patrieši vienojas kopās - galvenokārt ASV, Kanādā, Austrālijā un Zviedrijā.
1990. gada 6. jūlijā notiek pirmā sanāksme Latvijā ar mērķi korporācijas darbību atjaunot.

Ārējās saites 

 Patria mājas lapa

Studentu korporācijas Latvijā
Avia BH-21

Avia BH-21 ir čehoslovāku vienvietīgais iznīcinātājs.

Vēsture 
1919. gadā, jaunajā Čehoslovākijas republikā tika dibināts uzņēmums Avia, kas tolaik bija tikai neliela aviobūves rūpnīca Čakovicē. Galvenajiem inženieri 1927. gadā, kad Avia pārcēlās uz Prāgu, bija Pāvels Benešs un Miroslavs Hajns. BH-21 priekštecis bija biplāns iznīcinātājs Avia BH-17. Salīdzinot ar BH-17, jaunajam iznīcinātājam bija izmainīta augšējā korpusa daļa, lai uzlabotu redzamību pilotam un starp riteņiem tika izvietots izbīdāmais radiators.

Čehoslovakijas Gaisa spēki iegādājās 137 šāda tipa lidmašīnas, kas bija bruņojumā līdz 30. gadu sākumam, pēc tam šo tipu nomainīja iznīcinātājs Avia B-33.

Sākot no 1925. gada šīs lidmašīna, pēc licences, ražoja Beļģijā, rūpnīcās SABCA un SEGA, kopumā priekš Beļģijas Gaisa spēkiem tika izgatavotas atbilstoši 44 un 39 lidmašīnas.

Tehniskie parametri

Ārējās saites 
 Avia (Авиа) BH-21
 BH-21
 BH-21 
 Avia BH.21 Czechoslovakian Air Force
 Avia BH 21

Avia
Iznīcinātāji
Jaroslavļa

Jaroslavļa () ir pilsēta Krievijas Eiropas daļā, 282 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Maskavas pie Kotorosļas upes ietekas Volgā. Tajā atrodas naftas pārstrādes rūpnīca, autoriepu rūpnīca un dīzeļdzinēju rūpnīca.

Vēsture 
Kaut arī leģenda saista pilsētas rašanos ar Jaroslava Vladimiroviča vārdu, vēsturiski pierādījumi tam nav. Pilsēta pirmoreiz minēta rakstos 1071. gadā. 11. un 12. gadsimtā — Rostovas-Suzdaļas kņazistes robežcietoksnis, bet no 1218. gada Jaroslavļa bija Jaroslavļas kņazistes galvaspilsēta. No 1463. gada — Maskavijas sastāvā.
17. gadsimtā Jaroslavļa bija otra lielākā Krievijas pilsēta un Juku laikos 1612. gadā bija Krievijas de facto galvaspilsēta — Miņina un Požarska zemessardzes bāzes pilsēta.
1658. gadā pilsēta gandrīz pilnībā nodega. 18. gadsimtā tā kļuva par ievērojamu rūpniecības centru. 1750. gadā Jaroslavļā tika nodibināts pirmais profesionālais teātris Krievijā.

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada vasarā Jaroslavļa bija viens no antiboļševistiskā Borisa Savinkova dumpja centriem, kuru apspieda ar latviešu strēlnieku palīdzību.
Kopš 1936. gada tā ir apgabala centrs.

Sports 
Jaroslavļā bāzēts Kontinentālās hokeja līgas klubs Jaroslavļas "Lokomotiv". Tas savas mājas spēles aizvada Arena 2000 hallē.

Cilvēki 

Jaroslavļā vai tās apkārtnē dzimuši:

 Aleksandrs Ļapunovs (1857—1918) — matemātiķis;
 Mihails Kuzmins (1872–1936), dzejnieks un prozaiķis;
 Aleksandrs Jakovļevs (1923—2005) — politiķis;
 Valentīna Tereškova (1937) — kosmonaute;
 Andrejs Homutovs (1961) — hokejists;
 Sergejs Okrugins (1963) — starptautiskais meistars šahā;
 Iļja Gorohovs (1977) — hokejists;
 Mihails Birjukovs (1985) — hokejists;
 Oļegs Piganovičs (1985) — hokejists;
 Aleksandrs Lazušins (1988) — hokejists;
 Kirils Kapustins (1993) — hokejists;
 Ivans Provorovs (1997) — hokejists.

Atsauces

Ārējās saites 

UNESCO Pasaules mantojuma vietas Krievijā
Everests

Everests () jeb Džomolungma (; ) vai Sagarmātha () ir augstākā kalna virsotne uz Zemes. Atrodas uz Nepālas un Ķīnas (Tibetas) robežas Himalajos. Virsotnes augstums ir 8848,86 metri virs jūras līmeņa. Tā ir viena no pasaules 14 virsotnēm, kuru augstums pārsniedz 8000 metrus.

Vēsture 
Kad 1852. gadā tika pabeigta Lielā Indijas uzmērīšana sera Džordža Everesta vadībā, Himalaju kalnu augstuma mērījumi liecināja, ka visaugstākā ir "Virsotne XV" (). 1856. gadā mērnieks Endrū Vo aprēķināja, ka virsotne ir 8848 m augsta. 1865. gadā "Virsotni XV" nosauca par Everesta kalnu (Mount Everest).

Pirmie Everesta virsotni  sasniedza jaunzēlandietis Edmunds Hilarijs un nepāliešu šerpa Tenzings Norgajs. 1995. gadā Everestā uzkāpa Elisone Hārgrīvza no Apvienotās Karalistes. Savukārt visvairāk — 21 reizi — virsotnē ir uzkāpis šerpa Apa Tenzings. Līdz 2010. gada beigām bija reģistrēti 219 alpīnistu nāves gadījumi, cenšoties uzkāpt Everesta virsotnē.

2020. gada 8. decembrī Ķīna un Nepāla vienojās, ka Everesta augstums ir 8848,86 metri.

Latvieši, kas sasnieguši Everesta virsotni (līdz 2012) 
 Eds Viesturs 1990. gada 13. maijā (kopumā E. Viesturs virsotni sasniedzis septiņas reizes), pēc trim dienām Andris Lapkašs, kurš virsotnē uznesa mātes šūtu Latvijas karodziņu
 Teodors Ķirsis un Imants Zauls 1995. gada 14. maijā
 Ilgvars Pauls (1997)
 Olga Kotova un Vadims Prudņikovs (2012)

1995. gada Latvijas alpīnistu ekspedīcija 
 plkst. 15:15 Everesta virsotnē Latvijas karogu pacēla divi Latvijas alpīnisti — Teodors Ķirsis un Imants Zauls. I. Zauls stāstīja, ka alpīnisti gatavojušies šim kāpienam 30 gadus. Viņi bija ieguvuši "Sniega leoparda" nosaukumu, kuru deva par piecu 7000 metru augsto virsotņu sasniegšanu Padomju Savienībā. Pirms Everesta 1993. gadā alpīnisti uzkāpa citā Himalaju astoņtūkstošniekā — Dhaulāgiri. 1995. gada Everesta ekspedīcijā piedalījās vairāki latvieši un amerikāņu kāpēju grupa. Nepāla nedeva atļauju kāpt, tāpēc nācās kāpt Everestā no Ķīnas puses. No padsmit cilvēkiem virsotnē nonāca tikai divi latvieši un viens amerikānis. Ilgvaram Paulam spēku trūkums un veselības problēmas 1995. gada ekspedīcijā neļāva sasniegt kalna virsotni. I. Zaulam un T. Ķirsim virsotnē ar laika apstākļiem paveicās. Zauls atzina, ka tādi laika apstākļi gadās reti: “Tu vari vairāk nekā pusstundu nosēdēt augstākajā virsotnē un priecāties par visu apkārtni. Tu redzi visu, bet lielākā daļa tur uzkāpj un neredz neko".

Atsauces

Ārējās saites 

 Informācija par ceļošanu uz Nepālu latviešu valodā
 

Himalaji
Astoņtūkstošnieki
Āzijas ekstrēmi
Nepālas ģeogrāfija
Ķīnas kalni
Fiziskās ģeogrāfijas rekordi
BK Liepāja

BK Liepāja ir Latvijas basketbola klubs no Liepājas. Klubs ir dibināts 2006. gadā ar nosaukumu "Liepājas Lauvas". Citi agrākie Liepājas komandas nosaukumi ir bijuši "Liepājas Metalurgs", "Baltika/Kaija", "Līvu alus/Liepāja", "Liepāja/Triobet", "Betsafe/Liepāja". Spēlē Latvijas—Igaunijas Basketbola līgā un Latvijas Basketbola līgā (LBL). Komandas galvenais treneris ir Artūrs Visockis-Rubenis. Mājas spēles BK Liepāja aizvada Liepājas Olimpiskajā centrā.

Nacionālajā basketbola līgā (LBL-2) klubu pārstāv jauniešu komanda "BK Liepāja/LSSS".

Vēsture 
2007. gadā, savā pirmajā sezonā, cīņā par trešo vietu, tika atzīts "Barons/LMT" vienības pārākums, sērijā zaudējot ar 1—3. Liepājas komandas lielākais sasniegums LBL ir iegūtā otrā vieta 1997. gadā, bet 2000., 2011. un 2012. gadā komanda ieguva trešo vietu. Pēc divām sezonām ar medaļām 2012.—2013. gada LBL sezonā Liepājas komandai veicās daudz sliktāk un tā nespēja kvalificēties izslēgšanas spēlēm.

2020. gada vasarā komandai piervienojās Latvijas U18 izlases galvenais treneris un Latvijas pieaugušo izlases galvenā trenera asistents Artūrs Visockis-Rubenis, un komanda kā savu galveno misiju izvirzīja jauno spēlētāju attīstīšanu. Kopš tā laika komandā nav ārvalstu spēlētāju un ir gandrīz tikai gados jauni basketbolisti. 2021.—2022. gada sezonā BK Liepāja spēlēja arī jaunizveidotajā Eiropas ziemeļu basketbola līgā (ENBL), ieņemot tajā 5. vietu.

Izcīnītās vietas

Latvijas Basketbola līga 
 1991.—1992. gada LBL sezona — 8.
 1992.—1993. gada LBL sezona — 8.
 1993.—1994. gada LBL sezona — 11.
 1994.—1995. gada LBL sezona — 9.
 1995.—1996. gada LBL sezona — 7.
 1996.—1997. gada LBL sezona — 2.
 1997.—1998. gada LBL sezona — 5.
 1998.—1999. gada LBL sezona — 5.
 1999.—2000. gada LBL sezona — 3.
 2000.—2001. gada LBL sezona — 4.
 2001.—2002. gada LBL sezona — 7.
 2002.—2003. gada LBL sezona — 4.
 2003.—2004. gada LBL sezona — 5.
 2004.—2005. gada LBL sezona — 5.
 2005.—2006. gada LBL sezona — 6.
 2006.—2007. gada LBL sezona — 4.
 2007.—2008. gada LBL sezona — 6.
 2008.—2009. gada LBL sezona — 6.
 2009.—2010. gada LBL sezona — 5.
 2010.—2011. gada LBL sezona — 3.
 2011.—2012. gada LBL sezona — 3.
 2012.—2013. gada LBL sezona — 9.
 2013.—2014. gada LBL sezona — 6.
 2014.—2015. gada LBL sezona — 4.
 2015.—2016. gada LBL sezona — 4.
 2016.—2017. gada LBL sezona —
 2017.—2018. gada LBL sezona —
 2018.—2019. gada LBL sezona —
 2019.—2020. gada LBL sezona —
 2020.—2021. gada LBL sezona —

Baltijas Basketbola līga 
 2005 — Izaicinājuma kauss: 5.
 2006 — Elites divīzija: 13.
 2007 — nepiedalījās
 2008 — Izaicinājuma kauss: 4.
 2009 — Izaicinājuma kauss: 8.
 2010 — Elites divīzija: 9.
 2011 — Elites divīzija: 12.
 2012 — Elites divīzija: 14.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kluba oficiālā mājaslapa

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
Sports Liepājā
Avia B-534

Avia B-534 ir čehoslovāku vienvietīgais iznīcinātājs, ko izmantoja 2. pasaules kara laikā.

Vēsture 
1930. gadā Čehoslovākijas uzņēmums Avia, kas izvietojas Prāgas piepilsētā, uzaicina galvenā inženiera amatā Fraņčesku Hovotnu. Viņa pirmais iznīcinātājs bija Avia B-34. Uzstādot uz šīs lidmašīnas dzinēju Hispano-Suiza 12Ycrs tika radīts prototips B-534. Pirmais lidojums notika 1933. gadā.

1937. gadā Cīrihes aviosalonā B-534 demonstrēja izcilu lidojuma sniegumu un ieguva vienu no labākā, tā laika iznīcinātāja, slavu. Šo reputāciju iznīcinātājs saglabāja līdz masveida monoplānu parādīšanos lielvalstu bruņojumā.

1937. gadā, līdz Minhenes krīzei, B-534 jau ražoja trīs gadus. No 445 izgatavotajām lidmašīnām 300 nonāca Čehoslovākijas Gaisa spēkos.

Pēc Čehoslovākijas okupācijas 1939. gada martā vācieši nodeva daļu no rekvizētajiem B-534 Ungārijai un Bulgārijai, kur tie piedalījās naftas ieguves vietu aizsardzībā no Sabiedroto bumbvedēju uzlidojumiem.

Modifikācijas 
Pirmajai sērijveida modifikācijai B-534I bija koka propellers (prototipam metāla), atvērta pilota kabīne, divi ložmetēji lidmašīnas korpusā un divi zemajā spārnā. Izgatavotas 47 lidmašīnas.

Modifikācijai B-534II visi ložmetēji atradās jau korpusa bliseros, kā arī tika uzstādīti aviobumbu zemspārnu turētāji. Izgatavotas 99 lidmašīnas.

Modifikācija B-543III bija aprīkota ar plūdlīniju (gaisa plūsmai) riteņu aizsargiem un savadāku gaisa tveres atveri. Izgatavotas 46 lidmašīnas, tai skaitā piegādātās Grieķijai un Dienvidslāvijai.

Pēdējai modifikācijai, B-534IV, atkal tika iebūvēta slēgta tipa kabīne. Izgatavotas 272 lidmašīnas. Šīs pašas modifikācijas lidmašīnas aprīkotas ar  mazkalibra lielgabalu, kas tika izgatavotas 35 eksemplāros.

Tehniskie parametri 

Avia
Iznīcinātāji
Apūdeņošana

Apūdeņošana jeb irigācija ir lauksaimniecības tehnoloģija, kuras būtība ir ūdens pievadīšana laukiem no iekšējām ūdenstilpēm (parasti upēm vai ezeriem), lai nodrošinātu augāju attīstību.

Vēsture 

20. gadsimta sešdesmitajos gados tika veikti rūpīgi pirmo upju civilizāciju apūdeņošanas sistēmu pētījumi. Tika noskaidrots, ka, piemēram, Divupē, apūdeņošana tās sākuma posmā tika veikta galvenokārt kā dabīgo upes atteku un kanālu tīrīšana un padziļināšana. Tikai vēlāk jau esošajiem dabīgajiem kanāliem sāka piebūvēt mākslīgus pievadkanālus. Tādējādi gar upēm veidojās daudzas vietējas apūdeņošanas sistēmas, kas bija katra atsevišķa ciemata īpašumā un rīcībā. Vairāku nākamo gadsimtu laikā daudzās vietējās apūdeņošanas sistēmas pakāpeniski integrējās vienotā visa upes baseina vai vismaz nozīmīgas tā daļas apūdeņošana sistēmā. Vienlaikus noritēja arī atsevišķo ciematu integrācija vienotā, centralizētā valstī.

Šie pētījumi uzskatāmi parāda, cik izšķiroša nozīme civilizācijas attīstības sākotnējā posmā bija labvēlīgiem dabas faktoriem. Dabīgās apūdeņošanas sistēmas Divupē, Nīlas un citu līdzīgu upju ielejās daudzējādā ziņā bija unikālas. Šo reģionu iedzīvotājiem tās nodrošināja nesalīdzināmi lielākas pārtikas iegūšanas iespējas, nekā vairumā citu teritoriju.

Arī mūsdienās apūdeņošanu plaši izmanto lauksaimniecībā. Izšķir vairākus apūdeņošanas veidus: plūdu, smidzinātāju, rotācijas, pilienu, horizontālās virzības (ūdensvadi uz riteņiem) u.c. apūdeņošanas sistēmas.

Atsauces

Ārējās saites 

Saimniecība
Hetēra

Hetēra (no  — 'draudzene, pavadone') bija pērkama sieviete Senajā Grieķijā, kura bija izglītota, neprecējusies un dzīvoja brīvu un neatkarīgu dzīvesveidu, kā arī maksāja nodokļus.

Grieķu sabiedrībā hetēras darbojās, gan sociālajā, gan kultūras dzīvē, bieži viņu mājās pulcējās ievērojamākie tā laika darbinieki. Par hetērām vēlāk tika dēvētas arī prostitūtas.

Ārējās saites 

Senā Grieķija

fr:Prostitution en Grèce antique#Hétaïres
1968. gada Eiropas čempionāts futbolā

1968. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Itālijā no 5. līdz 10. jūnijam. Tas bija pēc skaita 3. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva laukuma saimnieki Itālijas izlase, kas fināla pārspēlē ar 2-0 uzvarēja dienvidslāvus. Šis bija pirmais finālturnīrs, kas vairs nesaucās Eiropas Nāciju Kauss, bet gan Eiropas čempionāts.

Salīdzinot ar iepriekšējo 1964. gada turnīru, bija mainījusies kvalifikācijas turnīra izspēles kārtība - tagad finālturnīra dalībnieces tika noteiktas grupu turnīros. Finālturnīram kvalificējās kvalifikācijas grupu uzvarētāji Anglija, Dienvidslāvija, Itālija un PSRS.

Pirmajā pusfinālā, kurā tikās Itālijas un PSRS komandas, spēles pagarinājums beidzās 0-0, tādēļ, lai noskaidrotu uzvarētāju, tika mesta monēta, kas izšķīra Itālijas iekļūšanu finālā. Otrajā pusfinālā dienvidslāvi, pateicoties Dragana Džajiča 86. minūtē gūtajiem vārtiem, uzvarēja Angliju. Spēlē par trešo vietu angļi ar 2-0 pieveica PSRS izlasi.

Finālspēlē sacentās Itālijas un Dienvidslāvijas izlases. Finālspēlē pat pēc pagarinājuma nevarēja noteikt uzvarētāju, jo mačs bija beidzies neizšķirti 1-1, tādēļ tika spēlēta fināla pārspēle. Tajā pārāki izrādījās Itāļi, kas pirmo reizi kļuva par Eiropas čempioniem.

Finālturnīrs 

Vārtu guvēji
  Dragans Džajičs - 2
  Bobijs Čārltons - 1
  Džefs Hērsts - 1
  Luīdži Riva - 1
  Andželo Domendžīni - 1
  Pjetro Anastasi - 1

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
1972. gada Eiropas čempionāts futbolā

1972. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Beļģijā no 14. līdz 18. jūnijam. Tas bija pēc skaita 4. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva VFR izlase, kas finālspēlē ar 3-0 pārliecinoši uzvarēja PSRS komandu.

Finālturnīrā iekļuva četras kvalifikācijas turnīrā spēcīgākās izlases: Beļģija, PSRS, VFR un Ungārija.

Pusfinālā vācieši, pateicoties Gerda Millera 2 gūtajiem vārtiem, ar 2-1 pārspēja laukuma saimniekus beļģus, savukārt PSRS ar 1-0 uzvarēja Ungāriju. Spēlē par 3. vietu Beļģija ar rezultātu 2-1 pieveica ungārus.

Finālspēlē tikās VFR pret PSRS izlasi. Vāciešu labā atkal divus vārtus guva Gerds Millers un VFR uzvarēja ar 3-0, pirmo reizi kļūstot par Eiropas čempioniem.

Finālturnīrs

Vārtu guvēji 
  Gerds Millers — 4
  Rauls Lamberts — 1
  Odinols Polenī — 1
  Pauls van Himsts — 1
  Anatolijs Koņkovs — 1
  Lajošs Kū — 1
  Herberts Vimmers — 1

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
1976. gada Eiropas čempionāts futbolā

1976. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Dienvidslāvijā no 16. līdz 20. jūnijam. Tas bija pēc skaita 5. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva Čehoslovākijas izlase, kas finālā 11 m sitienu sērijā pārspēja iepriekšējos čempionus VFR.

Finālturnīrā iekļuva 4 kvalifikācijas turnīrā spēcīgākās komandas: Čehoslovākija, Dienvidslāvija, Nīderlande un VFR.

Pusfinālā čehoslovāki spēles pagarinājumā ar 3-1 pārspēja Nīderlandi, savukārt otrā spēlē arī pagarinājumā ar 4-2 VFR pieveica Dienvidslāviju. Arī spēlē par 3. vietu uzvarētāju noteica spēles pagarinājumā, kur Nīderlande ar 3-2 uzvarēja dienvidslāvus.

Finālā tikās Čehoslovākijas un VFR izlases. Spēles pamatlaiks beidzās neizšķirti 2-2, un arī pagarinājumā komandas nespēja noteikt uzvarētāju. Tādēļ pirmoreiz Eiropas čempionāta vēsturē čempions tika noteikts pēcspēles 11 m sitienu sērijā. Tajā ar 5-3 pārāki izrādījās Čehoslovākijas futbolisti un kļuva par Eiropas čempioniem.

Finālturnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Dīters Millers - 4
  Dragans Džajičs - 2
  Rūds Gēlss - 2

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
1980. gada Eiropas čempionāts futbolā

1980. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Itālijā no 11. līdz 22. jūnijam. Tas bija pēc skaita 6. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva VFR izlase, kas finālā ar 2-1 uzvarēja Beļģiju.

Komandas 
Šīs 8 komandas piedalījās 1980. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Itālijas izlase.

  Anglija
  Beļģija
  Čehoslovākija
  Grieķija
  Itālija
  Nīderlande
  Spānija
  VFR

Stadioni 
 Stadio Olimpico, Roma - 86 500
 Stadio Giuseppe Meazza, Milāna - 85 700
 Stadio San Paolo, Neapole - 72 800
 Stadio Comunale, Turīna - 50 000

Turnīra gaita 
Šī finālturnīra formāts tika krasi izmainīts, salīdzinot ar 1976. gada čempionātu. Pirmoreiz turnīrā piedalījās 8 komandas, kas tika sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas uzvarētāji tikās finālā, bet grupu otro vietu ieguvēji cīnījās par 3. vietu.

A grupā par uzvarētāju diezgan pārliecinoši kļuva VFR izlase, bet otro vietu, apsteidzot Nīderlandi labākas vārtu starpības dēļ, ieguva Čehoslovākija. 4. vietā grupā palika grieķi. B grupā, tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem, uzvarēja Beļģijas izlase, 2. vietā atstājot Itāliju. 3. un 4. vietā grupā palika attiecīgi angļi un spāņi.

Spēlē par 3. vietu starp Itāliju un Čehoslovākiju uzvarētāja noskaidrošanai bija nepieciešama pēcspēles 11 m sitienu sērija. Katra komanda realizēja pirmos 8 sitienus, taču 9. sitienā itāļi kļūdījās un 3. vietu ieguva Čehoslovākija. Šī bija pēdēja spēle par 3. vietu Eiropas čempionātos, jo, sākot ar nākamo turnīru, pusfināla zaudētāji vairs spēles neaizvadīja.

Finālā tikās VFR un Beļģijas izlases. Spēles 10. minūtē vāciešus vadībā izvirzīja Horsts Hrubešs, taču 75. minūtē beļģi rezultātu izlīdzināja. 2 minūtes pirms pamatlaika beigām Hrubešs panāca rezultātu 2-1 un VFR izlase otro reizi kļuva par Eiropas čempioniem.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

Izslēgšanas turnīrs

Spēle par 3. vietu 
21. jūnijs - Neapole

 Itālija 1-1 (8-9) (pēc 11 m) Čehoslovākija

Fināls 
22. jūnijs - Roma

 VFR 2-1 Beļģija 

Labākie vārtu guvēji
  Klauss Allofss - 3
  Zdeņeks Nehoda - 2
  Kēss Kists - 2
  Horsts Hrubešs - 2

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
European Hit Radio Top 100 (2006)

Šis ir European Hit Radio 2006. gada noslēguma Top 100. Topu vadīja raidījuma vadītājs Roberts Lejasmeijers.

Top 100 sastādīšanas princips 
European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100. 

Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.

Top 100 dziesmu saraksts

Skatīt arī 
 European Hit Radio
 European Hit Radio Top 40
 European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2006)

Ārējās saites 

European Hit Radio
2006. gads mūzikā