joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pakauša kauls

Pakauša kauls (os occipitale) ir galvaskausa smadzeņu daļas nepāra kauls. Pakauša kauls veido galvaskausa mugurējo daļu un pamatni, kuras pamatnē atrodas lielā pakauša atvere (foramen magnum), caur kuru muguras smadzenes pāriet galvas smadzenēs. Tā ir vislielākā atvere galvaskausā.

Uzbūve 

Pakauša kaulam ir četras daļas, kas norobežo lielo pakauša atveri (foramen magnum). Pakauša kaulam izšķir:
 pamata daļu (pars basilaris) - lielās atveres priekšā
 sānu daļas (partes laterales) - lielās atveres sānos
 pakauša kaula zvīņu (squama occipitalis) - uz mugurpusi no atveres

Pamata daļa ir visbiezākā, atrodas uz priekšu no lielās atveres (foramen magnum). Pamata daļa ~18 gadu vecumā saaug ar spārnkaula ķermeni, izveidojot galvaskausa pamata kaulu (os basilare). Pamata daļai ir divas virsmas - smadzeņvirsma un ārējā virsma. Smadzeņvirsma ar turku sedlu muguru veido nogāzi (clivus), kā arī smadzeņvirsmas sānos atrodas akmenssinusa rieva (sulcus sinus petrosi inferioris). Ārējās virsmas vidū atrodas rīkles pauguriņš (tuberculum pharyngeum).

Sānu daļas novietojas uz sāniem no lielās atveres (foramen magnum), to iekšējās malas ir gludas. Ārējā mala veido jūga ierobu (incisura jugularis), kuru mugurpusē norobežo jūga izaugums (processus jugularis). Mediāli no jūga izauguma kaula, smadzeņvirsmā ir S veida sinusa rieva (sulcus sinus sigmoidei). S veida sinusa rievas priekšpusē atrodas jūga pauguriņš, bet zem tā ir zemmēles nerva kanāls (canalis hypoglossi). Zem kanāla pakauša kaula ārējā virsmā ir pakauša locītavpaugurs (condylus occipitalis), kā mugurpusē ir locītavpaugura bedre (fossa condylaris). Locītavpaugurs veido savienojumu ar pirmo kakla skriemeli.

Zvīņas daļa novietojas lielās atveres mugurpusē un tās malas ir robotas. Uz zvīņas daļas ārējās virsmas atrodas pakauša ārējais paugurs (protuberantia occipitalis externa), kas ir viegli sataustāms zem pakauša ādas. No šī paugura uz sāniem atiet augstākā un augšējā pakauša līnija (linea nuchae suprema et superior) pie kurām stiprinās kakla muskuļi. Zemāk, paralēli augšējām pakauša līnijām iet apakšējā pakauša līnija (linea nuchae inferior). Iekšējā virsmā ir krustveida pacēlums (eminentia cruciformis) - tas sadala iekšējo virsmu divās pāra bedrēs: apakšējās ir smadzenīši bedrītes, bet augšējās smadzeņu bedrītes. Krustveida pacēluma vidus ir stipri izvirzīts un veido iekšējo pakauša pauguru (protuberantia occipitalis interna).

Papildus attēli 

Kauli
Galvaskauss

Galvaskauss ir kaulu veidojums, kas ir sastopams cilvēkiem un daudziem dzīvniekiem. Tas aizsargā galvā esošos orgānus.
Galvaskausā izšķir smadzeņu daļu () un sejas daļu ().
Smadzeņu daļu veido pakauša, ķīļa, deniņu, sieta, paura, paurstarpas un pieres kauli. Pakauša, ķīļa un sieta kauli ir nepāra, bet deniņu, paura, paurstarpas un pieres kauli ir pāra.

Skatīt arī 
 Cilvēka galvaskauss

Galva
Paura kauls

Paura kauls ir pāra, galvaskausa smadzeņu daļas kauls, kas piedalās galvaskausa velves veidošanā. Kaulam ir četras malas, četri stūri un divas virsmas.

Malas:
 priekšējā jeb pieres mala (margo frontalis) - taisna
 mugurējā jeb pakauša mala (margo occipitalis) - izliekta
 mediālā jeb sagitālā (margo sagittalis)
 apakšējā jeb zvīņas mala (margo squamosus)

Stūri:
 spārnkaula stūris (angulus sphenoidalis) - vērsts uz leju un ir visasākais
 augšējais priekšējais jeb pieres stūris (angulus frontalis)
 mugurējais augšējais jeb pakauša kaula stūri (angulus occipitalis)
 mugurējais apakšējais jeb aizauss paugura stūris (angulus mastoideus)

Virsmas:
 ārējā virsma (facies externa) - izliekta. Vislielākā izliekuma vieta veido paura pauguru (tuber parietale). Zem paugura viena otrai paralēli virzienā ni pieres malas uz pakauša malu stiepjas augšējā un apakšējā deniņu līnija (linea temporalis superior et inferior). Pie sagitālās malas ir paura kaula atvere (foramen parietale).
 smadzeņvirsma, jeb iekšējā virsma (facies interna) ir ieliekta. Gar sagitālo malu stiepjas augšējā sagitālā sinusa rieva (sulcus sinus sagittalis superioris). Iekšējā virsmā ir arī asinsvadu rievas (sulci arteriosi et venosi), smadzeņu kroku un rievu iespiedumi bedrīšu un pacēlumu veidā (impressiones digitatae et juga cerebralia).

Papildus attēli 

Kauli
Pieres kauls

Pieres kauls (Os frontale) ir nepāra, gaisu saturošs cilvēka galvaskausa smadzeņu daļas kauls. Tas atrodas galvaskausa augšējā - priekšējā virsmā. Pieres kauls izveido pieri, acs dobumu augšējo malu, un ir daļa no deguna dobuma. Pieres kaula vidusdaļā atrodas pieres dobumi, kas ir savienoti ar degunu un pieder pie deguna blakusdobumu sistēmas, šie dobumi piedalās arī balss rezonanses veidošanā.

Kaulam ir četras daļas:
 Pieres zvīņa (squama frontalis)
 Divas acs dobuma daļas (pars orbitalis)
 Deguna daļa (pars nasalis)

Pieres zvīņas (squama frontalis) ārēja virsmā ir pieres paugurs (tuber frontale), bet zem tā atrodas dažādi izteikts uzacu loks (arcus superciliaris). Starp abiem uzacu lokiem ir laukums, ko sauc par virsdeguni (glabella). Acs dobuma augšējo malu (margo supraorbitalis) veido zvīņas apakšmala, kuras mediālajā daļā ir pieres ierobs (incisura frontalis) vai atvere (foramen frontale). Sānos un uz leju pieres zvīņa pāriet vaiga izauguma (processus zygomaticus), no kura virzienā uz augšu iet deniņu līnija (linea temporalis). Pieres zvīņas iekšējā virsmā (facies interna) ir redzamas asinsvadu rievas (sulci arteriosi et venosi), smadzeņu kroku un rievu iespiedumi bedrīšu un pacēlumu veidā (impressiones digitatae et juga cerebralia).

Acs dobuma daļas (pars orbitalis) iekšēja virsmā arī redzamas asinsvadu rievas (sulci arteriosi et venosi), smadzeņu kroku un rievu iespiedumi bedrīšu un pacēlumu veidā (impressiones digitatae et juga cerebralia). Starp abām acs dobuma daļām ir sietiņkaula ierobs (incisura ethmoidalis). Acs dobuma daļa ir gluda un tās laterālajā stūrī ir asaru dziedzera bedre (fossa glandulae lacrimalis).

Deguna daļa (pars nasalis) atrodas starp abām acs dobuma daļām un ir vismazākā pieres kaula daļa. Deguna daļā atrodas divas atveres (apertura sinus frontalis), kas ir pieres kaula gaisu saturošā dobuma (sinus frontalis) atveres. Dobuma starpsiena (septum sinuum frontalium) sadala pieres dobumu divās daļās (labajā un kreisajā).

Papildus attēli 

Kauli
Sietiņkauls

Sietiņkauls (Os ethmoidale) ir nepāra, gaisu saturošs cilvēka galvaskausa smadzeņu daļas kauls, kas atdala deguna dobumu no galvas smadzenēm.

Sietiņkaulam ir četras daļas:
 Sietiņplātnīte (lamina cribrosa)
 Perpendikulārā plātnīte (lamina perpendicularis)
 Divi labirinti (labyrinthys ethmoidalis)

Sietiņplātnīte (lamina cribrosa) aizpilda visu pieres kaula sietiņkaula ierobu un tajā ir sīkas atverītes (cribrae ethmoidales). No sietiņplātnītes uz augšu ir izvirzīta gaiļa sekste (crista galli). Uz leju no sietiņplātnītes vidus atiet perpendikulārā plātnīte, bet no sānu malām - sietiņkaula labirinti.

Perpendikulārā plātnīte (lamina perpendicularis) ir gaiļa sekstes turpinājums virzienā uz leju. Perpendikulārā plātnīte veido deguna starpsienas augšējo daļu.

Sietiņkaula labirintu (labyrinthys ethmoidalis) veido sietiņkaula gaisu saturoši dobumi - šūnas (cellulae ethmoidales anteriores, mediae et posteriores). Dobumiņi ir savienoti savā starpā un arī ar pieres un deguna dobumu. Labirintu laterālā virsma (lamina orbitalis) ir vērsta uz acs dobumu, tā ir gluda un plāna, bet mediālā virsma nelīdzena un vērsta uz deguna dobumu. Uz mediālās virsmas atrodas divas vai trīs deguna gliemežnīcas: augstākā (concha nasalis suprema), augšējā (concha nasalis superior) un vidējā (concha nasalis media). Zem katras gliemežnīcas atrodas attiecīgā deguna eja.

Papildus attēli 

Kauli
Vaiga kauls

Vaiga kauls (os zygomaticum) ir pāra, galvaskausa sejas daļas kauls. Tas ir viens no izturīgākajiem sejas daļas kauliem, kā arī kaula forma un izmēri daļēji nosaka sejas tipu. Kaulam ir trīs virsmas, divi izaugumi un cauri iet vaiga kaula kanāls.

Virsmas:
 Acs dobuma virsma (facies orbitalis) - uz tās atrodas vaiga kaula kanāla acs dobuma atvere (foramen zygomaticoorbitale)
 Deniņu virsma (facies temporalis) - uz tās atrodas vaiga kaula deniņu atvere (foramen zygomaticotemporale)
 Laterālā, ārējā virsma (facies lateralis)- uz tās atrodas vaiga kaula kanāla sejas atvere (foramen zygomaticofaciale)

Izaugumi:
 Pieres izaugums (processus frontalis) - iet uz augšu un savienojas ar pieres kaula vaiga izaugumu.
 Deniņu izaugums (processus temporalis) - iet uz mugurpusi un, savienojoties ar deniņu kaula vaigu izaugumu, veido vaiga loku (arcus zygomaticus).

Vaiga kaula kanāls sākas ar atveri acs dobuma virsmā; ieejot kaulā, tas sadalās, un tam ir divas izejas atveres: viena laterālajā un otra - deniņu virsmā.

Papildus attēli 

Kauli
Parastā purvmirte

Parastā purvmirte (Myrica gale) ir divmāju krūms, kur sievišķie un vīrišķie ziedi nav uz viena auga. Suga Latvijā aizsargājama un atļauta ierobežota tās izmantošana. Augs tiek izmantots medicīnā un pārtikas rūpniecībā. Parastā purvmirte ietilpst arī balzamu receptēs.

Latvijā šīs sugas aizsardzībai Grobiņas novadā izveidots dabas liegums Brienamais purvs.

Purvmiršu dzimta
Eiropas dižskābardis

Eiropas dižskābardis, arī parastais dižskābardis () ir dižskābaržu dzimtas koku suga Eiropā. Latvijā audzēti apstādījumos un kokaugu kolekcijās, kā arī stādītas atsevišķas nelielas mežu kultūras. Lielākais Latvijas dižskābardis atrodams Aizputē.

Mūsdienās Eiropas dižskābaržu meži daudzviet vairs nav dabiski, bet gan mākslīgi stādīti. Apstādījumos stādītas arī dažādas Eiropas dižskābarža šķirnes, starp kurām ir šķirnes ar sarkanīgām lapām. Neraugoties uz līdzīgo nosaukumu, dižskābarži un skābarži, kas savvaļā sastopami Lejaskurzemes mežos, pieder dažādām dižskābaržu rindas dzimtām.

Raksturojums 
Eiropas dižskābardis, agrāk saukts par "sarkano skābardi", ir līdz 30 m un vairāk metrus augsts 
koks ar taisnu stumbru un sudraba pelēku mizu; ar platu, biezu lapotni, ovālām, nedaudz jomotām vai sīki zobotām, augšā tumšzaļām un spīdīgām, apakšā gaišākām lapām, kuru rudens krāsa būngani dzeltensarkana; ar trīsšķautņainu, sarkanbrūnu, spīdīgu riekstu.
Riekstu šķautnes ļoti asas, tādēļ jāuzmanās, lai nesagrieztu rokas. Riekstus izmanto pārtikā un tie kalpo par barību dažādiem dzīvniekiem.

Koksne sarkana un dod lielu siltumu, tāpēc lietota kā pirmklasīga kurināmā malka, maz noderīga būvēm, bet pietiekoši laba sīkākiem māj- un lauksaimniecības rīkiem, traukiem un krēsliem, miza dod miecvielu, no sēklām vietumis spiež eļļu, bet augļi teicama cūku barība, no tiem pārtiek arī meža kustoņi un putni, lapas labprāt ēd liellopi un kazas, nobirušas tās teicami pakaiši.

Izplatība 

Tas ir raksturīgs Viduseiropas meža koks, tā dabiskās izplatības austrumu robeža iet no Austrumprūsijas dienvidaustrumu virzienā uz Krimu un Kaukāzu.  
Agrāk arī Latvijā tolaik par sarkano skābardi sauktie koki stādīti parkos un apstādījumos, bet Kurzemes vidienē tie aug mežos un iztur ziemu.

Atsauces

Attēlu galerija 

Dižskābaržu dzimta
Dižskābarži
Parastā īve

Parastā īve () ir Latvijā savvaļā ļoti reti sastopams skujkoks, kas atsevišķu koku veidā atrodams Piejūras zemienē. Slīterē saglabājušies vairāki līdz 12 m augsti parastās īves eksemplāri, kuru vecumu lēš līdz 300 gadiem. Parastā īve ir aizsargājams augs (iekļauts Latvijas Sarkanās grāmatas augu 1. kategorijā). Īve ir ļoti indīga (indīgas visas auga daļas, izņemot sulīgo sēklsedzi jeb arilu). Dārzos un parkos audzē dažādas parastās īves šķirnes. Augu izmanto medicīnā.

Dažreiz šo koku dēvē par ogu īvi, kas nav korekti, jo skujkokiem nav ogu.

Atsauces
Prūsijas Sofija

Prūsijas Sofija, Kurzemes hercogiene (vācu Sophie von Preußen, 1582—1610) bija Prūsijas hercogistes princese un Kurzemes hercogiene. Hercoga Jēkaba māte.

Dzīvesgājums 
Dzimusi  Kēnigsbergas pilī, Prūsijas hercoga Albrehta Frīdriha un viņa sievas Marijas Eleonoras, Jūlihas-Klēves-Bergas princeses, ģimenē kā trešā meita. Viņas tēvs cieta no psihiskiem traucējumiem, tādēļ hercogisti kopš 1578. gada kā reģenti pārvaldīja Brandenburgas markgrāfi. 
1609. gada 22. oktobrī viņa kā pēdējā no māsām apprecējās ar Kurzemes hercogu Vilhelmu, kā sievas pūru saņemot Prūsijai ieķīlāto Grobiņas novadu. 

Mirusi 1610. gada 4. decembrī neilgi pēc vienīgā dēla, nākamā Kurzemes hercoga Jēkaba piedzimšanas.
Vilhelms sievai sarīkoja greznas bēres, un 26. decembrī mirušo apbedīja Kuldīgas pils pagrabā, bet hercogs Jēkabs 1643. gadā mātes mirstīgās atliekas pārveda uz Jelgavas pils kapenēm.

1582. gadā dzimušie
1610. gadā mirušie
Sofija
Kurzemes hercogi
Kaļiņingradas apgabalā dzimušie
European Hit Radio Top 100 (2007)

Šis ir European Hit Radio 2007. gada noslēguma Top 100. Topu vadīja raidījuma vadītājs Roberts Lejasmeijers.

Top 100 sastādīšanas princips 
European Hit Radio Top 100 tiek sastādīts pamatojoties uz klausītāju balsojuma rezultātiem, kas, ik nedēļu, tiek apkopoti Top 40. Topa veidošanas procesā piedalās visas dziesmas, kas kaut reizi ir pabijušas Top 40 sarakstā. No visām vidēji 250 līdz 280 gada laikā Top 40 iekļuvušajām dziesmām, tiek noteiktas populārākās 100. 

Katrai dziesmai, kas kaut reizi ir iekļuvusi Top 40, tiek piešķirts punktu skaits, atkarībā no dziesmas atrašanās vietas topā. Piemēram, ja dziesma iknedēļas Top 40 ieņem 1. vietu, tad dziesmai tiek pieskaitīts 1 punkts, ja dziesma ieņem 12. vietu, tad 12 punkti, ja 37. vietu, tad 37 punkti un tā tālāk. Nedēļās, kurās dziesma nav iekļuvusi Top 40 populārāko dziesmu sarakstā, dziesmai tiek pieskaitīts 41 punkts. Veidojot Top 100, visi punkti tiek skaitīti kopā un augstāko vietu iegūst dziesma ar vismazāko punktu skaitu. Ja vairākām dziesmām ir vienāds punktu skaits, tad augstākā vietā nonāk tā dziesma, kurai ir bijusi augstākā vieta Top 40, tad nākamā augstākā vieta un tā tālāk.

Top 100 dziesmu saraksts

Skatīt arī 
 European Hit Radio
 European Hit Radio Top 40
 European Hit Radio Top 40 Nr. 1 (2007)

Ārējās saites 

European Hit Radio
2007. gads mūzikā
Kristiāns Barnards

Kristiāns Nētlings Barnards (, dzimis , miris ) bija dienvidāfrikāņu kardioķirurgs. Pazīstams kā pirmais ārsts, kuram 1967. gadā izdevās veikt pasaulē pirmo sirds transplantācijas operāciju.

Dzimis Beforvestā (Beaufort West), Rietumkapzemes provincē, Dienvidāfrikā. Strādājis Grotešūra slimnīcā (Groote Schuur Hospital), Keiptaunā, paralēli beidzot Keiptaunas universitāti. No 1956. gada divus gadus mācījās Minnesotas universitātē, ASV, kur iepazinās ar sirds pārstādīšanas problemātiku. 1958. gadā atgriezās DĀR, un sāka strādāt Keiptaunas universitātē.

, asistējot savam brālim Mariusam Barnardam (Marius Barnard) un vēl trīspadsmit speciālistiem, viņš veica pasaulē pirmo veiksmīgo sirds pārstādīšanas operāciju. Pacients novājinātās imūnsistēmas dēļ tomēr mira pēc astoņpadsmit dienām.

Lai arī šī operācija padarīja Barnardu par slavenību un atzītu sirds ķirurģijas speciālistu, tomēr Barnards nekad nav saņēmis Nobela prēmiju, iespējams politisku iemeslu dēļ (tolaik DĀR valdošā aparteīda dēļ), kaut arī pats Barnards bija ievērojams aparteīda kritiķis.

Dienvidāfrikā dzimušie
Barnards, Kristiāns
Asaru kauls

Asaru kauls (os lacrimale) ir pāra, cilvēka galvaskausa sejas daļas kauls, tas ir arī pats mazākais cilvēka galvaskausa kauliņš. Šim kaulam ir taisnstūra plātnītes forma, tas atrodas acs dobuma mediālajā sienā - acs dobuma iekšējā kaktiņā, priekšpusē sietiņkaulam. Uz asaru kaula ir asaru rieva (sulcus lacrimalis), kas piedalās asaru kanāla (canalis nasolacrimalis) veidošanā - šis kanāls novada liekās asaras deguna dobumā.

Kauli
Kļavu dzimta

Kļavu dzimta (Aceraceae) bija augu dzimta ar 2 ģintīm  un . Tagad abas šīs ģintis ir iekļautas .

Kļavu ģints ir sugām bagāta ģints. Ģintī ietilpst koki un krūmi un tai raksturīga liela daudzveidība. Latvijā savvaļā dzimta pārstāvēta vienīgi ar . Citas kļavu sugas Latvijā ir introducētas, no tām ,  un  Latvijas apstākļos veido dīgtspējīgas sēklas un augi izsējas. Ošlapu kļava Latvijā ir kļuvusi par invazīvu sugu, kuras izplatīšanos samērā grūti apturēt. Kalnu kļavas pāriešana savvaļā vērojama Kurzemē un Zemgalē, bet šī suga un Tatārijas kļava nav uzskatāmas par invazīvām sugām.

Starp Latvijā introducētajām svešzemju sugām ir arī , kuras lapa ir Kanādas simbols un lapa ir attēlota arī Kanādas karogā. Cukura kļava Latvijā ir stādīta reti un sastopama atsevišķās kokaugu kolekcijās.

Samērā bieži Latvijā apstādijumos ir stādīta , diemžēl šai skaistajai kļavai Latvijas apstākļos reti ienākas sēklas.
Ošlapu kļava

Ošlapu kļava (Acer negundo) ir spēcīga un ātraudzīga koku, retāk krūmu, suga, kuras dabiskais izplatības areāls atrodas Ziemeļamerikā, taču tā ir ieviesta un sekmīgi izplatījusies arī daudzviet Eiropā, tostarp Latvijā.

No pazīstamākajām kļavām ošlapu kļava atšķiras ar osim līdzīgajām lapām (citām kļavām lapas lielākoties nav saliktas). Parasti izaug līdz 15 m augstumam. Augi vērtīgi kā malkas koksne. Sausas augļkopas tiek izmantotas dekoratīvajā floristikā.

Eiropā ošlapu kļavas audzē kopš 17. gadsimta. Latvijā — no 20. gadsimta sākuma. Ošlapu kļava ir invazīva suga, kurai raksturīga strauja izplešanās. Nonākot dabā, tā spēcīgi izmaina dabiskos biotopus un labi jūtas sinantropos biotopos. 2016. gadā ošlapu kļava ir nosaukta par Gada koku Latvijā.

Atsauces 

Kļavu dzimta
Latvijas koki
Invazīvie augi
Invazīva suga

Invazīva suga () ir tāda sveša suga, kas, nonākusi svešā (jaunā) biotopā, tur kļuvusi dominanta vai agresīva un izspiež citas (vietējās) sugas, kā arī pārveido dabiskos biotopus.

Eksistē divu veidu invāzijas: tiek izdalītas invazīvas svešzemju sugas (invasive alien species) un invazīvas vietējās sugas (invasive native species). Invazīva vietējā suga ir vietējā suga, kurai dabisku iemeslu dēļ vai cilvēka darbības rezultātā ir sākusies sugas ekspansija, kad tā sāk strauji vairoties un izplatīties. Sugas ekspansiju var izsaukt klimata pārmaiņas, biotopa vides izmaiņas un citi apstākļi. Biežāk par invazīvām sugām tiek uzskatītas svešzemju sugas, kas kļuvušas invazīvas kādā teritorijā ārpus sava dabiskā areāla.

Par invazīvām sugām nevar uzskatīt sugas, kas labi izplatās mākslīgos biotopos (piemēram, nezāles), lai arī populāru rakstu autori pie invazīvām sugām pieskaita arī šīs sugas, vadoties no cilvēka viedokļa. Tomēr sugas, kas rada ekonomiskus zaudējumus cilvēkam, bet nenodara kaitējumu dabiskajiem biotopiem un vietējām sugām (piemēram, kartupeļu lapgrauzis), nevar uzskatīt par invazīvām sugām. Par invazīvām sugām nevar uzskatīt arī tās sugas, kurām vērojama nonākšana savvaļā ar nelielu īpatņu skaitu (piemēram, parastā zirgkastaņa) un šādas sugas būtu vienkārši jāsauc par svešām sugām, arī adventīvām sugām utt. Tomēr savvaļā nonākušām svešām sugām ir jāpievērš uzmanība un jāveic to izplatības kontrole, lai konstatētu brīdi, kad svešajai sugai savvaļā sākas sugas ekspansija.

Nozīmīgākās invazīvās svešzemju augu sugas Latvijā ir:

 Sosnovska latvānis (Heracleum sosnowskyi),
 ošlapu kļava (Acer negundo),
 Puķu sprigane (Impatiens glandulifera),
 Kanādas zeltgalvīte (Solidago canadense),
 Japānas dižsūrene (Fallopia japonica),
 vārpainā korinte (Amelanchier spicata),
 Pīlādžlapu sorbārija (Sorbaria sorbifolia),
 sarkanais plūškoks (Sambucus racemosa).

Atsauces un piezīmes

Skatīt arī 
 Aklimatizēta suga
 Sveša suga
Kongo Brīvvalsts

Kongo Brīvvalsts () bija Beļģijas karaļa Leopolda II personīgs valdījums Āfrikā, tagadējās Kongo Demokrātiskās Republikas teritorijā, kas pastāvēja no 1885. līdz 1908. gadam.
Hanna Ārente

Hanna Ārente (, dzimusi , mirusi ) bija ebreju izcelsmes vācu publiciste un politikas teorētiķe. Bieži tiek uzskatīta par filozofi, kaut pati Ārente nepiekrita šim apzīmējumam. Viena no pirmajām, kas pēc Otrā pasaules kara ieviesa totalitārisma jēdzienu un saskatīja līdzību nacistiskās Vācijas un PSRS iekārtā.

Biogrāfija 
Dzimusi Lindenē (Linden), kas mūsdienās ir Hannoveres daļa, sekulāru ebreju ģimenē. Bērnību pavadīja Kēnigsbergā un Berlīnē.

Studēja Marburgas Universitātē pie Martina Heidegera, ar kuru Ārentei bija romantiskas attiecības. Disertāciju par mīlestības jēdzienu Svētā Augustīna darbos Hanna Ārente tomēr aizstāvēja Heidelbergas Universitātē pie Karla Jaspersa. Kaut arī disertācija tika aizstāvēta, Ārente netika habilitēta viņas tautības dēļ. 1929. gadā Berlīnē apprecējās ar filozofu Ginteru Andersu (laulība ilga līdz 1939. gadam).

Vācijā nostiprinoties nacismam, Ārente devās uz Parīzi, kur sadraudzējās ar literatūrkritiķi Valteru Benjaminu, kā arī piedalījās ebreju glābšanas orgnizāciju darbībā. 1940. gadā Ārente apprecējās ar filozofu Heinrihu Blīheru (Heinrich Blücher). Kad Vācija Otrā pasaules kara laikā sakāva Franciju, Ārentei ar ASV konsula Marseļā un ebreju glābēja Hairama Bingema (Hiram Bingham IV) sagādātajām nelegālajām vīzām izdevās izceļot uz ASV, kur darbojās ebreju organizācijās.

Pēc Otrā pasaules kara atgriezās Vācijā. Denacifikācijas procesa laikā aizstāvēja Heidegeru, kurš nacistu varas laikā bija iestājies NSDAP. 1950. gadā ieguva ASV pilsonību. Pasniedza vairākās ASV vadošās augstskolās.

Par vienu no būtiskākajiem Hannas Ārentes darbiem tiek uzskatīts 1958. gadā izdotais darbs The Human Condition.

Bibliogrāfija 

 Der Liebesbegriff bei Augustin. Versuch einer philosophischen Interpretation (1929)
 The Origins of Totalitarianism (1951)
 izdota latviski — "Totalitārisma izcelsme", Elpa, 2000
 The Human Condition (1958)
 Die ungarische Revolution und der totalitäre Imperialismus (1958)
 Between Past and Future: Eight exercises in political thought (1954, papildu izdevums 1968)
 On Revolution (1962)
 Eichmann in Jerusalem: A Report on the Banality of Evil (1963)
 Men in Dark Times (1968)
 On Violence (1970)
 Life of the Mind (1978)
 izdota latviski — "Prāta dzīve", divās daļās, Intelekts, 2000, 2001

Ārējās saites 

 Hannas Ārentes raksts par Heidegeru un viņa saistību ar nacismu  
 Hannas Ārentes portāls 
 Hannas Ārentes institūts Drēzdenē /
 The Hanna Arendt papers ASV Kongresa bibliotēkā 
 

Vācijas filozofi
ASV filozofi
20. gadsimta filozofi
Politikas filozofi
Fenomenoloģija
Vācu valodā rakstošie
Angļu valodā rakstošie
Ebreju filozofi
Zinātnieces
Harijs Poters un Filozofu akmens (filma)

"Harijs Poters un Filozofu akmens" () ir 2001. gada fantāzijas/piedzīvojumu filma, kas uzņemta pēc Dž. K. Roulingas tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas režisors ir Kriss Kolumbuss un tā ir pirmā no populārās Harija Potera filmu sērijas. Sižeta galvenais varonis ir Harijs Poters, zēns, kurš savā vienpadsmitajā dzimšanas dienā atklāj, ka ir burvis, un tiek sūtīts uz Cūkkārpas burvju skolu. Galvenajās lomās ir Denjels Redklifs Harija Potera lomā, kopā ar Rūpertu Grintu un Emmu Votsoni, kas attēlo Harija labākos draugus Ronu Vīzliju un Hermioni Grendžeru. No pieaugušajiem aktieriem filmā galvenajās lomās ir Ričards Heriss, Robijs Koltreins, Elans Rikmens, Megija Smita un Jans Hārts.

Filmu kompānija Warner Bros. nopirka tiesības uzņemt šo filmu 1999. gadā. Filmas uzņemšana sākās 2000. gadā, kad par režisoru izvēlēts Kolumbuss. Roulinga uzstāja, ka visiem filmas aktieriem jābūt britiem, tā saglabājot grāmatas un filmas kulturālās īpatnības. Roulinga arī apstiprināja scenāriju, kura autors bija Stīvs Klovss. Filma pārsvarā uzņemta Līvsdenas filmu studijā, kā arī citās vēsturiskās ēkās visā valstī. Filmas pirmizrāde notika . Filma saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes. Kopējie filmas ieņēmumi pasaulē, kopā ar filmas atkārtotu izdošanu 2020. gadā 4K kvalitātē Ķīnā, sastāda 1 miljardu ASV dolāru, tādējādi kļūstot par 2001. gada ienesīgāko filmu un ierindojoties 48. vietā starp visu laiku ienesīgākajam filmām. Tāpat šī ir otrā finansiāli veiksmīgākā filmu sērijas daļa pēc sērijas pēdējās daļas "Harijs Poters un Nāves dāvesti: Otrā daļa". Filma nominēta dažādām kino nozares balvām, tostarp arī 74. Kinoakadēmijas balvai trīs kategorijās. Arī pārējie Harija Potera romāni ir ekranizēti.

Sižets 

Harijs Poters ir šķietami parasts vienpadsmitgadīgs zēns, kas dzīvo kopā ar saviem nejaukajiem radiniekiem Dērsliju ģimenes. Savā vienpadsmitajā dzimšanas dienā Harijs no milzīga un noslēpumaina svešinieka vārdā Rubeuss Hagrids uzzina, ka viņš patiesībā ir burvis, burvju pasaulē pazīstams ar savu izdzīvošanu pēc tā, kad viņu centās nogalināts ļaunais tumšais burvis Lords Voldemorts, kad Harijs vēl bija gadu vecs zīdainis. Voldemorts nogalināja Harija vecākus, taču pārsteidzoši nevarēja nogalināt mazuli, pats gandrīz iedams bojā, vien atstājot zibens veida rētu Harija pierē. Hariju uzaicināja mācīties Cūkkārpas Raganības un burvestību arodskolā.

Pretēji tantes un tēvoča ieskatiem, Harijs izlemj doties uz skolu, kur sāk apgūt maģiju un iegūst jaunus draugus un ienaidniekus, gan starp skolas audzēkņiem, gan darbiniekiem. Harijs uzzina, ka Voldemorts ir tik tikko turējies pie dzīvības kopš uzbrukuma Harijam desmit gadus iepriekš, un sižets stāsta par tumšā burvja centieniem atgūt varu un spēku, mēģinot nozagt Filozofu akmeni, kas dod tā īpašniekam nemirstību. Harijs un viņa draugi, Hermione Grendžera un Rons Vīzlijs, tam nāk uz pēdām un novērš akmens zādzību, kas ir paslēpts kādā Cūkkārpas kambarī.

Lomās

Atsauces

Ārējās saites 

 Warner Brother's Harija Potera lapa

2001. gada filmas
Harija Potera filmu sērija
Krisa Kolumbusa filmas
Warner Bros. filmas

ja:ハリー・ポッターと賢者の石#映画
Otrmutnieki

Otrmutnieki (Deuterostomia) ir bilaterālo dzīvnieku apakšnodalījums. Pie otrmutniekiem tiek pieskaitīts arī hordaiņu tips, ieskaitot augstāk attīstītos organismus - mugurkaulniekus. Otrmutniekiem embrionālajā attīstības stadijā primārās mutes (blastoporas) vietā izveidojas anālā atvere, bet mute neatkarīgi izveidojas ķermeņa priekšējā daļā. Otrmutniekiem ir sekundārais ķermeņa dobums — celoms.

Pamatīpašības 

 Radiāla drostalošanās,
 Ānuss veidojas blastoporas vietā, mute nav saistīta ar blastoporu (no šejienes nosaukums — otrmutnieki),
 Sastopams epitēlijs ar skropstiņām,
 Sastpams mezodermāls un entodermāls iekšējais skelets,
 Ķermeņa sekundārais dobums dalās trijos nodalījumos, reizēm metamērs,
 Nervu sistēma ektodermālu cauruļveida vai stiegrveida nervu veidā, virsrīkles gangliju nav.

Filoģenēze 

Otrmutnieku izcelšanās nav skaidra. Iespējams tie izveidojās no radiāli simetriskajiem dzīvniekiem (zarndobumaiņiem), neatkarīgi no pirmmutniekiem. Pēc citām hipotēzēm otrmutnieku senči bija viena no primitīvajām pirmmutnieku (zemāko tārpu) grupām.

Sistemātika 
Otrmutnieku apakšnodalījums ir pārstāvēts ar 4 mūsdienu dzīvnieku tipiem. Šajā grupā ir virs 83000 sugu. Reizēm saržokļaiņus pieskaita pie pirmmutniekiem. Savukārt pie otrmutniekiem reizēm tiek pieskaitītas ksenoturbellīdas (agrāk ietilpa plakantārpu tipā). Atsevišķi zinātnieki otrmutnieku apakšnodalījumu dala divās lielākās grupās (Coelomopora un Chordonia).

 Apakšnodalījums Otrmutnieki (Deuterostomia)
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips †

Atsauces

Ārējās saites 

Bilaterāļi
Sojuz (kosmosa kuģu sērija)

Sojuz ( — 'savienība') ir pilotējamu kosmosa kuģu sērija PSRS un Krievijā. Tas tika izveidots 1960. gados Padomju pilotējamās Mēness programmas ietvaros. Pirmais Sojuz automātiskā režīmā tika palaists , bet pirmais pilotējamais — . Pēc Mēness programmas atcelšanas kosmosa kuģi tika pielāgoti apkalpju nogādāšanai uz orbitālajām stacijām. Divos Sojuz lidojumos gājuši bojā četri kosmonauti. Kosmosa kuģis var nogādāt kosmosā un atpakaļ uz zemi līdz 3 cilvēkiem; to palaiž ar nesējraķetēm Sojuz. Mūsdienās Krievija izmanto modifikāciju Sojuz-TMA apkalpju nogādāšanai uz Starptautisko kosmisko staciju, un tas kalpo kā glābšanas kapsula.

Uzbūve 

Kosmosa kuģis Sojuz sastāv no trīs daļām (skaitot no augšas):
 sadzīves nodalījums (orbitālais modulis),
 nolaižamais aparāts,
 dzinēju un iekārtu nodalījums. 

Pirmais un trešais nodalījums sadeg Zemes atmosfērā, atgriežoties no orbītas, nolaižamais aparāts ar izpletni nolaižas uz zemes. Nesējraķetes avārijas gadījumā nolaižamais aparāts kopā ar sadzīves nodalījumu tiek atdalīts, un ar cietās degvielas raķešdzinēju tiek aiznests sānis drošākā vietā.

Sadzīves nodalījums (SN) 

Sadzīves nodalījums () jeb orbitālais modulis atrodas kosmosa kuģa augšdaļā (kā tas izvietots nesējraķetē). Tas kalpo kā papildu telpa kosmonautiem, kad kuģis atrodas orbītā, jo nolaižamajā aparātā ir ierobežota telpa, un ilgstoši bez kustēšanās tajā uzturēties ir apgrūtinoši. Nodalījumā atrodas dzīvības nodrošināšanas sistēmas, kā arī tualete. 

Moduļa augšpusē atrodas saslēgšanās mezgls. Jaunākajām versijām turpat ir arī ierīkots iluminators, lai varētu novērot priekšpusi, kas ir svarīgi saslēgšanās operācijās.
Moduli no nolaižamā aparāta atdala lūka, kuru noslēdzot, var iegūt hermētisku telpu un vajadzības gadījumā izmantot kā slūžu kameru, kosmosā izejot caur sānu lūku.

Nolaižamais aparāts (NA) 

Nolaižamais aparāts () atrodas kosmosa kuģa vidējā daļā. Tas kalpo kā droša kapsula, kurā atrodas kosmonauti kritisko operāciju (pacelšanās, nolaišanās, saslēgšanās) laikā.

Dzinēju un iekārtu nodalījums (DzIeN) 

Dzinēju un iekārtu nodalījums () atrodas kosmosa kuģa aizmugurējā jeb apakšējā daļā. Tajā atrodas hermētisks konteiners — iekārtu nodalījums, kurā atrodas termoregulācijas, elektronodrošināšanas, radiosakaru, telemetrijas, orientācijas un vadības sistēmas. Moduļa nehermētiskajā daļā (dzinēju nodalījumā) atrodas galvenais un rezerves dzinējs manevriem orbītā un noiešanai no orbītas. Pārejas nodalījumam piestiprināti arī mazas jaudas orientācijas dzinēji. Moduļa ārpusē atrodas sensori orientācijas sistēmai, kā arī divi saules bateriju paneļi (pirmajās kuģa versijās to vietā bija antenas, bet elektroenerģiju nodrošināja akumulatori).

Saisītie kosmiskie aparāti 
Uz Sojuz bāzes tika izveidots bezpilolta kravas kuģis Progress.

No Krievijā iepirktajām tehnoloģijām Ķīna ir izveidojusi savu kosmosa kuģi Šeņžou, kas ir ļoti līdzīgs Sojuz.

Sojuz kosmosa kuģi
Doom (datorspēle)

{{Datorspēles infokaste
|nosaukums=Doom
|bilde=
|apraksts="The Ultimate Doom" titula mākslas darbs, zīmējis Dons Ivans Punčacs.
|developer = id Software
|publisher = id Software, GT Interactive, Activision, Atari, Sega
|distributor = 
|designer = Džons Romero (John Romero)|series = 
|engine = Doom
|version = 1.9
|release = 
|genre = Pirmās personas šaujamspēle
|modes = VienspēlētājaDaudzspēlētāju
|ratings = ESRB: MESRB: T (GBA)BBFC: 15OFLC: MA15+PEGI: 16+
|platforms = PC (MS-DOS)Citas Doom versijas un pieslēgvietas
|media = 3½" izvērses disks, CD (1)
|requirements = 80386 class CPU, 4 MB RAM
|input =  
}}

Doom (vai DOOM) ir 1993.gadā id Software izstrādāta datorspēle, kura ir viena no pirmajām pirmās personas šaujamspēlēm žanra datorspēlēm un vispārīgi arī viena no pirmajām pirmās personas spēlēm. Šī spēle ir atzīta par pionieri 3D datorgrafikā un tā tika izmantota kā atbalsts Doom WAD izveidē. Doom ir pirmā spēle, kura tika spēlēta tīklā uz PC platformām. Doom tika izplatīta kā izplatāmprogrammatūra (shareware) un pirmajos divos spēles iznākšanas gados tā tika lejupielādēta vairāk nekā 10 miljonu reižu, tādā veidā popularizējot šo spēles režīmu. 1990. gadu vidū strauji uzplauka Pirmās personas šaujamspēļu žanra subkultūra; un, tieši pateicoties Doom, šis žanrs strauji attīstījās. Citas spēles, kuras mēģināja ielauzties šajā žanrā tika nosauktas vienkārši par "Doom kloniem" (Doom clones). Doom grafika un mijiedarbīgā vardarbība padarīja šo spēli par populārāko pirmās personas šaujamspēli spēļu žanrā. 2004.gadā, saskaņā ar GameSpy veikto pētījumu, Doom tika atzīta par visu laiku labāko spēli pasaulē.Doom franšīze turpinājās ar Doom II: Hell on Earth (1994) un daudziem papildinājumiem, ieskaitot The Ultimate Doom (1995), Master Levels for Doom II (1995), un Final Doom (1996). Sākumā šī spēle iznāca uz PC/DOS platformām, tikai vēlāk tā tika pielāgota daudzām citām platformām, ieskaitot deviņas dažādas spēļu konsoles, un pat priekš PDA. Doom zaudēja savu popularitāti 1990. gadu beigās, kad tehnoloģiskajā ziņā tika pārspēts Doom dzinējs, lai gan 1997.gadā kompānija atkārtoti izdeva spēli ar uzlabotu pirmkodu. Frančīze atguva savu popularitāti, kad 2004.gadā tika izdota Doom 3'' spēles versija, kurā tika izmantota visa jaunākā tehnoloģija. 2005.gadā tika izveidota pilnmetrāžas filma ar tādu pašu nosaukumu - Doom.

Atsauces 

PC spēles
Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Sega izdotās datorspēles
1993. gada videospēles
Sebeks

Sebeks (Sobeks) - ēģiptiešu mitoloģijā dievs-krokodils, dievietes mātes Neitas pēcnācējs. Sebeks valdīja pār upēm un ezeriem un bija faraonu sargātājs. Tomēr dažos apgabalos Sebeks tika uzskatīts par ļaunu un tika saistīts ar Setu, pirmā faraona Ozīrisa ienaidnieku.

Ēģiptiešu dievi

ca:Llista de personatges de la mitologia egípcia#S
Q.E.D.

Q.E.D. ir saīsinājums no latīņu frāzes "" (burtiski "kas bija jāpierāda"). Šo frāzi saīsinātajā formā raksta matemātiska pierādījuma vai filozofiska pamatojuma beigās, lai norādītu, ka pēdējais apgalvojums ir noslēdzis pierādījumu.

Izcelsme un pirmie lietojumi 

Frāze ir tulkojums no sākotnējās grieķu frāzes  (), ko izmantoja vairāki senie matemātiķi, ieskaitot Eiklīdu un Arhimēdu. Šie matemātiķi, īpaši Eiklīds, tiek uzskatīti par aksiomātiskās matemātikas pamatlicējiem, ar uzsvaru uz loģiskās dedukcijas pamatu izveidi pieņēmumu vai eksperimentu vietā. Šīs frāzes izmantošana simbolizē šo uzsvaru, kā arī atzīmē šo svarīgo soli matemātikas filozofijas izveidē.

Modernā filozofija 

Iespējams, slavenākais šis frāzes pielietojums filozofiskā argumentācijā ir atrodams Baruga Spinozas grāmatā Ētika, publicēta pēc viņa nāves 1677. gadā. Tā ir sarakstīta latīniski un tiek uzskatīta par viņa magnum opus.

Grāmatas sistēma ir, kā saka Spinoza, "demonstrēta ģeometriskā formā" ar aksiomām un definīcijām, kam seko pierādījumi. Tas ir ievērojams uzlabojums Renē Dekarta rakstīšanas stilam Meditācijās, kas izmanto dienasgrāmatas formātu.

Šodienas pielietojumi 

Šodien šī frāze ir kļuvusi par simbolu neapgāžamai loģikai, tāpēc "Q.E.D." reizēm tiek izmantots ar matemātiku nesaistītā kontekstā. Retāk tiek izmantots arī šīs frāzes latviskais tulkojums - K.B.J. ("kas bija jāpierāda").

Elektroniskā forma 

Šodien pierādījumiem bieži vien izmato datoru palīdzību (skatīt LaTeX) un tiek pielietotas pieejamas vairākas simboliskas alternatīvas. Populārākais simbols ir  (melns pildīts kvadrāts), saukts arī par kapakmeni vai Halmosa simbolu (par godu Paulam Halmosam, kurš pirmais to pielietoja). Kapakmens reizēm ir tukšs:  (tukšs melns kvadrāts). Unicode speciāli paredzēts "pierādijuma beigu simbols" U+220E (), bet ir arī atrodami  (U+25AE, melns vertikāls taisnstūris) un  (U+2023, trijstūrveida bultiņa) kā alternatīvas. Daži autori pielieto šīs notācijas variantus ar citiem simboliem, piemēram, divām slīpsvītrām (//) vai vienkārši papildus atstarpei.

Atsauces

Ārējās saites 

 Senākie zināmie matemātikas frāžu pielietojumi (Q)
 Robina Hārtšorna piezīmes par Q.E.D. 

Pierādījumi
Matemātikas terminoloģija
Latīņu frāzes
Atentāts

Atentāts ir sabiedriska darbinieka slepkavība vai tās mēģinājums ( no ad-temptāre - "mēģinājums izdarīt").  Atšķirībā no citu veidu slepkavībām, atentāts parasti tiek veikts ar ideoloģisku vai politisku pamatojumu. Parasti atentātus veic vairāku cilvēku grupējumi vai arī garīgi slimi cilvēki. Vēl bez ideoloģiskajām un politiskajām motivācijām, par atentāta izdarīšanas iemeslu var būt nauda (pasūtīta slepkavība), atriebība vai arī militāra operācija.

Nosaukums 
Angliski lietotais vārds assassinate (no  Ḥashshāshīn - "apsētais" vai "hašiša lietotājs") turpretī nozīmē mērķtiecīgu slepkavību (nāves soda izpildīšanu bez tiesas) arī tiek lietots, lai apzīmētu valdības sankcionētu ienaidnieku nogalināšanu. Atentāts bieži tiek saistīta ar tādiem terminiem kā terorisms un brīvības cīnītājs. Dažreiz ar atentātu tiek apzīmēta arī darbība, kad tiek nogalināts cilvēks bez īpašas vajadzības.

Zināmākie atentāti un to mēģinājumi 

 pret Senās Maķedonijas ķēniņu Filipu II 336. gadā p.m.ē.;
 pret Senās Romas diktatoru Jūliju Cēzaru 44. gadā p.m.ē.;
 pret Senās Romas imperatoru Kaligulu 41. gadā m.ē.;
 pret Nīderlandes neatkarības kustības līderi Orānijas Vilhelmu 1584. gadā;
 pret Francijas karali Anrī III 1589. gadā;
 pret Francijas karali Anrī IV 1610. gadā;
 pret Krievijas Impērijas ķeizaru Pāvilu I 1801. gadā;
 pret ASV prezidentu Abrahamu Linkolnu 1865. gadā;
 pret Krievijas Impērijas ķeizaru Aleksandru II 1881. gadā;
 pret ASV prezidentu Džeimsu Gārfīldu 1881. gadā;
 pret Austroungārijas ķeizarieni Elizabeti (Sisī) 1898. gadā;
 pret ASV prezidentu Viljamu Makinliju 1901. gadā;
 pret Austroungārijas troņmantnieku Franci Ferdinandu 1914. gadā;
 pret Padomju Krievijas Tautas Komisāru padomes priekšsēdētāju Ļeņinu 1918. gadā;
 pret Latvijas Ministru prezidentu Kārli Ulmani 1920. gadā;
 pret ukraiņu politiķi Simonu Petļuru 1926. gadā;
 pret bijušo padomju politiķi Ļevu Trocki 1940. gadā;
 pret Trešā Reiha Galvenās Drošības pārvaldes vadītāju Reinhardu Heidrihu 1942. gadā;
 pret Vācijas fīreru Ādolfu Hitleru 1944. gadā;
 pret Indijas neatkarības kustības līderi Mohandāsu Karamčandu Gandiju 1948. gadā;
 pret ASV prezidentu Džonu Kenediju 1963. gadā;
 pret ASV politiķi Mārtinu Luteru Kingu 1968. gadā;
 pret Romas pāvestu Jāni Pāvilu II 1981. gadā;
 pret Ēģiptes prezidentu Anvaru Sādātu 1981. gadā;
 pret Indijas premjerministri Indiru Gandiju 1984. gadā;
 pret Izraēlas premjerministru Ichaku Rabinu 1995. gadā;
 pret Čečenijas prezidentu Džoharu Dudajevu 1996. gadā;
 pret Ukrainas prezidentu Viktoru Juščenko 2004. gadā;
 pret bijušo VDK aģentu Šabtaju Kalmanoviču 2009. gadā;
 pret Al-Qaida līderi Osamu bin Ladenu 2011. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

Drošība
Noziegumi
Terorisms
Aukslēju kauls

Aukslēju kauls () ir pāra, cilvēka galvaskausa sejas daļas kauls, kas ir veidots no divām plātnītēm (horizontālās un vertikālās), kuras veido deguna dobuma sānu daļu un cieto aukslēju mugurējo daļu.

 Horizontālā plātnīte ir nedaudz izliekta uz priekšu un pie tās mugurējās malas atrodas lielā aukslēju atvere (foramen palatinum majus), kas ved lielajā aukslēju kanālā jeb spārnaukslēju kanālā (canalis palatinus major s. canalis pterygopalatinus). Pie plātnītes mugurējās malas atrodas arī vairākas mazās aukslēju atverītes (foramen palatina minora), kurās atveras mazie aukslēju kanāliņi (canales palatini minores). Horizontālās plātnītes (lamina horizontalis) mediālā mala paceļas un veido deguna šķautni (crista nasalis), kam mugurpusē ir deguna mugurējā smaile (spina nasalis posterior). 

 Perpendikulārā plātnīte (lamina perpendicularis) atrodas deguna dobuma laterālajā sienās uz priekšu no spārnkaula spārnveida izauguma mediālās plātnītes, atdala deguna dobumu no spārnaukslēju bedres. Plātnītes augšējā malā ir spārnkaula un aukslēju ierobs (incisura sphenopalatina), kas pārdala plātnīti divos izaugumos: priekšējā jeb acs dobuma izaugumā (processus orbitalis) un mugurējā jeb spārnizaugumā (processus sphenoidalis). Perpendikulārajai plātnītei ir divas virsmas: deguna virsma (facies nasalis) un augšžokļa virsma (facies maxillaris). Deguna virsmā ir divas sagitālas šķautnes, kas atrodas viena virs otras: augšējā - sietiņšķautne (crista ethmoidalis) - un apakšējā - gliemežnīcas šķautne (crista conchalis). Augšžokļa virsmā ir spārnaukslēju rieva (sulcus sphenopalatinus).

Papildus attēli 

Kauli
Gidons Krēmers

Gidons Krēmers (dzimis  Rīgā) ir viens no slavenākajiem Latvijas un Vācijas vijolniekiem un diriģentiem, jauniešu kamerorķestra Kremerata Baltica dibinātājs un vadītājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1947. gadā Rīgā vijolnieka Markusa Krēmera (1898—1981) un viņa sievas Mariannas, dzimušas Brikneres (1922—2011), ģimenē. Tēvs Otrā pasaules kara laikā bija piedzīvojis holokaustu, tomēr viņam izdevās izdzīvot, divus gadus slēpjoties kādā pagrabā Rīgā. 
Gidons Krēmers jau četru gadu vecumā sāka apgūt vijoļspēli. Mācījās Emīla Dārziņa mūzikas skolā pie Voldemāra Stūrestepa, 16 gadu vecumā ieguva pirmo mūzikas godalgu.  
1965. gadā uzsāka studijas Maskavas konservatorijā pie Dāvida Oistraha, uzvarēja Dženovas Paganini vijolnieku konkursā (1969) un Maskavas Starptautiskajā Čaikovska konkursā (1970). Piedalījās Zalcburgas festivālā kamerorķestra Il Vitalino raddoppiato sastāvā (1976). 

1980. gadā viņam atļāva no PSRS emigrēt uz Vāciju, kur viņš nodibināja kamermūzikas festivālu Lokenhausā (1981), kas no 1992. gada saucas Kremerata Musica. Viņa vadībā ir dibināts Baltijas valstu jauniešu stīgu orķetris Kremerata Baltica (1997). Bāzeles festivāla Les muséiques mākslinieciskais vadītājs (2002). Ieskaņojis vairāk kā 100 kompaktdisku. No 1989. līdz 2015. gada 14 reizes nominēts Grammy balvai dažādās kategorijās. 2001. gadā kopā ar Kremerata Baltica apbalvots ar Grammy balvu kategorijā "Labākais mazais ansamblis". Divas reizes saņēmis Latvijas Lielo Mūzikas balvu (1995, 2004).

Privātā dzīve 
Bija ​precējies ar vijolnieci Tatjanu Grindenko, pianisti Kseniju Knorri un pianisti Jeļenu Baškirovu. 
Meitas: Ailika Krēmere (no Ksenijas Knorres, 1977), Anastasija Krēmere (no Aleksandras Homasuridzes, 1993).

Grāmatas 
 1993 Kindheitssplitter ("Bērnības drumslas")
 1997 Obertöne ("Virstoņi")
 2003 Zwischen Welten ("Starp pasaulēm")

Mūzikas balvas 
 1967: Karalienes Elizabetes mūzikas konkurss (III vietas godalga, Brisele)
 1969: Monreālas starptautiskais vijolnieku konkurss (II vietas godalga, Monreāla)
 1969: Paganīnī konkurss (I vietas godalga, Dženova)
 1970: Starptautiskais Čaikovska konkurss (I vietas godalga, Maskava)
 1982: Frankfurtes mūzikas balva
 1996: Rheingau Musikpreis
 1999: Echo Klassik un Bremer Musikfest-Preis
 2001: UNESCO Music Prize
 2001: Grammy balva (kopā ar Kremerata Baltica)
 1995, 2004: Latvijas Lielā Mūzikas balva

Atsauces

Ārējās saites 

 Gidona Krēmera mājaslapa
 Kremerata Baltica mājaslapa
 Gidons Krēmers kultura.lv
 

1947. gadā dzimušie
Latvijas mūziķi
Latvijas vijolnieki
Latvijas diriģenti
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgā dzimušie
Grammy balvas ieguvēji
Ludvigs Ernests

Ludvigs Ernests (1718–1788) bija Volfenbītelas-Līneburgas princis un Vācu Svētās Romas impērijas feldmāršals, kas uz īsu brīdi 1741. gadā bija ievēlēts par Kurzemes un Zemgales hercogu.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1718. gada 25. septembrī Volfenbītelā Braunšveigas-Lineburgas hercoga Ferdinanda Albrehta II un hercogienes Antuanetes Amālijas ģimenē kā ceturtais bērns. 1737. gadā komandēja Volfenbītelas pulku krievu-austriešu-turku karā (1735—1739) pret Osmaņu impēriju. 1740. gadā iestājās Nīderlandes apvienoto provinču dienestā kā ģenerālmajors. 

Pēc hercoga Ernesta Johana Bīrona arestēšanas un izsūtīšanas 1741. gada 27. jūnijā Kurzemes landtāgs Ludvigu Ernestu ievēlēja par Kurzemes un Zemgales hercogu, taču pēc Elizabetes Petrovnas nākšanas pie varas viņu 6. decembrī apcietināja un ieslodzīja cietumā. 
1742. gadā viņš atgriezās Volfenbītelā un 1744. gadā kā feldmaršals vadīja Hābsburgu monarhijas armiju Otrajā Silēzijas karā (1744–1745), tika ievainots 1745. gada 30. septembrī kaujā pie Sūras (Soor), piedalījās kaujās pie Ruso (Roucoux) un Laufeldas (Lauffeldt). 
1749. gadā iestājās Nīderlanes karaspēkā kā feldmaršals, pēc Villema IV nāves iecelts par ģenerālkapteini un kopā ar savu brāli Kārli par mazgadīgā Villema V aizbildni. Pēc 1784. gada pārcālās uz dzīvi Āhenā, bet no 1786. gada dzīvoja Eizenahā un rakstīja memuārus. 

Miris 1788. gada 12. maijā Eizenahā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Ludvigs Ernests, Lineburgas princis - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
   Liudviks Arnosts,  Genealogics

Valdnieki Latvijas teritorijā
Kurzemes hercogi
Elena Makartūra

Elena Patrīcija Makartūra (, dzimusi ) ir angļu burātāja no Votstendvelas, Dārbišīras grāfistes. Plašākai sabiedrībai viņa ir pazīstama, kā labākā garo distanču burātāja, kura 2005.gada 7.februārī uzstādīja rekordu pasaules apbraukšanas ātrumā. Pēc šī brauciena Elenai Makartūrai tika piešķirts Dāmas tituls, kas, salīdzinot ar vīriešu tituliem Anglijā, ir līdzvērtīgs Bruņinieku titulam. Tādēļ nereti viņu dēvē arī par Dāmu Elenu Patrīciju Makartūru.

Rekordi 
Elenai Makartūrai pieder rekords pasaules apkuģošanas ātrumā. Viņa apkārt zemeslodei apkuģoja 71 dienā, 14 stundās, 18 minūtēs un 33 sekundēs. Iepriekšējais rekords piederēja francūzim Fransisam Žojonam, kurš šo ceļojumu veica gandrīz 73 dienās.

Viņas rekordbrauciens sākās no Biskajas līča Francijas ziemeļu piekrastē 2004. gada 28.novembrī, un tās maršruts šķērsoja visus meridiānus. Lielākā māksla bija kuģot, cik vien iespējams tuvu Dienvidpolam, nesaduroties ar aisbergiem.

Šo ceļojumu Elena Makartūra veica 24 metrus garā trimarānā B&Q/Castorama, kurš bija būvēts speciāli kuģošanai sevišķi bargos laikapstākļos.

Šī jahta bija pielāgota braucienam vienatnē, kas nozīmē, ka Elena Makartūra ne reizi nedrīkstēja iemigt ilgāk par 20-30 minūtēm. Kā viņa pati atzīst, tad šis brauciens ir bijis viņai grūtākais, kāds viens ir bijis. Brauciena beigās ceļotāja nonāca pilnīgā spēku izsīkumā, kā arī viņa brauciena laikā bija guvusi nopietnas traumas, rāpjoties mastā, un applaucējusies ar verdoša ūdens tvaikiem. Turklāt pāris reižu viņas vadītais kuģis gandrīz uzskrēja virsū vaļiem.

2005.gada 7.februārī viņa atgriezās Biskajas līcī, kur viņa sāka savu braucienu, uzstādot jaunu rekordu pasaules apkuģošanas ātrumā. Nākamajā dienā, 8.februārī viņa atgriezās Anglijā, kur viņu sagaidīja kā nacionālo varoni.

Interesanti fakti 
 Elenas Makartūras vārdā ir nosaukts asteroīds 20043 Elenmakartūra.
 Viņa prot franču valodu.

Ārējās saites 
  Elenas Makartūras mājaslapa
  Dāmas Elenas Makartūras uzticības mājaslapa 
  Biogrāfija BBC mājaslapā
  BBC News raksts: Makartūra ieburā rekordu grāmatā (MacArthur sails into record books)
  Sunday Times raksts

1976. gadā dzimušie
Dārbišīrā dzimušie
Lielbritānijas sportisti
Burātāji
Rasels

Rasels () ir angļu uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:

 Bērtrands Rasels (Bertrand Russell) — britu filozofs, vēsturnieks, matemātiķis, pacifists (1872—1970);
 Bills Rasels (Bill Russell) — ASV basketbolists (1934—2022);
 Deivids Rasels (David Russell) — ASV kinorežisors, producents un scenārists (dzimis 1958);
 Džordžs Rasels (George Russell) — Lielbritānijas autosportists (dzimis 1998);
 D'Endželo Rasels (D'Angelo Russell) — ASV basketbolists (dzimis 1996);
 Džons Rasels, Pirmais grāfs Rasels (John Russell, 1st Earl Russell) — britu politiķis (1792—1878);
 Henrijs Noriss Rasels (Henry Norris Russell) — amerikāņu astrofiziķis (1877—1957);
 Kriss Rasels (Kris Russell) — Kanādas hokejists (1987);
 Kurts Rasels (Kurt Russell) — ASV aktieris (1951);
 Patriks Rasels (Patrick Russell) — Dānijas hokejists (1993);
 Rastijs Rasels (Rusty Russell)  — Austrālijas programmētājs (1973).

Uzvārdi