joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rjazaņas kņazi

Rjazaņas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Rjazaņas kņazistes valdnieki no 1129. līdz 1521. gadam. Novājinoties Zelta Ordas varai, Rjazaņas kņazi no Zelta Ordas haniem ieguva tiesības saukties par lielkņaziem. Maskavas lielkņazs Vasīlijs III anektēja Rjazaņas kņazisti pēc 1517. gada.

Muromas-Rjazaņas kņazi 
 Svatoslavs Jaroslavičs (Святослав Ярославич, 1129—1143), no Čerņigovas padzītā kņaza Jaroslava Svjatoslaviča dēls
 Rostislavs Jaroslavičs (Ростислав Ярославич, 1143—1145)
 Gļebs Rostislavičs (Глеб Ростиславич, 1145—1147, 1151—1153, 1161—1178)
 Dāvids Svjatoslavičs (Давыд Святославич, 1147)
 Igors Svjatoslavičs (Игорь Святославич, 1148)
 Vladimirs Svjatoslavičs (Владимир Святославич, 1153—1161)
 Romans Gļebovičs (Роман Глебович, 1180—1207)
 
 Vladimiras lielkņaza vietvalžu periods (1208—1212)

 Gļebs Vladimirovičs (Глеб Владимирович, 1212—1217/1218)
 Ingvars Igorevičs (Ингвар Игоревич, 1217/1218—1235)
 Jurijs Igorevičs (Юрий Игоревич, 1235—1237), kritis mongoļu uzbrukuma laikā

Zelta Ordas vasaļi 
 Ingvars Ingvarevičs (Ингвар Ингваревич, 1237—1252) - hipotētiski
 Oļegs Ingvarevičs (Олег Ингваревич Красный, 1252—1258), lielkņazs
 Romans Oļgovičs (Роман Ольгович, 1258—1270), lielkņazs
 Fjodors Romanovičs (Фёдор Романович, 1270—1294), lielkņazs
 Jaroslavs Romanovičs (Ярослав Романович, 1294—1299), lielkņazs
 Konstantīns Romanovičs (Константин Романович, 1299—1301)
 Vasīlijs Konstantinovičs (Василий Константинович) vai Jaroslavs Konstantinovičs (Ярослав Константинович) (1301—1308)
 Ivans Jaroslavičs (Иван Ярославич, 1308—1327), lielkņazs
 Ivans Ivanovičs (Иван Иванович Коротопол, 1327—1342)

Rjazaņas lielkņazi 

 Jaroslavs Aleksandrovičs (Ярослав-Дмитрий Александрович, 1342—1343)
 Ivans Aleksandrovičs (Иван Александрович, no 1343)
 Vasīlijs Aleksandrovičs (Василий Александрович, līdz 1349)
 Oļegs Ivanovičs (Олег Иванович, 1350—1371, 1372—1402)
 Vladimirs Dmitrijevičs (Владимир Дмитриевич, 1371—1372)
 Fjodors Olgovičs (Фёдор Ольгович, 1402—1408, pēc 1409—1427)
 Ivans Fjodorovičs (Иван Фёдорович, 1427—1456)

Maskavas lielkņazu pakļautībā 
 Maskavas lielkņaza vietvalžu periods (1456-1464)
 Vasīlijs Ivanovičs (Василий Иванович (князь рязанский), 1464—1483)
 Ivans Vasiļjevičs (Иван Васильевич (князь рязанский), 1483—1500)
 Ivans Ivanovičs (Иван Иванович (князь рязанский), 1500—1521)
 
Pēdējais Rjazaņas kņazs Ivans Ivanovičs ar Krimas hana Mehmeda Geraja palīdzību vēlējās atjaunot neatkarību. Pēc 1517. gada Maskavas lielkņazs Vasīlijs III anektēja Rjazaņas kņazisti un ieslodzīja kņazu Maskavā. 1521. gadā pēdējais Rjazaņas kņazs Ivans aizbēga uz Lietuvu.

Literatūra 
 Рюриковичи. Князья муромские (первая ветвь) и рязанские no Коновалов Ю. В., Шафров Г. М.: Генеалогические таблицы по истории европейских государств (krieviski)

Krievzemes kņazi
Krievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Novgorodas-Severskas kņazi

Novgorodas-Severskas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Novgorodas-Severskas valdnieki tagadējās Ukrainas un Krievijas Federācija teritorijā. Kņazi zināmi no 1097. gada, kad Kijevas lielkņaza Svjatoslava Jaroslaviča dēls Čerņigovas kņazs Oļegs Svjatoslavičs sadalīja Čerņigovas zemi un apmetās valdīt Severskas Novgorodā. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā tika izveidota Čerņigovas-Severskas zeme, par kuras galveno pilsētu kļuva Brjanska.

Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu atkal sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņigovā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.–1379. gadā un 1388–1399. gadā), Brjanskā un Novgorodā-Severskā 1386.-1392./93. gadā valdīja viņa dēls Kaributs (Kaributas), kristīgais vārds Dmitrijs, bet Severskas Starodubā valdīja viņa radinieks Patrikejs Narimanta dēls. Pēc 1401. gada Vītauts Dižais šīs ķazistes pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, par Novgorodas-Severskas kņazu kļuva Švitrigailis.

Pēdējie kņazi zaudēja varu 1523. gadā, kad viņu zemi pievienoja Maskavijai.

Kijevas Krievzemes sastāvā (1097-1132) 
 Oļegs Svjatosavičs (Олег Святославич, 1097—1115), Kijevas lielkņaza Svjatoslava Jaroslaviča dēls, Severskas Novgorodas kņazs
 Vsevolods Olgovičs (Всеволод Ольгович, 1115—1127), Čerņigovas kņazs, Kijevas lielkņazs
 Vladimirs Davidovičs (Владимир Давыдович, 1127—1139)
 Igors Olgovičs (Игорь Ольгович, 1139—1146)
 Svjatoslavs Olgovičs (Святослав Ольгович, 1146—1157), Čerņigovas kņazs
 Svjatoslavs Vsevolodovičs (Святослав Всеволодович (князь киевский), 1157—1164), Kijevas lielkņazs 
 Olegs Svjatoslavičs (Олег Святославич (князь новгород-северский), 1164—1180) 
 Igors Svjatoslavičs (Игорь Святославич, 1180—1198), "Teiksmas par Igora kauju" varonis, zaudēja kauju pret kumānu hanu Končaku (1185)
 Vladimirs Igorevičs (Владимир Игоревич, 1198—1206)
 Oļegs Igorevičs (Олег Игоревич, no 1206), Kurskas kņazs
 Izjaslavs Vladimirovičs (Изяслав Владимирович (князь киевский), no 1239), Kijevas lielkņazs

Lietuvas dižkunigaitijas vasaļi (1386 - 1401) 

 Dmitrijs Kaributs (Dmitrijus Kaributas, Корибут (Дмитрий) Ольгердович, 1380 - 1393), Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda dēls 
 Švitrigailis, kristītais vārds Boļeslavs, (1404-1408, 1420-1438), Lietuvas dižkunigaiša Aļģirda dēls, Lietuvas dižkunigaitis
 Ivans Šemjakins (Шемякин, Иван Дмитриевич, 1454 — pēc 1471)
 Vasīlijs Šemjakins (Шемякин, Василий Иванович), pēc 1500. gada viņu pakļāva Maskavas lielkņazs Ivans III.

Pēdējo Severskas Novgorodas kņazu Vasīliju Šemjakinu apcietināja 1523. gadā un kņazisti likvidēja.

Ukrainas vēsture
Krievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Blades of Time

Blades of Time ir rīcības-piedzīvojumu spēle, ko izstrādājusi Gaijin Entertainment un izdevis Konami PlayStation 3 un Xbox 360 spēļu konsolēm. Spēle ir pēctece Senākam Gaijin Entertainment darbam X-Blades. Blades of Time tika izdots 2012. gada martā ASV un Japānā.

Ārējās saites 
 Oficiālais treileris 

Xbox 360 spēles
PlayStation 3 spēles
2012. gada datorspēles
Perejaslavļas kņazi

Perejaslavļas kņazi bija Rurika dinastijai piederīgi Perejaslavļas kņazistes valdnieki tagadējās Ukrainas teritorijā. Kņazi zināmi no 1054. gada, kad Kijevas lielkņazs Jaroslavs Gudrais Perejaslavļu piešķīra valdīšanā savam dēlam Vsevolodam Jaroslavičam. Bieži vien Perejaslavļas kņazi kļuva arī par Kijevas lielkņaziem. 1146.-1154. gadā, kad par Kijevas lielkņaza titulu un varu Senajā Krievzemē ar mainīgām sekmēm cīnījās Izjaslavs Mstislavičs un Jurijs Dolgorukijs, par Perejaslavļas kņazu viņi pārmaiņus iecēla savus dēlus. 

Arī pēc tam, kad varu Kijevā ieguva Suzdaļas kņazu dzimta, viņi pēc tradīcijas ielika Perejaslavļas kņaza amatā savus brāļus vai dēlus. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijevas kņazu dēli.

Kad 1321. gadā Lietuvas dižkunigaitis Ģedimins kaujā pie Irpeņas sakāva Zelta Ordas hanam pakļautos krievu kņazus, starp kritušajiem kņaziem bija pieminēts arī Perejaslavļas kņazs Oļegs. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

Kijevas Krievzemes sastāvā (1054-1187) 
 Vsevolods Jaroslavičs (Всеволод Ярославич, 1054—1078), Kijevas lielkņaza Jaroslava Vladimiroviča (Gudrā) dēls. 1076. — 1077. gadā bija Kijevas lielkņazs.
 Rostislavs Vsevolodovičs (Ростислав Всеволодович, 1078—1093†)
 Vladimirs Vsevolodovičs Monomahs (Владимир Всеволодович Мономах, 1094—1113)
 Svjatoslavs Vladimirovičs (Святослав Владимирович (князь переяславский), 1113—1114)
 Jaropolks Vladimirovičs (Ярополк Владимирович, 1114—1132)
 Vsevolods Mstislavičs (Всеволод Мстиславич (князь новгородский), 1132)
 Jurijs Vladimirovičs (Юрий Владимирович Долгорукий, 1132, 1135)
 Izjaslavs Mstislavičs (Изяслав Мстиславич, 1133, 1141—1146)
 Vjačeslavs Vladimirovičs (Вячеслав Владимирович, 1134)
 Andrejs Vladimirovičs (Андрей Владимирович Добрый, 1135—1141)
 Mstislavs Izjaslavičs (Мстислав Изяславич (князь киевский), 1146—1149, 1152—1154)
 Rostislavs Jurjevičs (Ростислав Юрьевич, 1149—1152)
 Gļebs Jurjevičs (Глеб Юрьевич, 1154—1169)
 Vladimirs Gļebovičs (Владимир Глебович (князь переяславский), 1169—1187), pieminēts "Teiksmā par Igora kauju"

Vladimiras-Suzdaļas kņazu atkarībā 
 Jaroslavs Mstislavičs (Ярослав Мстиславич Красный, 1187—1199)
 Jaroslavs Vsevolodovičs (Ярослав Всеволодович (князь владимирский), 1200—1206)
 Mihails Vsevolodovičs (Михаил Всеволодович, 1206—1207)
 Vladimirs Rurikovičs (Владимир Рюрикович, 1207—)
 Vladimirs Vsevolodovičs (Владимир Всеволодович (князь стародубский), 1213—1215), nokļuva polovciešu gūstā 
 Vsevolods Konstantinovičs (Всеволод Константинович, 1227)
 Svjatoslavs Vsevolodovičs (Святослав Всеволодович (князь владимирский), 1228— pēc 1238)

Zelta Ordas atkarībā 
 Oļegs (—1321†), kritis kaujā pie Irpeņas.

Ukrainas vēsture
Kijevas Krievzeme
Valdnieku uzskaitījumi
Resident Evil: Operation Raccoon City

Resident Evil: Operation Raccoon City ir Resident Evil trešās personas šaujamspēļu sērijas datorspēle, ko izstrādājis Slant Six Games un izdevis Capcom PC,  Xbox 360 un PlayStation 3 konsolēm. Spēles darbība noris apmēram tajā pašā laikā, kad Resident Evil 2 un Resident Evil 3: Nemesis. Spēli tika izdota 2012. gada martā Eiropā un Austrālijā, bet tā paša gada aprīlī — Japānā.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

PC spēles
Xbox 360 spēles
PlayStation 3 spēles
2012. gada datorspēles
Sarkaņi (Lendžu pagasts)

Sarkaņi (arī Sarkanes) ir ciems Rēzeknes novadā, Lendžu pagastā centrs. Izvietojies pagasta austrumos Cirmas un Sedzera ezeru krastos 5 km no pagasta centra Lendžiem, 18 km no novada domes Rēzeknē un 256 km no Rīgas.

Sarkaņi ir sena apdzīvotā vieta, kuras nosaukums, pēc nostāstiem, cēlies no asiņainajām kaujām starp latgaļiem un vācu krustnešiem. Mūsdienu apdzīvotā vieta veidojusies ap Sarkaņu muižas centru (tagad dzīvojamā māja).

Sarkaņos atrodas Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas katoļu baznīca. Baznīca un zvanu tornis-kapliča ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.

Sarkaņu ciema apkārtnē atrodas dabas liegums Gaiļu kalns, kas aizsargā vairākas lielas un īpatnējas Zviedrijas kadiķa audzes.

Atsauces
Barometrs

Barometrs (, baros — ‘smagums’, , metron — ‘mērs’) ir mērinstruments, mēraparāts atmosfēras spiediena mērīšanai.

Barometru veidi 
 Dzīvsudraba (šķidruma) barometrs ir viens no izplatītākajiem barometriem. Tas atmosfēras spiedienu nosaka pēc dzīvsudraba (šķidruma) staba augstuma vertikālā mēģenē vai stobriņā, kas augšā slēgts, bet apakšā iegremdēts traukā ar šķidrumu.
 Aneroīds ir barometra veids, kuru veido apaļa plānsienu metāla kastīte ar gofrētām malām. Tās iekšpusē ir retināts gaiss un pēc kastītes deformācijas fiksē atmosfēras spiediena maiņu.
 Hipsometrs ir barometrs, kas nosaka atmosfēras spiedienu pēc ūdens vārīšanās temperatūras.
 Ķīmiskais barometrs ir sena fizikāli ķīmiska ierīce, kas spēj reaģēt uz laika apstākļu izmaiņām.

Vēsture 
1644. gadā itāļu fiziķis Evandželista Toričelli izdarīja eksperimentus ar viena galā noslēgtu ar dzīvsudrabu pildītu caurulīti. Viņš ievietoja to ar vaļējo galu uz leju dzīvsudraba vannā un konstatēja, ka caurule neizlija pilnīgi tukša. Caurulē palika 76 centimetru augsts dzīvsudraba stabs. Toričelli secināja, ka gaisa spiediens uz dzīvsudrabu vannā ir vienāds ar dzīvsudraba staba spiedienu caurulē. Viņš bija izgudrojis pirmo dzīvsudraba barometru. Toričelli konstatēja, ka gaisa spiediens ir atkarīgs no laikapstākļiem. Tāpēc kopš 1649. gada daudzviet Eiropā barometru sāka lietot, lai noteiktu gaidāmos laikapstākļus.

Skatīt arī 
 Higrometrs
 Manometrs
 Jautājums par barometru

Atsauces 

Mērinstrumenti
Meteoroloģiskie mērinstrumenti
Druckas kņazi

Druckas kņazs bija Druckas (mūsdienās Druckas ciems Talačinas rajonā, Baltkrievijā) dalienu kņazistes valdnieka tituls 11.-14. gadsimtā. Druckas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijai, 14. gadsimta vidū viņu valdījumus pievienoja Lietuvas dižkunigaitijai.

Vēsture 

Pēc Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves viņa valstī izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Par pirmo Druckas kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Rogvolodu, kristītajā vārdā - Borisu, kas 1127. gada pats kļuva par Polockas kņazu. Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais 1129. gadā anektēja Polockas zemes un aizsūtīja tās kņazu dzimtu trimdā. Pēc atgriešanās no trimdas 1139. gadā sākās Druckas kņazu cīņa par varu Polockā ar Vitebskas un Minskas kņaziem, kas turpinājās līdz pat 13. gadsimta vidum.

13. gadsimta otrajā pusē Druckas kņazi nokļuva Minskas kņazu, vēlāk Vitebskas kņazu atkarībā. Ap 1270. gadu Vitebskas kņazi uz laiku nonāca Zelta Ordas, pēc tam Lietuvas dižkunigaitijas atkarībā. Pēdējais Polockas Rurikoviču dinastijas kņazs Druckā bija Andrejs Vasiļjevičs, kas krita 1399. gada Vorsklas kaujā pret Ordas karaspēku.

Zināmie Druckas kņazi 
 Rogvolods (Boriss) Vseslavičs (1101—1127, 1140—1144), Polockas kņazs (1127-1128), pēc tam trimdā. Viņa valdīšanas laikā uz daudziem laukakmeņiem pie galvenajiem Polockas zemes tirdzniecības ceļiem tika iekalti krusti, kurus vēl tagad sauc par Borisa akmeņiem
 Gļebs Rogvolodovičs (1144—1151, ap 1171 - ap 1180)
 Gļebs Rostislavičs (1151—1158), Minskas kņaza vasalis 
 Rogvolods Borisovičs (1158—1159, 1162 — ap 1171)
 Boriss Vseslavičs (ap 1190)

Ārējās saites 
Войтович Л. КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль (ukrainiski)

Skatīt arī 
 Polockas kņazi
 Kijevas lielkņazi
 Novgorodas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Smoļenskas kņazi
 Polockas Rurikoviču dinastija

Baltkrievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Armored Core V

Armored Core V ir Armed Core simulācijas spēļu sērijas datorspēle, ko izstrādājis From Software un izdevis Namco Bandai, Xbox 360 un PlayStation 3 konsolēm. Šī spēle vairāk atgriežas pie oriģinālā Armored Core spēļu stila, un nav turpinājums spēlēm Armored Core 4 un Armored Core: For Answer. Spēle Armored Core V tika izdota 2012. gada janvārī Japānā un tā paša gada martā ASV un Eiropā.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Xbox 360 spēles
PlayStation 3 spēles
2012. gada datorspēles
Yakuza: Dead Souls

Yakuza: Dead Souls ir Yakuza rīcības-piedzīvojumu spēļu sērijas datorspēle, ko izstrādājis un izdevis Japānas uzņēmums Sega konsolei PlayStation 3. Spēles galvenais sauklis un pati spēles ideja ir — iznīcība. Spēli bija paredzēts izdot Japānā 2011. gada martā, taču zemestrīces seku dēļ to tika atlikta līdz tā paša gada jūnijam, savukārt ASV un Eiropā spēle tika izdota 2012. gada martā.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

PlayStation 3 spēles
Sega izdotās datorspēles
2011. gada datorspēles
2012. gada datorspēles
Mērija Blaidža

Mērija Džeina Blaidža (; dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dziesmu autore, ierakstu producente, kā arī aktrise un repere. Ir ieguvusi deviņas Grammy balvas un četras American Music balvas, tāpat ir ierakstījusi astoņus multiplatīna diskus saņēmušus albumus. Viņa ir vienīgā māksliniece, kas Grammy ir ieguvusi popmūzikā, repā, gospeļmūzikā un R&B.

Mūziķes karjeru sākusi 1992. gadā, kad sadarbībā ar ierakstu kompānijām MCA Records un Uptown izdeva debijas studijas albumu What's the 411?. Ar desmitā studijas albuma My Life II... The Journey Continues (Act 1) (2011) izdošanu, viņai bija sasniegusi 10 albumu debitēšanu Billboard 200 topa pirmajā desmitniekā. Līdz 2011. gadam viņa savus albumus visā pasaulē ir pārdevusi 50 miljonos kopiju, savukārt singlus — 15 miljonos.

Diskogrāfija 
Studijas albumi
 1992: What's the 411?
 1994: My Life
 1997: Share My World
 1999: Mary
 2001: No More Drama
 2003: Love & Life
 2005: The Breakthrough
 2007: Growing Pains
 2009: Stronger with Each Tear
 2011: My Life II... The Journey Continues (Act 1)''

Ārējās saites 

 

1971. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Amerikāņu mūziķi
Grammy balvas ieguvēji
Minskas kņazi

Minskas kņazs bija Minskas kņazistes valdnieka tituls 11.-14. gadsimtā. Minskas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijai, kas 12. gadsimta gaitā ieguva arvien lielāku patstāvību. No 13. gadsimta vidus Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

Vēsture 

Pēc Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves viņa valstī izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Par pirmo Minskas kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Gļebu. 1129. gadā Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Polockas Rurikovičus trimdā. Pēc viņu atgriešanās 1146. gadā par Minskas kņazu kļuva Rostislavs Gļebovičs un sakās Minskas kņazu cīņa par varu Polockā ar Druckas un Vitebskas kņaziem, kas turpinājās līdz pat 13. gadsimta vidum.
1249. un 1258. gadā Minskas kņazistē iebruka Zelta Ordas sirotāji, kurus atvairīja Lietuvas dižkunigaiša Mindauga vadītais karaspēks. Kopš tā laika Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi, 1326. gadā Minskas kņazs Vasīlijs pieminēts dižkunigaiša Ģedimina delegācijas sastāvā sarunām Novgorodā. 
1345. gada līgumā minēts, ka Minskas un Lagoiskas kņazistes ietilpa Aļģirda daļā. 1387. gadā Jagailis piešķīra Minskas kņazisti savam brālim Polockas kņazam Šķirgailim.

Pēc 1413. gada Minskas kņazisti pārvaldīja Lietuvas dižkunigaišu iecelti vietvalži. 1565. gadā tās teritorijā izveidoja Minskas vaivadiju.

Zināmie Minskas kņazi 
 Gļebs Vseslavičs (Глеб Усяславіч, 1101—1119)
 Rostislavs Gļebovičs (Расьціслаў Глебавіч, 1146—1151, 1159—1165), starplaikā Polockas kņazs (1151—1159) 
 Volodars Gļebovičs (Валадар Глебавіч, 1151—1159, 1165—1167), līdztekus arī Gorodecas kņazs (1146 — ap 1167), ap 1165 — 1167), visbeidzot Polockas kņazs (1167)
 Vladimirs Volodarevičs (Уладзімер Валадаравіч, ap 1180 — pēc 1182)
....
 Vasīlijs (Васіль, ap 1320 - pēc 1326)
 Fjodors Svjatoslavičs (pēc 1326)
 Šķirgailis (1387-1397), vienlaicīgi arī Polockas kņazs (1387—1397), Traķu kunigaitis (1382-1392) un Kijevas kņazs (1395—1397).

Skatīt arī 
 Polockas kņazi
 Kijevas lielkņazi
 Novgorodas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Smoļenskas kņazi
 Polockas Rurikoviču dinastija

Atsauces

Ārējās saites 
 Войтович Л. КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль 

Baltkrievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Vanagi (Upmalas pagasts)

Vanagi (arī Vonogi) ir ciems Preiļu novada Upmalas pagastā, Izvietojies pagasta ziemeļrietumos Dubnas labajā krastā  no pagasta un novada centra Vecvārkavas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā kolhoza «Vanagi» ciemats. Vanagos līdz 2012. gadam atradās pamatskola. Ir bibliotēka, veikals. Vanagu katoļu baznīca ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces
Vonogi

Vonogi var būt:
 Vonogi — apdzīvota vieta Blontu pagastā
 Vonogi — apdzīvota vieta Kombuļu pagastā
 Vanagu Aulejas pagastā cits nosaukums
 Vanagu Kombuļu pagastā cits nosaukums
 Vanagu Upmalas pagastā cits nosaukums
 Vanagu Višķu pagastā cits nosaukums
Bruklina Lī

Ņina Ramosa (; dzimusi  Ohaio), pazīstama ar skatuves vārdu Bruklina Lī (), ir amerikāņu pornoaktrise.

Dzimusi Ohaio, bet vēlāk pārcēlusies uz Bostonu, kur 18 gadu vecumā sākusi dejot striptīzu. Pēc tam dzīvojusi Ņujorkā un Losandželosā, lai darbotos pornoindustrijā. 2012. gadā saņēma AVN balvu kā gada labākā jaunā zvaigzne. Kopā filmējusies vairāk kā 60 pornofilmās, starp pazīstamākajām ir Spider-man XXX - A Porn Parody (2011), American Cocksucking Sluts (2012).

Atsauces

Ārējās saites 

 IAFD profils 
 AFDB profils 

1989. gadā dzimušie
Ohaio dzimušie
ASV pornozvaigznes
Akvārijs

Akvārijs (, no aqua — 'ūdens' un arium — 'vieta') ir mākslīgā ekosistēma, caurspīdīga tvertne ūdens dzīvnieku un augu audzēšanai.

Parasti ar terminu akvārijs tiek saprasts mājas (istabas) akvārijs, kas paredzēts akvārija zivtiņu audzēšanai un uzturēšanai mājas apstākļos; tehnisku iemeslu dēļ šo akvāriju tilpums nepārsniedz vienu kubikmetru. Publiskie akvāriji ir paredzēti ūdens floras un faunas apskatei, un tie parasti ir izvietoti zooloģiskajos dārzos vai speciālās tam paredzētās celtnēs, un var sasniegt pat vairāku tūkstošu kubikmetru tilpumu.

Akvārijā var uzturēt tikpat kā visas dzīvās būtnes, kas dabiski mīt ūdenī: Jūras un saldūdens zivis, augus, vēžveidīgos, gliemjus, abiniekus, rāpuļus un koraļļus.

Lai akvārijā uzturētu bioloģisko līdzsvaru, tiek izmantotas dažādas ierīces: aeratori, mehāniskie un bioloģiskie filtri, termostati, termometri u.c.

Akvārijā ar tajā mītošo radību atkritumvielām (urīnu, izkārnījumiem) palīdz tikt galā labās baktērijas, ūdensaugi un regulāras, daļējas ūdensmaiņas. No atkritumvielām īpaši bīstami ir slāpekļa savienojumi - amonjaks/amonijs un nitrīti. Tie spēj apdedzināt akvārija iemītnieku žaunas un ādu, smacēt, kā arī radīt bojājumus visām orgānu sistēmām. Lai ar tiem tiktu galā, ir svarīgi akvārijā pirms iemītnieku ievietošanas izaudzēt labās baktērijas, kas tiek vaļā no šiem savienojumiem, pārvēršot tos mazāk kaitīgā vielā - nitrātos. Nitrātu daudzumu akvārijā iespējams kontrolēt ar regulārām ūdens maiņām un ūdensaugiem. Nitrātu daudzums nedrīkst pārsniegt 40 mg litrā (jutīgākiem iemītniekiem ieteicamā koncentrācija ir zem 20 mg litrā). Labās baktērijas akvārijā ir jāaudzē aptuveni mēnesi pirms iemītnieku ielaišanas. Tam ir jāizmanto ūdens kondicionieris (aizvāc no ūdens hloru, kas neļauj augt baktērijām), ūdens filtrs, ko ievieto akvārijā (baktēriju mājvieta), un zivju barība. Baktērijas audzē, akvārijā regulāri ieberot nelielu daudzumu zivju barības, tā it kā tajā jau atrastos zivis vai citi iemītnieki. Baktēriju augšanu var pārbaudīt, izmantojot zooveikalos iegādājamos amonjaka/amonija, nitrītu un nitrātu testus. Sākumā ar tiem ūdenī būs novērojams tikai amonjaks/amonijs. Pieaugot labo baktēriju kolonijām, akvārija ūdenī sāks parādīties nitrīti un visbeidzot - nitrāti. 

Zivtiņu turēšanai akvārija izmērs nedrīkstētu būt mazāks par 10 litriem. Maziem akvārijiem ir grūti piemeklēt tajos ietilpstošas ierīces, kas nepieciešamas bioloģiskā līdzsvara un temperatūras uzturēšanai. Mazos akvārijos ūdens parametri ir ļoti svārstīgi un tajos strauji var uzkrāties akvārija iemītniekiem bīstamas atkritumvielas. Šī iemesla dēļ mazi akvāriji (10-20 litri) ir vairāk piemēroti pieredzējušiem akvāriju turētājiem. Iesācējiem piemērotāks izmērs ir 40 vai 60 litri. Ūdens trauki zem 10 litriem nav piemēroti nevienu zivtiņu turēšanai.

Atsauces 

Zooloģija
Hugo Steinhauss

Vladislavs Hugo Dionizijs Steinhauss (; dzimis , miris ) bija poļu matemātiķis un matemātikas pedagogs. 1911. gadā Dāvida Hilberta vadībā ieguva doktora grādu Getingenes Universitātē. Starp pasaules kariem bija pasniedzējs Ļvovas Universitātē (tolaik Polijā) un bija viens no Ļvovas matemātikas skolas dibinātājiem. Stefana Banaha "atklājējs". Otrā pasaules kara laikā slēpās Ļvovas apkaimē. Pēc Otrā pasaules kara darbojās Vroclavā.

Ārējās saites 

 Hugo Steinhauss Mathematics Genealogy Project 

1887. gadā dzimušie
1972. gadā mirušie
Polijas matemātiķi
Piekarpatu vojevodistē dzimušie
Ernsts Abe

Ernsts Karls Abe (,  — ) bija vācu fiziķis, optikas zinātnieks, uzņēmējs un sociālais reformators. Galvenokārt nodarbojies ar pētījumiem optikā. Kopā ar Oto Šotu un Karlu Ceisu viņš izstrādāja daudzus optiskos instrumentus. Viņš bija arī vācu zinātnisko mikroskopu, astronomisko teleskopu, planetāriju un citu modernu optisko sistēmu ražotāja Carl Zeiss AG līdzīpašnieks.

Personīgā dzīve 

Abe dzimis 1840. gada 23. janvārī Eizenahā, Saksen-Veimār-Eizenahā, Georga Ādama Abes un Elzabetes Kristīnas Bārfeldes dzimtā. Viņš nāca no pazemīgām mājām - viņa tēvs bija brigadieris spiningnīcā. Tēva darba devēja atbalstīts, Abe varēja apmeklēt vidusskolu un ar diezgan labām atzīmēm iegūt vispārējo kvalifikāciju uzņemšanai augstskolā, Eizenahas ģimnāzijā, kuru absolvēja 1857. gadā. Brīdī, kad viņš absolvēja skolu, viņa zinātniskais talants un spēcīgā griba jau bija kļuvusi acīmredzama. Tādējādi, neraugoties uz saspringto ģimenes finansiālo stāvokli, viņa tēvs nolēma atbalstīt Abes studijas Jēnas (1857—1859) un Getingenes Universitātē (1859—1861). Studentu laikā Abe sniedza privātstundas, lai uzlabotu savus ienākumus. Tēva darba devējs turpināja viņu finansēt. Abe saņēma doktora grādu filazofijā Getingenē 1861. gada 23. martā. Mācoties skolā, viņu ietekmēja Bernhards Rīmanis un Vilhelms Eduards Vēbers, kuri arī bija vieni no Getingenes septiņniekiem. 1863. gada 8. augustā viņš ieguva Jēnas Universitātes lektora kvalifikāciju. No 1866. gada Abe bija Karla Ceisa smalkmehānikas darbnīcas, kas vēlāk pārtapa par Ceisa optisko instrumentu rūpnīcu, līdzīpašnieks un zinātniskais vadītājs. Kopā ar vācu ķīmiķi Oto Šotu izveidojis stikla rūpnīcu Jēnā. 1870. gadā viņš pieņēma eksperimentālās fizikas, mehānikas un matemātikas asociētā profesora līgumu Jēnā. 1871. gadā viņš apprecējās ar vienu no Abes skolotāja, matemātiķa un fiziķa Kārļa Snela meitu Elizu Snelu, ar kuru viņam bija divas meitas. Pilnīgu profesora statusu viņš ieguva 1879. gadā. Viņš kļuva par Jēnas astronomijas un meteoroloģijas observatorijas direktoru 1878. gadā. 1889. gadā viņš kļuva par Bavārijas Zinātņu un humanitāro zinātņu akadēmijas locekli. Viņš bija arī Saksijas Zinātņu akadēmijas loceklis. Viņš tika atbrīvots no pasniedzēja pienākumiem Jēnas Universitātē 1891. gadā. Abe nomira 1905. gada 14. janvārī Jēnā. Viņš bija ateists.

Zinātniskajā darbībā galvenokārt nodarbojās ar pētījumiem optikā. 1873. gadā Abe izstrādāja teoriju par attēlu veidošanos mikroskopā un 1878. gadā viņš izveidoja pirmo moderno optisko mikroskopu. Vairāku optisko instrumentu, piemēram, Abes refraktometra, ahromata, Abes kondensora izgudrotājs.

Atsauces

Avoti

Ārējās saites

1840. gadā dzimušie
1905. gadā mirušie
Vācu fiziķi
Tīringenē dzimušie
Izjaslavas kņazi

Izjaslavas kņazs bija Izjaslavas kņazistes (vēlāk - Zaslavļas kņazistes) valdnieka tituls 11.-13. gadsimtā. Izjaslavas kņazi piederēja Polockas Rurikoviču dinastijas atzaram, kas 12. gadsimtā iznīka. Izjaslavas kņaziste bija cīņas objekts starp Vitebskas un Minskas kņaziem. No 13. gadsimta vidus Izjaslavas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

Vēsture 
Pirmais Izjaslavas kņazs no aptuveni 987. līdz 1001. gadam bija Kijevas lielkņaza Vladimira Svjatoslaviča un Polockas varjagu ķēniņa Ragnvalda meitas Rognedas dēls Izjaslavs Vladimirovičs (ap 978—1001), kas bija Polockas kņazu dinastijas izveidotājs. Pēc viņa mazdēla Polockas kņaza Vseslava Bračislaviča nāves Polockas zemē izveidoja Druckas, Minskas un Vitebskas dalienu kņazistes. Lai iekarotu visu Daugavas ūdensceļu, 1106. gadā brāļi Vseslaviči devās karagājienā pret zemgaļiem, bet viņu karaspēks tika pilnībā sakauts.

Jādomā, ka Izjaslavā par kņazu 1101. gadā iecēla kņaza Vseslava dēlu Dāvidu, kas savam dēlam Bračislavam savos valdījumos izdalīja Lagožas kņazisti 1116. vai 1127. gadā. Senkrievu hronikās Izjaslava pirmo reizi pieminēta tikai 1127. gadā. Pēc viņa brāļa Rogvoloda-Borisa nāves 1128. gadā Dāvids kļuva par Polockas kņazu.

1129. gadā Kijevas lielkņazs Mstislavs Vladimirovičs Lielais anektēja Polockas zemes un aizsūtīja Polockas Rurikovičus trimdā. Izjaslavas kņaziste nokļuva Vitebskas kņaza pakļautībā. Pēc 1150. gada Izjaslavas kņaziste jau bija iekļauta Minskas kņazistes sastāvā un tās vietā kā dalienas kņaziste pieminēta Lagožas kņaziste. 1249. un 1258. gadā Minskas kņazistē iebruka Zelta Ordas sirotāji, kurus atvairīja Lietuvas dižkunigaiša Mindauga vadītais karaspēks. Kopš tā laika Minskas kņazi bija Lietuvas dižkunigaišu vasaļi.

Pēc 1345. gada Aļģirda un Ķestuta līguma viņi par Zaslavas (bijušās Izjaslavas) kņazu iecēla gāzto dižkunigaiti Jaunuti, ko mantoja arī viņa pēcnācēji kņazi Zaslavski.

1565. gadā tās teritorijā izveidoja Minskas vaivadiju.

Zināmie Izjaslavas kņazi 
 Izjaslavs Vladimirovičs (ap 978—1001), Rognedas un Vladimira dēls, Izjaslavas kņazs (ap 987-1001), Polockas kņazs (ap 989—1001)
 Dāvids Vseslavičs (1047/57-pēc 1129), Polockas kņazs (pirms 1128)
 Bračislavs Davidovičs, Lagožas kņazs (1116/27-1129)
 Bračislavs Vasiļkovičs, Izjaslavas kņazs 1158-1159, Vitebskas kņazs (1168-līdz 1175, 1178-pēc 1181)
 Vsevolods Gļebovičs, Izjaslavas kņazs 1151-1159, Streževas kņazs (1159-pirms 1162)
 Andrejs Volodšičs, Lagožas kņazs (ap 1180)
 Izjaslavs Mikuličs, Borisovas kņazs (ap 1180)
 Vseslavs Mikuličs, Lagožas kņazs (pēc 1180)
...
 Jaunutis (1345 - ap 1366)
 Nikolajs Zaslavskis, 1366 - 1399
 Jurijs Zaslavskis, no 1399
 Ivans Zaslavskis, XV gs.
 Nikolajs Zaslavskis XV gs.
 Fjodors Zaslavskis līdz 1508. gadam

Skatīt arī 
 Polockas kņazi
 Kijevas lielkņazi
 Novgorodas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Smoļenskas kņazi
 Polockas Rurikoviču dinastija

Atsauces

Ārējās saites 
 Войтович Л. КНЯЗІВСЬКІ ДИНАСТІЇ СХІДНОЇ ЄВРОПИ (кінець IX — початок XVI ст.): склад, суспільна і політична роль (ukrainiski)

Baltkrievijas vēsture
Valdnieku uzskaitījumi
Miks Indrašis

Miks Indrašis (dzimis  Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā, bijušais Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv KHL klubu Maskavas "Spartak".

Karjera 
Hokejista karjeru sācis 2005. gadā Liepājas "Metalurga" komandā. 2008.—2009. gada sezonā nostiprinājies Latvijas čempionātā SK LSPA/Rīga sastāvā, tajā pašā sezonā HK Rīga 2000 sastāvā spēlējis Baltkrievijas Ekstralīgā. 2009.—2010. gada sezonu aizvadīja Baltkrievijas Ekstralīgā HK Dinamo Juniors sastāvā, savukārt kopš nākamās sezonas spēlēja MHL klubā HK Rīga (2011.—2012. gada sezonā spēlēja arī Liepājas "Metalurga" sastāvā Baltkrievijas Ekstralīgā).  debitējis KHL Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2012.—2013. gada sezonā Indrašis bija viens no "Dinamo" rezultatīvākajiem spēlētājiem, 43 spēlēs guva 14 vārtus un atdeva 12 rezultatīvas piespēles (26 punkti).

Sākoties 2017/2018. gada Kontinentālā hokeja līgas sezonai bija Rīgas "Dinamo" kapteinis. 2018. gada maijā noslēdza divu gadu līgumu ar Maskavas "Dinamo". Divus gadus vēlāk atgriezās Rīgas sastāvā. 2021. gadā kā brīvais aģents pārgājis uz Podoļskas "Vitjaz", pēc tam spēlējot Vladivostokas "Admiral". 2022. gada februārī noslēdzis līgumu ar Šveices komandu EHC Biel.

Oficiālos turnīros pieaugušo izlases sastāvā debitējis 2012. gadā, pārstāvējis izlasi 2012. gada Pasaules čempionātā, kur pirmajās trīs spēlēs guvis trīs vārtus (vēl divas reizes rezultatīvi piespēlēja komandas biedriem) un kļuva par rezultatīvāko Latvijas izlasē visā turnīrā. Spēlējis vēl arī 2013., 2014., 2015., 2016., 2017., 2018. gada Pasaules čempionātos.
 Miks Indrašis guva pēdas lūzumu, pēc kā beidza sezonu. Pārstāvējis Latvijas jaunatnes izlases.

2022. gada jūnijā Indrašis uz gadu parakstīja līgumu ar Maskavas "Spartak" komandu, kas tālāk liegtu startēt Latvijas hokeja izlasē saskaņā ar pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā pieņemtajiem Sporta likuma grozījumiem. Lai pabeigtu pāreju, no Latvijas Hokeja federācijas ir jāsaņem pārejas karte, kuru tā šobrīd neplāno apstiprināt, tāpēc šobrīd Indrašis spēlēt jaunajā komandā vēl nevar. 2022. gada 5. jūlijā Indrašis paziņoja, ka informācija par pievienošanos "Spartak" komandai nav patiesa un ka viņam ir spēkā esošs līgums ar citu komandu. Tajā pašā dienā "Spartak" paziņoja, ka līgums starp klubu un uzbrucēju tika noslēgts pēc reglamenta un ir reģistrēts KHL Centrālajā Informācijas birojā, piebilstot, ka visi KHL līgumi ir atzīti Starptautiskajā Hokeja federācijā, līdz ar ko tiem jābūt apstiprinātiem. Gadījumā, ja spēlētājs neizpildīs līguma nosacījumus, viņam būs jāizmaksā kompensācija klubam.

Atsauces

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Staņislavs Lugailo

Staņislavs Lugailo (dzimis , miris ) bija ukraiņu volejbolists un treneris, spēlēja arī Latvijas PSR izlasē.

Laikā no 1964. līdz 1970. gadam viņš pārstāvēja Rīgas "Radiotehniķi". PSRS čempionātā izcīnījis divas otrās vietas (1965, 1966), kā arī divas trešās vietas (1968, 1969). Piedalījies , kad volejbols debitēja Olimpiskajās spēlēs. Tajā PSRS izlase izcīnīja uzvaru turnīrā (par Olimpisko spēļu čempionu kļuva arī vēl viens Rīgas "Radiotehniķa" volejbolists Ivans Bugajenkovs), taču pats S. Lugailo nepiedalījās nevienā spēlē.

1970. gadu sākumā pārcēlās uz dzīvi Ukrainā, kur strādāja par treneri.

Atsauces

Ārējās saites 

1938. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Gruzijā dzimušie
Latvijas volejbolisti
Ukrainas treneri
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas absolventi
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Kalē

Kalē () ir pilsēta Francijā, te atrodas nozīmīga prāmju osta.

Šī ir arī Padekalē departamenta lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Pilsētā paveras skats uz Padekalē šaurumu, kas ir šaurākā vieta Lamanšā. Starp Duvru (Lielbritānijā) un Kalē ir uzbūvēts tunelis (kopējais garums 52,5 km, t.sk. 38 km zem jūras šauruma). Tāpat Kalē ir vistuvāk Anglijai esošā Francijas pilsēta. Pilsēta jau kopš viduslaikiem ir bijusi nozīmīga osta, kā arī nozīmīgs transporta un tirdzniecības ar Angliju centrs. 1347. gadā Edvards III Plantagenets to pievienoja Anglijai, taču 1558. gadā Francija to atguva. Kalē vecpilsēta atrodas uz mākslīgas salas. Mūsdienās šo pilsētu katru gadu apmeklē vairāk nekā 10 miljoni cilvēku. Kopš 1976. gada 19. novembra Kalē ir sadraudzības pilsēta ar Latvijas galvaspilsētu Rīgu.

Ārējās saites 

 

Odefransas pilsētas
Šeņdžeņa

Šeņdžeņa (, , ) ir prefektūras līmeņa pilsēta Ķīnas dienvidos, Guandunas provincē, Pērļu upes deltā. Dienvidos robežojas ar Honkongu, ziemeļaustrumos ar Huidžou, bet ziemeļrietumos ar Dunguaņu. Šeņdžeņa ir subprovinciālas nozīmes pilsēta.

Šeņdžeņa oficiāli tika izveidota 1979. gadā Baoaņas apriņķa teritorijā. Šeņdžeņas nosaukums radies no vienas mazas pilsētiņas nosaukuma šajā apgabalā, kurā atradās dzelzceļa stacija, kas bija galapunkts Kolūnas—Kantonas dzelzceļa līnijā. 1980. gadā Šeņdžeņa kļuva par pirmo speciālo ekonomisko zonu Ķīnā. Laika gaitā tā ir bijusi viena no veiksmīgākajām tāda veida zonām. Tā ir Ķīnas kontinentālās daļas dienvidu finanšu centrs, te atrodas Šeņdžeņas fondu birža, kā arī vairāki augsto tehnoloģiju uzņēmumi. Šeņdžeņā ir trešā noslogotākā konteineru osta Ķīnā pēc Šanhajas un Honkongas. Cilvēki pilsētas teritorijā ir apmetušies jau kopš senajiem laikiem. 2017. gadā pilsētā dzīvoja 12,5 miljoni cilvēku. 2011. gadā šeit notika Vasaras Universiāde.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Ķīnas pilsētas
Guanduna
Džonijs Veismillers

Džonijs Veismillers (Johnny Weissmuller; dzimis , miris ) bija ASV peldētājs, ūdenspolo spēlētājs un aktieris, vislabāk pazīstams ar Tarzāna attēlošanu filmās. Viņš bija viens no vadošajiem peldētājiem visā pasaulē 1920. gados.

Sportista karjeras laikā piedalījās divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 1924. gadā Parīzē viņš izcīnīja bronzu ASV izlases sastāvā ūdenspolo, kā arī trīs zeltus peldēšanā — 100 un 400 m brīvā stila peldējumos (abās distancēs uzstādīja olimpiskos rekordus) un 4x200 m brīvā stila stafetē (uzstādīts pasaules rekords). 1928. gadā Amsterdamā Dž. Veismillers izcīnīja dalītu 5. vietu ūdenspolo sacensībās, kā arī atkārtoja panākumus 100 m brīvā stila peldējumā un 4x200 m brīvā stila stafetē. Karjeras laikā uzstādīja 67 Pasaules rekordus.

Pēc peldētāja karjeras beigām kļuva par sesto aktieri, kas tēlojis Tarzānu. 1932. gadā pirmoreiz attēloja Tarzānu filmā Tarzan the Ape Man. Lai arī šo tēlu ir atveidojuši vairāki aktieri, Dž. Veismillers ir līdz šim  labākais šīs lomas atveidotājs.

Ārējās saites 

1904. gadā dzimušie
1984. gadā mirušie
ASV peldētāji
ASV ūdenspolo spēlētāji
Amerikāņu kinoaktieri
1924. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1928. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki peldēšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki ūdenspolo
Pēteris Čevers

Pēteris Čevers (dzimis , miris ) bija Latvijas armijas karavīrs, Latviešu leģiona kapteinis, nacionālais partizāns (no 1945. gada 9. maija), nacionālo partizānu grupas komandieris (1948.—1950.).

Dzīvesgājums 
Dzimis Rēzeknes apriņķa Barkavas pagastā. Beidzis Varakļānu ģimnāziju, studējis Latvijas Universitātes Tiesību zinātņu fakultātē. Studiju laikā, būdams nacionāli noskaņots, iestājās organizācijā "Pērkoņkrusts" un latviešu studentu korporācijā Fraternitas Metropolitana. Pārtraucot studijas, iestājies Rīgas Kara skolā, kuru beidzis 1937. gadā. Līdz 1940. gadam Daugavpilī dienējis 1. Jātnieku pulks, vada komandiera amatā.

Pēc padomju okupācijas, tiekot formētam 24. latviešu teritoriālajam korpusam, iekļauts tā sastāvā, 1941. gada pavasarī pārcelts uz 186. kājnieku pulku, kurš dislocējās Alūksnē. 1941. gada maijā norīkots par garnizona komandieri Ostroviešu nometnē, kur atradās līdz latviešu virsnieku arestam 1941. gada 14. jūnijā. Uzzinot par paredzamajiem arestiem, izvairoties no tiem, P. Čevers kopā ar vairākiem citiem virsniekiem iesaistījās pulkvežleitnanta Kārļa Aperāta vadītajā "Dzimtenes sargu" vienībā.

1942. gada februārī brīvprātīgi iestājies 23. Kārtības dienesta bataljonā. No 1942. gada marta līdz 1943. gada februārim, izgājis speciālu apmācību, dienēja speciālo uzdevumu pulka "Brandenburga 800" 1. (baltiešu) rotā. Šajā laikā Staļingradas frontē kā grupas komandieris veicis izlūkošanas uzdevumus pretinieka spēku aizmugurē. No 1943. gada marta beigām Latviešu leģiona sastāvā cīnījās Austrumu frontē, vēlāk kļūstot par 19. divīzijas 43. pulka 13. Smagās (prettanku) rotas komandieri, ar kuru izstaigāja kauju ceļus no Veļikajas upes krastiem līdz Kurzemei. Apbalvots ar 2. un 1. šķiras Dzelzs krustiem, Kara Nopelnu krustu un sudraba Trieciena nozīmi.

Pēc vācu karaspēka kapitulācijas Kurzemē P. Čevers nepadevās gūstā, bet kopā ar vairākiem sava pulka virsniekiem un kareivjiem ar ieročiem apmetās Talsu apriņķa Vandzenes pagasta mežos. Satiekoties ar citiem leģiona virsniekiem, iekļāvās kapteiņa Nikolaja Straumes grupā, kurā darbojās Engures—Zentenes apkārtnē līdz 1948. gada pavasarim. No 1948. gada maija P. Čevers kļuva par grupas komandieri, kas dislocējās Talsu apriņķa Vandzenes u. c. apkārtējo pagastu teritorijā.

1950. gada 3. februārī P. Čevera grupa izcīnīja kauju ar VDM karaspēka vienību, kuras rezultātā krita seši grupas dalībnieki, pārējie, izlaužoties no divkārša aplenkuma, aizgāja no vajātājiem. Nodevības rezultātā 1950. gada 1.—2. novembra naktī P. Čevers un vēl seši grupas dalībnieki tika sagūstīti. 1951. gada 3. aprīlī Baltijas Kara apgabala Kara tribunāls piesprieda P. Čeveram augstāko soda mēru. Nāvessods tika izpildīts 1951. gada 24. augustā.

Latviešu leģiona virsnieki
Madonas novadā dzimušie
Arhajs

Arhajs ( — 'sens') ir otrs senākais Zemes ģeoloģiskās vēstures eons, kas ilga aptuveni pirms 4 līdz 2,5 miljardiem gadu.

Arhajā veidojās pirmās ģeosinklināles, kurās nogulsnējās vulkāniskās lavas un terigēnais materiāls, kas izgulsnējās jūrās no apkārtējiem sauszemes apgabaliem. Ieži tika pakļauti granitizācijai, metamorfizācijai un krokošanai. Veidojās pirmās kalnu grēdas. Izveidojās pirmās lielās platformas (Austrumeiropas, Sibīrijas, Ziemeļamerikas, Antarktīdas u.c.), kuras sadalīja ģeosinklināļu joslas.

Arhaja ieži mūsdienās ir metamorfizēti, tam raksturīgi gneisi, migmatīti, marmori, kristāliskie slānekļi. Zemes garozas visvecākie ieži ir sastopami vecāko platformu pamatnēs, bet virspusē redzami Baltijas, Podolijas, Aldānas, Anabaras u.c. vairogos. Arhaja nogulumieži kalnu rajonos sastāv galvenokārt no drupu iežiem, kas veidojās sadēdot lavām. Tādēļ granīti, gneisi, vizlu, hlorītu un talka slānekļi mijas ar bāziskas lavas starpkārtām. Arhaja okeānu ūdeņi saturēja daudz hlorīdu un karbonātu, kā rezultātā radās pirmie kālija hlorīda, magnija, dzelzs un mangāna karbonātu nogulumi.

Dzīvība 
Tieši arhajā atrastas senākās liecības par dzīvību, datētas ap 3,4—3,6 miljardu gadu vecos iežos, tās ir krama slānekļos atrastās baktēriju un zilaļģu fosilijas, kā arī stromatolītu atliekas. Pirmā dzīvība eksistējusi ļoti ekstrēmos apstākļos, jo tai laikā uz Zemes bija ļoti zems pH (skābs okeāna ūdens), Zemi klājusi bieza mākoņu sega, saules gaisma bija ierobežota, atmosfērā nebija skābekļa un norisinājās intensīvs vulkānisms. Arhaja noslēgumā, attīstoties zilaļģēm jeb ciānbaktērijām, sākās fotosintēze ar skābekļa izdalīšanos, kas mainīja atmosfēras sastāvu.

Stratigrāfiskais dalījums 
Arhaja apakšējā robeža nav noteikta. Periodu pirms arhaja sauc par katarhaju. Tālāk arhaju nomaina proterozojs. Arhaju sīkāk iedala četros laika posmos:

Atsauces

Ārējās saites 

Ģeoloģiskā laika skala
Vulfs Kozlinskis

Vulfs Kozlinskis (dzimis 1951. gada martā Jelgavā) ir Latvijas ekonomists, profesors, Dr.habil.oec., Rīgas Starptautiskās ekonomikas un biznesa administrācijas augstskolas zinātņu prorektors. Kopš 2006.gada — Latvijā pirmās starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs.

Biogrāfija

Izglītība 
Vulfs Kozlinskis 1974.gadā ir absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju. 1978.gadā aizstāvējis ekonomikas zinātnes kandidāta disertāciju, 1990.gadā aizstāvēts habilitācijas darbs „Lauku sociālā infrastruktūra”; 1993.gadā ir ieguvis Latvijas Zinātnes padomes piešķirto habilitētā ekonomikas doktora (Dr.habil.oec.) zinātnisko grādu.

Darbs 
Sākot ar 1974.gadu Vulfs Kozlinskis ir strādājis dažādos amatos no zinātniskā līdzstrādnieka līdz profesoram; no 1998. līdz 2003.gadam vadīja starptautisku (Norvēģija-Latvija) maģistra studiju programmu Latvijas Lauksaimniecības universitātē. Kopš 2004.gada — RISEBA zinātņu prorektors, no 2006.gada — starpaugstskolu doktora studiju programmas „Biznesa vadība” padomes priekšsēdētājs; no 2009. līdz 2011.gadam — Triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) vadībzinātnes profesoru padomes priekšsēdētājs. No 1997.gada — Augstākās izglītības kvalitātes novērtēšanas centra eksperts, no 2001.gada Igaunijas AIKNC eksperts. Vulfs Kozlinskis kā zinātnieks un pasniedzējs ir strādājis (stažējies) Lielbritānijā, Izraēlā, Zviedrijā, Norvēģijā u.c. valstīs.

Pētniecība 
Vulfs Kozlinskis ir vadījis (piedalījies) vairākus pētnieciskus projektus: „Administratīvā sloga samazināšana uzņēmējdarbībai Latvijas-Lietuvas pierobežas reģionos” (sākot no 2009.gada), „Uzņēmējdarbības vides attīstības monitoringa veikšana Latvijas reģinos in tā metodoloģiskās bāzes pilnveidošana” (2006.—2007.gados), Latvijas-Norvēģijas kopprojekts (1999.—2003.), „Latvijas Lauku attīstības programmas projekta 2007.—2013.gadam iepriekšējais (Ex-ante) novērtējums” (2006.gadā), „Diferencētas pievienotās vērtības nodokļa likmes atsevišķām pārtikas grupām ietekme uz šo produktu patēriņu un šo produktu ražotāju konkurētspēju” (2007.gadā). u.c.
Vulfs Kozlinskis ir vairāk nekā 80 zinātnisko publikāciju autors par uzņēmējdarbības vides novērtējumu un attīstības prognozēšanu, valsts lomu komercdarbības stimulēšanā saimniecības lejupslīdes apstākļos, Latvijas eksportu, izglītības kvalitāti, sociāli ekonomisko sistēmu stabilitāti u.c.
V.Kozlinskis ir arī starptautisku zinātnisko konferenču organizācijas komiteju loceklis un zinātnisko izdevumu redakciju kolēģiju vadītājs (žurnāls "Journal of Business Management", triju augstskolu (RISEBA, VeA, BA) starptautisko konferenču zinātnisko rakstu krājums, RISEBA, LLU un Ventspils augstskolas zinātnisko rakstu krājumi).

Atsauces 

1951. gadā dzimušie
Jelgavā dzimušie
Latvijas ekonomisti
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Nikolaje Čaušesku

Nikolaje Čaušesku (, ; dzimis , miris ) bija rumāņu komunistu politiķis un valsts vadītājs.

1936. gadā ticis apcietināts uz diviem gadiem par antifašistiskām darbībām. Laikā no 1965. līdz 1989. gadam N. Čaušesku bija Rumānijas Komunistu partijas ģenerālsekretārs, tādējādi viņš bija pēdējais valsts komunistiskais vadītājs. Tāpat laikā no 1967. līdz 1989. gadam bija valsts galva. Viņa režīms tika gāzts 1989. gada revolūcijā, un  N. Čaušesku un viņa sievai Elenai Čaušesku tika izpildīts nāvessods.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mājaslapa

1918. gadā dzimušie
1989. gadā mirušie
Oltas žudecā dzimušie
Rumānijas politiķi
Rumānijas prezidenti
Ar Olimpisko ordeni apbalvotie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar nāvi sodītie politiķi
USA-219

USA-219 jeb O/OREOS (no  — "Organisma/organikas eksponēšana orbitālos stresos") ir ASV nanopavadonis, kas paredzēts bioloģiskiem pētījumiem. Kosmiskais aparāts palaists 2010. gada novembrī.

O/OREOS izvietoti divi bioloģiski eksperimenti. Pirmais pētīja dzīvus mikroorganismus, bet otrs pētīja nedzīvu organismu šūnu paraugus, lai redzētu, kā tie mijiedarbojas ar kosmosa vidi, piemēram, radiāciju un bezsvara stāvokli. Paraugi izvietoti uz rotējoša mehānisma, un tika regulāri fotografēti ar ultravioletu un redzamās gaismas spektroskopijas instrumentu. Bioloģiskā krava atradās konteinerā, kurā tika uzturēta dzīvības vide (gaisa spiediens, mitrums, barotne un temperatūras kontrole). Mikroorganismi bija divas Bacillus subtilis populācijas, no kurā vieni bija parasti, bet otri bija radiācijas rezistenti mutanti. Eksperimenti ilga sešus mēnešus.

Ar USA-219 tika arī izmēģināti izvēršami mailara paneļi, lai palielinātu pavadoņa noiešanas no orbītas ātrumu un samazinātu laiku, kad tas kļuvis par kosmisko atkritumu.

O/OREOS''' ir trīskāršs CubeSat 3U standarta pavadonis ar izmēriem 10 cm × 10 cm × 34 cm. Tā masa ir 5,5 kg. Elektroenerģiju nodrošina saules baterijas, kas izvietotas uz sānu malām.

Projektu vada NASA Ames Research Center Mazo kosmisko aparātu nodaļa. Projektā piedalījušies studenti un darbinieki no Santaklāras universitātes Robotisko sistēmu laboratorijas.O/OREOS palaišanu veica ASV Gaisa spēki Aizsardzības departamenta programmas STP-S26 ietvaros. Pavadonis tika palaists  01:25 UTC ar nesējraķeti Minotaur IV no Kodiakas starta kompleksa. Pēc palaišanas pavadonim tika dots nosaukums USA-219''. Kopā ar to tika palaisti pavadoņi USA-217, USA-218, USA-220, NanoSail-D2, USA-221, USA-222, USA-228.

Atsauces

Ārējās saites 
 O/OREOS mājaslapa 

Bioloģiskie pavadoņi
CubeSat pavadoņi
NASA kosmiskie aparāti
Loks (ierocis)

Loks ir rokas ierocis šaušanai ar bultām. Lai izšautu bultu, šāvējs nostiepj stiegru, tajā uzņemot loka roktura lieces enerģiju, pēc kā atlaiž stiegru un loks spēji atlokās sākotnējā stāvoklī, pārveidojot uzkrāto potenciālo enerģiju ātri lidojošās bultas kinētiskajā enerģijā.

Loka šaušanas tehnika sevī ietver:
 bultas nofiksēšanu pie loka roktura un stiegras,
 stiegras nospriegošanu ar vienu roku turot loka rokturi un bultu ar otru roku,
 tēmēšanu un stiegras atlaišanu.

Bultas lidošanas attālums ir atkarīgs no loka konstrukcijas, stiegras nospriegošanas spēka un laikapstākļiem.

Ar laiku loks attīstījās līdz stopam, šaušanai no kura vairs nebija nepieciešams pārāk liels spēks un treniņš. Šos rokas ieročus vēlajos viduslaikos aizstāja šaujamieroči, kaut arī ilgu laiku tos izmantoja kopīgi.

Mūsdienās loka šaušana ir olimpiskais sporta veids.

Atsauces 

Loka šaušana
Aukstie ieroči
Gēza II Ārpāds

Gēza II (, ; dzimis 1130. gadā, miris ) bija Ārpādu dinastijas Ungārijas un Horvātijas karalis no 1141. līdz 1162. gadam.

Gēza bija karaļa Bēlas II un karalienes Raškas Helēnas vecākais dēls. Kronēts apmēram 11 gadu vecumā trīs dienas pēc tēva nāves. Uz Ungārijas troni pretendēja arī Boriss, karaļa Kālmāna I sievas dēls. Sākotnēji, nepilngadīgā Gēzas II vietā valdīja viņa māte Raškas Helēna un viņas brālis Belošs Vukanovičs. Valdīdams pats, Gēza II kļuva par visai ietekmīgu karali, kurš aktīvi piedalījās valsts ārpolitikā.

1146. gadā Gēza II sāka valdīt patstāvīgi, kad pesonīgi vadīja ungāru karaspēku cīņā pret troņa pretendentu Borisu, kas bija ieņēmis Požoņas pilsētu. Borisu atbalstīja Austrijas markgrāfs Heinrihs II, kuru Gēza II sakāva 1146. gada 11. septembrī. Tajā pašā 1146. gadā Gēza apprecējās ar Kijevas lielkņaza Izjaslava Mstislaviča meitu Eifrosinju, laulībā piedzima 8 bērni.

1147. gadā cauri Ungārijai izgāja Otrā Krusta kara karotāji, vispirms vācieši Konrāda III vadībā, vēlāk franči Luija VII vadībā. Kijevas Krievzemē tikmēr notika cīņa starp Gēzas sievastēvu Izjaslavu Mstislaviču un Juriju Dolgorukiju. 1150. gadā Jurijs padzina Izjaslavu no Kijevas. Gēza iesaistījās cīņās, uzbrukdams Jurija Dolgorukija sabiedrotajam Galičas kņazam Vladimirko Volodarevičam. Krievzemē ungāri Izjaslava pusē karoja līdz pat Izjaslava nāvei 1154. gadā. Gēzas vadītie ungāri vairākkārt karoja arī ar Bizantiju.

1152. gadā Gēza II par savu mantinieku iecēla savu dēlu Ištvānu. 1157. gadā pret Gēzu sazvērējās viņa jaunākais brālis Ištvāns. Kad sazvērestība tika atklāta, karaļa brālis Ištvāns aizbēga uz imperatora Frīdriha I Barbarosas galmu. Palīdzot imperatoram ar karavīriem cīņā pret Milānu, Gēza panāca, ka Ištvāns bija spiests doties uz Bizantiju. 1159. gadā sazvērestību noorganizēja cits Gēzas brālis - Lāslo, kurš tāpat bēga uz Konstantinopoli.

Gēza miris 1162. gadā.

1130. gadā dzimušie
1162. gadā mirušie
Tolnas meģē dzimušie
Ārpādu dinastija
Ungārijas valdnieki
Horvātijas valdnieki
Ungārijas vēsture