joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ļvivas apgabals

Ļvivas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Aizkarpatu apgabalu dienvidrietumos, Ivanofrankivskas un Ternopiļas apgabaliem dienvidaustrumos, Rivnes un Volīnijas apgabaliem ziemeļaustrumos, kā arī ar Polijas Ļubļinas un Piekarpatu voejvodistēm ziemeļrietumos.

Vēsture 

Atrazdamies stratēģiskā vietā Karpatu priekškalnēs, Ļvivas apgabala teritorija, kas atrodas vēsturiskajā Galīcijas novadā, daudzkārt mainījusi valstisko piederību.

9. gadsimta beigās ietilpa Lielmorāvijas valstī, vēlāk Kijevas Krievzemes sastāvā. 898. gadā to ieņēma maģāri, bet 902. gadā — Polija. Turpmāk apgabala teritorija bija strīdus objekts starp Poliju un Kijevas Krievzemi, vairākkārt mainot īpašniekus. No 1140. līdz 1199. gadam apgabala teritorija ietilpa Kijevas Krievzemē ietilpstošā Galīcijas kņaziste ar galvaspilsētu Galičā. 1199. gadā Galīcijas kņazisti apvienojot ar Volīnijas kņazisti, tika izveidota Galīcijas-Volīnijas kņaziste, kas 13. gadsimta otrajā pusē kļuva par karalisti. 1392. gadā Galīcijas-Volīnijas teritoriju savā starpā sadalīja Polijas un Lietuvas valdnieki.

Pēc Pirmās Polijas dalīšanas (1772. gadā) apgabala teritorija nokļuva Svētā Romas impērijas sastāvā esošās Austrijas karalistes, vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara par kontroli pār apgabala teritoriju karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika. Apgabala teritorija tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī.

1939. gadā, pēc Polijas okupācijas, ko veica PSRS un Trešais reihs, apgabala teritorija kopā ar citiem tuvējiem rajoniem tika pievienota PSRS un ietilpa Ukrainas PSR sastāvā. Kara laikā šeit notika savstarpējas cīņas starp ukraiņu un poļu nacionālistiem, kas izvērtās poļu civiliedzīvotāju iznīcināšanā no ukraiņu nacionālistu puses. Apgabala ebreju minoritāte tika iznīcināta holokaustā. Pēc Otrā pasaules kara beigām notika poļu izceļošana un izvešana no Ukrainas PSR uz Poliju un ukraiņu pārvietošanās no Polijas uz Ukrainu. Apgabala teritorija atradās PSRS sastāvā līdz neatkarīgās Ukrainas izveidei 1991. gadā.

Administratīvais iedalījums 
Līdz 2020. gadam apgabalā ietilpa 9 apgabala nozīmes pilsētas — Borislava, Červonohrada, Drohobiča, Ļviva, Moršina, Novijrozdila, Sambira, Strija, Truskaveca, kā arī 20 rajoni — Brodu rajons, Buskas rajons, Drohobičas rajons, Horodokas rajons, Javorivas rajons, Kamjankas-Buzkas rajons, Mikolajivas rajons, Mostiskas rajons, Peremišļanu rajons, Pustomitu rajons, Radehivas rajons, Sambiras rajons, Skoles rajons, Sokaļas rajons, Starijsambiras rajons, Strijas rajons, Turkas rajons, Zoločivas rajons, Židačivas rajons, Žovkvas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 20 rajonu un 9 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti septiņi rajoni: Červonohradas rajons, Drohobičas rajons, Javorivas rajons, Ļvivas rajons, Sambiras rajons, Strijas rajons un Zoločivas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 

Apgabalā ir 44 pilsētas:

Trekninātas — rajonu centri.

Karte

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Poltavas apgabals

Poltavas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās centrālajā daļā Dņepras kreisajā krastā. Robežojas ar Čerņihivas un Sumu apgabaliem ziemeļos, Harkivas apgabalu austrumos, Dņipropetrovskas un Kirovohradas apgabaliem dienvidos, kā arī ar Čerkasu un Kijivas apgabaliem rietumos.

Daba 
Lielāko apgabala daļu (līdz 70%) aizņem ar trūdvielām nabadzīga vai vidēji bagāta melnzeme. Reģiona dienvidos jaukti ar solonciem pārsvarā melnzemju un pļavu-melnzemju dziļsāļas soloncu augsnes. Ziemeļos ievērojamas platības ir ar pelēkajām mežu un kūdras purvu augsnēm.

Dabiskā stepju veģetācija apgabalā gandrīz nav saglabājusies. Meži un krūmi kopā ar meža joslām aizņem aptuveni 7,5% teritorijas, galvenokārt gar upju krastiem, smilšu kāpās un gravās.

Vēsture 
Tagadējā Poltavas apgabala teritorija līdz 1238. gadam bija Kijevas Krievzemes sastāvā, kurā valdīja Perejaslavļas kņazi. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijevas kņazu dēli. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, 1399. gada te notika kauja pie Vorsklas, kurā Zelta Orda sakāva lietuviešu armiju.
No 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijevas vaivadijas sastāvā. 

1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1709. gadā te notika Poltavas kauja starp Krieviju un Zviedriju.  
1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā ar centru Čerņihivā. 1802. gadā Mazkrievijas guberņu sadalīja divās daļās, dienvidu daļā izveidoja Poltavas guberņu.
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1937. gadā izveidoja Poltavas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 25 rajonu un 6 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti septiņi rajoni: Kremenčukas rajons, Lubnu rajons, Mirhorodas rajons un Poltavas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

 
Ukrainas apgabali
Rivnes apgabals

Rivnes apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās ziemeļrietumos. Robežojas ar Žitomiras apgabalu austrumos un dienvidaustrumos, Hmeļnickas un Ternopiļas apgabaliem dienvidaustrumos, Ļvivas apgabalu dienvidrietumos, Volīnijas apgabalu rietumos, kā arī Baltkrievijas Gomeļas apgabalu ziemeļos.

Vēsture 
Rivnes apgabala teritorija atrodas vēsturiskajā Volīnijas novadā. Pirmo Volīnijas kņazu Vsevolodu 988. gadā iecēla viņa tēvs Kijevas kņazs Vladimirs Svjatoslavičs pārvaldīt savas valsts rietumu daļu pilī, kas tika nosaukta Vladimira vārdā. 12. gadsimta sākumā Volīnijas kņaziste kļuva suverēna un lielkņaza Vladimira Monomaha mazdēls Izjaslavs Mstislavičs izveidoja savu dinastiju, kas sadalīja valsti dalienas kņazistēs.
Kijevas lielkņaza dēls Volīnijas Vladimiras kņazs Romāns Mstislavičs no 1199. līdz 1233. gadam ilgstošās cīņās ar ungāru Arpādu dinastijas "Galīcijas un Vladimirijas karaļiem" pievienoja Volīnijas kņazisti saviem īpašumiem un viņa pēcnācēji tika saukti par Galīcijas-Volīnijas kņaziem.
Kņazam Danielam Romanovičam 1253. gadā Romas pāvests piešķīra arī titulu Krievijas karalis (rex Rutheniae) un viņa pēcnācēji līdz 14. gadsimtam lietoja titulu Visas Krievzemes, Galīcijas un Vladimiras hercogi" (Dei gratia duces totius Terrae Russuae, Galiciae et Ladimiriae). Pēc Galīcijas mantojuma kara 1392. gadā Volīnijas un Luckas kņazistes ieguva Lietuvas dižkunigaitija.

Pēc Pirmās Polijas dalīšanas apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas sastāvā ka Volīnijas guberņas austrumu daļa. Pēc Pirmās pasaules kara par kontroli pār apgabala teritoriju karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika. Pēc Rīgas miera līguma 1921. gadā apgabala teritoriju iekļāva Polijas Republikas Volīnijas vojevodistē. Pēc Polijas okupācijas 1939. gadā Volīnijas vojevodisti sadalīja Volīnijas un Rovnas apgabalos un iekļāva Ukrainas PSR.

No 1991. gadā atrodas neatkarīgās Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Līdz 2020. gadam apgabalā ietilpa 4 apgabala nozīmes pilsētas - Dubno, Varaša, Ostroha un Rivne, kā arī 16 rajoni - Bereznes rajons, Demidivkas rajons, Dubno rajons, Dubrovicjas rajons, Hoščas rajons, Korecas rajons, Kostopiļas rajons, Mliņivas rajons, Ostrohas rajons, Radiviļivas rajons, Rivnes rajons, Rokitnes rajons, Sarnu rajons, Volodimirecas rajons, Zaričnes rajons, Zdolbuņivas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 16 rajonu un 4 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti četri rajoni: Dubno rajons, Rivnes rajons, Sarnu rajons un Varašas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Apgabalā ir 11 pilsētas:

Trekninātas — rajonu centri.

Rivne - 249 938 iedz.
Varaša - 41 521 iedz.
Dubno - 38 071 iedz.
Kostopiļa - 31 159 iedz.
Sarni - 28 600 iedz.
Zdolbuņiva - 24 569 iedz.
Ostroha - 15 711 iedz.
Berezne - 13 669 iedz.
Radiviļiva - 10 487 iedz.
Dubrovicja - 9 465 iedz.
Koreca - 7 428 iedz.

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Sumu apgabals

Sumu apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās ziemeļos. Robežojas ar Čerņihivas apgabalu rietumos, Poltavas apgabalu dienvidos, Harkivas apgabalu dienvidaustrumos, kā arī Krievijas Kurskas apgabalu austrumos un Brjanskas apgabalu ziemeļaustrumos. Apgabala centrs ir Sumi.

Vēsture 
Tagadējā Sumu apgabala teritorijā no 1024. gada valdīja Novgorodas-Severskas kņazi (ziemeļdaļā) un Perejaslavļas kņazi (dienviddaļā), kurus iecēla Kijevas lielkņazi. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā šī teritorija bija pakļauta Brjanskas kņaziem. Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņigovā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.–1379. gadā un 1388–1399. gadā), pēc 1401. gada Vītauts Dižais to pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. No 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.

Pēc Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657), 1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā to iekļāva Kijevas guberņā, 1727. gadā Belgorodas guberņā, 1765. gadā Slobodas Ukrainas guberņā ar centru Harkivā.

No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR un KPFSR sastāvā. 1925. gadā Putivļas apriņķi pievienoja Ukrainas PSR. 
1939. gadā izveidoja Sumu apgabalu, kurā iekļāva 17 Čerņihivas apgabala rajonus, 12 Harkivas apgabala rajonus un 2 Poltavas apgabala rajonus.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 18 rajonu un 7 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti pieci rajoni: Konotopas rajons, Ohtirkas rajons, Romnu rajons, Sumu rajons un Šostkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Ternopiļas apgabals

Ternopiļas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās rietumos. Robežojas ar Rivnes apgabalu ziemeļos, Hmeļnickas apgabalu austrumos, Čerņivcu apgabalu dienvidos, Ivanofrankivskas apgabalu dienvidrietumos un Ļvovas apgabalu ziemeļrietumos.

Vēsture 
Tagadējā Ternopiļas apgabala teritorija atradās Galīcijas, Volīnijas un Podolijas vēsturiskajos novados. No 1140. līdz 1199. gadam tā ietilpa Galīcijas kņazistē ar galvaspilsētu Galičā. 1199. gadā Galīcijas kņazisti apvienojot ar Volīnijas kņazisti, tika izveidota Galīcijas-Volīnijas kņaziste, kas 13. gadsimta otrajā pusē kļuva par karalisti. Pēc Galīcijas-Volīnijas kņazistes sadalīšanas 1340. gadā to ieguva Polija. 
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Svētā Romas impērijas sastāvā esošās Austrijas karalistes, vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara par Ternopiļas apvidu karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika, kas 1919. gadā pievienojās Ukrainas Tautas Republikai ar galvaspilsētu Kijevā. Poļu-krievu kara rezultātā pēc Rīgas miera līguma apgabala teritorija 1921. gadā tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas Republikā kā Ternopiļas vaivadija (Województwo tarnopolskie). 
Pēc Polijas okupācijas 1939. gadā tā tika pievienota PSRS un ietilpa Ukrainas PSR sastāvā kā Ternopiļas apgabals.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Līdz 2020. gadam apgabalā ietilpa 2 apgabala nozīmes pilsētas - Čortkiva un Ternopiļa, kā arī 17 rajoni - Berežanu rajons, Borščivas rajons, Bučačas rajons, Čortkivas rajons, Husjatinas rajons, Kozovas rajons, Kremenecas rajons, Laņivcu rajons, Monastiriskas rajons, Pidhajcu rajons, Pidvoločiskas rajons, Šumskas rajons, Terebovļas rajons, Ternopiļas rajons, Zaļiščiku rajons, Zbaražas rajons, Zborivas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 17 rajonu un 2 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti trīs rajoni: Čortkivas rajons, Kremenecas rajons un Ternopiļas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Apgabalā ir 18 pilsētas:

Trekninātas - rajona centri.

Ternopiļa - 216 575 iedz.
Čortkiva - 28 855 iedz.
Kremeneca - 21 880 iedz.
Berežani - 17 130 iedz.
Terebovļa - 13 445 iedz.
Zbaraža - 13 053 iedz.
Bučača - 12 511 iedz.
Borščiva - 11 251 iedz.
Zaļiščiki - 9 739 iedz.
Laņivci - 8 547 iedz.
Počajiva - 8 027 iedz.
Zboriva - 7 339 iedz.
Horostkiva - 7 304 iedz.
Kopičinci - 7 003 iedz.
Monastiriska - 6 277 iedz.
Šumska - 5 010 iedz.
Skalata - 4 042 iedz.
Pidhajci - 3 203 iedz.

Karte

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Hersonas apgabals

Hersonas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās dienvidos. Robežojas ar Melno jūru dienvidrietumos, Mikolajivas apgabalu rietumos, Dņipropetrovskas apgabalu ziemeļos, Zaporižjas apgabalu austrumos, Azovas jūru dienvidaustrumos un Krimas autonomo republiku dienvidos.

Vēsture 
Tagadējā Hersonas apgabala teritorija līdz 3. gadsimtam piederēja skitiem un sarmatiem. 257. gadā to ieņēma no Baltijas jūras piekrastes pārcēlušies goti. 375. gadā šo apgabalu iekaroja huņņi, bet 7. gadsimta beigās — hazāri. Līdz 13. gadsimtam to apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1239. gadā to iekaroja Batuhans, vēlāk apgabala teritorija bija pakļauta Zelta Ordai. Dņepras labā krasta daļu 1398. gadā pakļāva Lietuvas dižkunigaitis Vītauts Dižais.

Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību, saglabājot autonomas Džambailukas, Jediškulas (Dņepras kreisajā krastā) un Jedisanas (Dņepras labajā krastā) ordas. Pēc Krievu—turku kara (1768—1774) apgabala ziemeļu daļu pakļāva Krievijas Impērija,  1778. gadā ķeizariene Katrīna II Lielā parakstīja manifestu par jaunas ostas un pilsētas dibināšanu Dņepras labajā krastā. Lai uzsvērtu tās piederību kristiešu pasaulei, to nosauca sengrieķu pilsētas Hersonesas vārdā, kaut arī īstā Hersonesa atradās Krimas haniem piederošajā Krimā.

1783. gadā Krievijas Impērija iekaroja arī Krimas hanistei līdz tam piederējušo Dņepras kreisā krasta daļu. Iekarotās zemes iekļāva Jaunkrievijas guberņā, ko 1802. gadā sadalīja Nikolajevas, Jekaterinoslavas un Taurijas guberņās. Lai kolonizētu iekarotās zemes, 1835. gadā Krievijas ķeizars Nikolajs I izdeva manifestu par ebreju lauksaimnieku koloniju dibināšanu pie Melnās jūras. Zināms, ka 1835.-1841. gadā no Kurzemes guberņas uz Hersonas guberņu izceļoja 2550 ebreji. Latvijā izplatījās baumas, ka ķeizars ir gatavs dot arī latviešu brīvlaistajiem zemniekiem "tukšo zemi" Jaunkrievijā.
  
No 1918. gada janvāra apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1921. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1944. gadā no Nikolajevas un Zaporožjes apgabalu daļām izveidoja atsevišķu Hersonas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Pēc Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā Hersonas apgabalu ieņēma Krievijas karaspēks. 2022. gada septembrī apgabalā rīkoja starptautiski neatzītus referendumus kuru pamatā Krievijas prezidents Vladimirs Putins parakstīja rīkojumu par apgabala iekļaušanu Krievijas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 18 rajonu un 3 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti pieci rajoni: Berislavas rajons, Heņičeskas rajons, Hersonas rajons, Kahovkas rajons un Skadovskas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 

 
Ukrainas apgabali
Hmeļnickas apgabals

Hmeļnickas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās rietumdaļā. Robežojas ar Vinnicas un Žitomiras apgabaliem austrumos, Rivnes apgbalu ziemeļrietumos, Ternopiļas apgabalu rietumos un Čerņivcu apgabalu dienvidos.

Vēsture 
Tagadējā Hmeļnickas apgabala teritorija atradās Podolijas un Volīnijas vēsturiskajos novados. Pēc Galīcijas-Volīnijas kņazistes sadalīšanas 1363. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, bet pēc 1430. gada to pakļāva Polija un nodibināja Podolijas vojevodisti. No 1569. gada tā bija iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā kā Braclavas vaivadijas daļa. Neilgu laiku bija pakļauta Osmaņu impērijai (1672-1699).

Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas Podolijas guberņas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā bija Ukrainas Tautas Republikas, vēlāk Ukrainas PSR sastāvā ka Vinnicas apgabala rietumu daļa. 1937. gadā izveidoja atsevišķu Kamjanecas-Podiļskas apgabalu ar centru Kamjanecā-Podiļskā. 1941. gadā apgabala centru pārcēla uz Proskurivu. 1954. gadā Proskurivu pārdēvēja par Hmeļnicku par godu Bohdanam Hmeļnickim, vienlaicīgi pārdēvējot arī apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 20 rajonu un 6 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti trīs rajoni: Hmeļnickas rajons, Kamjanecas-Podiļskas rajons un Šepetivkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 

Ukrainas apgabali
Čerkasu apgabals

Čerkasu apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Poltavas apgabalu austrumos, Kirovohradas apgabalu dienvidos, Vinnicas apgabalu rietumos un Kijivas apgabalu ziemeļos.

Vēsture 
Tagadējā Čerkasu apgabala teritorijas ziemeļu daļa līdz 1238. gadam bija Kijevas Krievzemes sastāvā, Dņepras kreisajā krastā valdīja Perejaslavļas kņazi. Dienvidu daļu apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši), vēlāk Zaporižjas kazaki. 1239. gada 3. martā Perejaslavļu ieņēma mongoļu karaspēks un no 1245. gada tā atradās Zelta Ordas pakļautībā, kuras hani Perejaslavļā atsevišķus kņazus neiecēla un to pārvaldīja Kijevas kņazu dēli. 1363. gadā Perejaslavļas kņaziste tika inkorporēta Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, no 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijivas vaivadijas sastāvā. 
 
1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā cars Pēteris I lika dibināt Kijevas guberņu. Polijas Otrās dalīšanas rezultātā 1793. gadā Krievijas sastāvā nokļuva arī Dņepras kreisais krasts. 1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā.

No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1932. gada 27. februārī izveidoja Kijivas apgabalu, 1954. gada 7. janvārī tā dienvidu daļā izveidoja Čerkasu apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpst 6 apgabala nozīmes pilsētas - Čerkasi, Kaņiva, Smila, Umaņa, Vatutine, Zolotonoša, kā arī 20 rajoni - Čerkasu rajons, Čihirinas rajons, Čornobajas rajons, Drabivas rajons, Horodiščes rajons, Hristiņivkas rajons, Kamjankas rajons, Kaņivas rajons, Katerinopiļas rajons, Korsuņas-Ševčenkivskas rajons, Lisjankas rajons, Maņkivkas rajons, Monastiriščes rajons, Smilas rajons, Špolas rajons, Taļnes rajons, Umaņas rajons, Zolotonošas rajons, Zvenihorodkas rajons, Žaškivas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir četri rajoni: Čerkasu rajons, Umaņas rajons, Zolotonošas rajons un Zvenihorodkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Apgabalā ir 16 pilsētas:

 
Čerkasi - 283 356 iedz.
Umaņa - 85 894 iedz.
Smila - 62 763 iedz.
Zolotonoša - 28 278 iedz.
Kaņiva - 25 224 iedz.
Korsuņa-Ševčenkivska - 18 763 iedz.
Hristiņivka - 18 671 iedz.
Špola - 18 156 iedz.
Vatutine - 17 650 iedz.
Zvenihorodka - 17 400 iedz.
Horodišče - 14 480 iedz.
Taļne - 14 420 iedz.
Žaškiva - 14 114 iedz.
Kamjanka - 12 956 iedz.
Čihirina - 9 310 iedz.
Monastirišče - 9 142 iedz.

Karte 

 
Ukrainas apgabali
Čerņivcu apgabals

Čerņivcu apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Vinnicas apgabalu austrumos, Hmeļnickas un Ternopiļas apgabaliem ziemeļos, Ivanofrankivskas apgabalu ziemeļrietumos, kā arī Rumāniju un Moldovu dienvidos.

Vēsture 
Kopš viduslaikiem Čerņivcu apgabala teritorija ietilpa Moldovas kņazistes sastāvā. Tās ziemeļu daļu (Bukovinu) 1775. gadā iekaroja Austrija, bet austrumu daļu (Besarābiju) 1812. gadā — Krievijas impērija. Dienvidu daļa (Hartza) palika Moldovas, no 1881. gada — Rumānijas karalistes sastāvā. Pēc Pirmā pasaules kara visa Čerņivcu apgabala teritorija atradās Rumānijas sastāvā. 
Pēc Molotova-Ribentropa pakta noslēgšanas PSRS 1940. gada 28. jūnijā okupēja Čerņivcu apgabala teritoriju kopā ar Besarābiju un 2. augustā iekļāva Ukrainas PSR.

Kopš 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 2 apgabala nozīmes pilsētas - Čerņivci un Novodņistrovska, kā arī 11 rajoni - Hercas rajons, Hlibokas rajons, Hotinas rajons, Keļmencu rajons, Kicmaņas rajons, Novoselicjas rajons, Putilas rajons,   Sokirjanu rajons, Storožinecas rajons, Vižnicjas rajons un Zastavnas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir trīs rajoni: Čerņivcu rajons, Dņestras rajons un Vižnicjas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 

Apgabalā ir 11 pilsētas:
 
Čerņivci - 266 550 iedz.
Storožineca - 14 197 iedz.
Novodņistrovska - 10 920 iedz.
Hotina - 9 422 iedz.
Sokirjani - 9 192 iedz.
Zastavna - 7 898 iedz.
Novoselicja - 7 642 iedz.
Kicmaņa - 6 340 iedz.
Vaškivci - 5 430 iedz.
Vižnicja - 4 068 iedz.
Herca - 3 078 iedz.

 
Ukrainas apgabali
Čerņihivas apgabals

Čerņihivas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Kijivas apgabalu rietumos un dienvidrietumos, Poltavas apgabalu dienvidos, Sumu apgabalu austrumos, kā arī Brjanskas apgabalu Krievijā, ziemeļos un Gomeļas apgabalu Baltkrievijā, ziemeļrietumos. Apgabala rietumos atrodas Slavutičas pilsētas eksklāvs, kas pieder Kijivas apgabalam.

Vēsture 
Tagadējā Černihivas apgabala teritorijā no 1024. gada valdīja Čerņigovas kņazi, kurus iecēla Kijevas lielkņazi. Pēc nokļūšanas Zelta Ordas atkarībā šī teritorija bija pakļauta Brjanskas kņaziem. Lietuvas valdnieks Aļģirds ap 1355. gadu sadalīja bijušo Čerņigovas-Severskas zemi trīs dalienās. Čerņihivā un Trubačevskā valdīja viņa dēls Dmitrijs (Dmitrijus Algirdaitis, 1356.–1379. gadā un 1388–1399. gadā), pēc 1401. gada Vītauts Dižais to pilnīgi iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. No 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā.

Pēc Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657), 1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā cars Pēteris I lika dibināt Kijevas guberņu, kuru 1719. gadā sadalīja Kijevas, Belgorodas, Orlas un Sevas provincēs, pēdējās trīs 1728. gadā apvienoja Belgorodas guberņā.  
1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā ar centru Čerņihivā. 1802. gadā Mazkrievijas guberņu sadalīja divās daļās, ziemeļu daļā izveidoja Čerņigovas guberņu.

No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1932. gada 27. februārī izveidoja Kijivas apgabalu, tā paša gada 15. oktobrī no tā tika atdalīts Čerņihivas apgabals.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 4 apgabala nozīmes pilsētas — Čerņihiva, Novhoroda-Siverska, Ņižina un Priluki, kā arī 22 rajoni — Bahmačas rajons, Bobrovicjas rajons, Borznas rajons, Čerņihivas rajons, Horodņas rajons, Ičņas rajons, Korjukivkas rajons, Koropas rajons, Kozelecas rajons, Kulikivkas rajons, Menas rajons, Nosivkas rajons, Novhorodas-Siverskas rajons, Ņižinas rajons, Priluku rajons, Ripku rajons, Semeņivkas rajons, Snovskas rajons, Sosnicjas rajons, Sribnes rajons, Talalajivkas rajons un Varvas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir četri rajoni: Čerņihivas rajons, Korjukivkas rajons, Novhorodas-Siverskas rajons, Ņižinas rajons un Priluku rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Apgabalā ir 16 pilsētas:

 
Čerņihiva — 292 299 iedz.
Ņižina — 71 814 iedz.
Priluki — 58 456 iedz.
Bahmača — 18 441 iedz.
Nosivka — 13 895 iedz.
Novhoroda-Siverska — 13 652 iedz.
Korjukivka — 13 111 iedz.
Horodņa — 12 273 iedz.
Mena — 12 004 iedz.
Snovska — 11 390 iedz.
Bobrovicja — 11 310 iedz.
Ičņa — 11 224 iedz.
Borzna — 10 294 iedz.
Semeņivka — 8 420 iedz.
Ostera — 6 180 iedz.
Baturina — 2 483 iedz.

Karte 

 
Ukrainas apgabali
Kijiva

Kijiva (), vēsturiski arī Kijeva, ir pilsēta Ukrainas ziemeļu daļā pie Dņepras upes. Ukrainas galvaspilsēta un lielākā pilsēta, liels saimniecības un kultūras centrs.

Vēsture 
Viena no senākajām pilsētām Austrumeiropā, dibināta ap 5. gadsimtu kā tirdzniecības apmetne pie Dņepras. 7. un 8. gadsimtā Kijiva bija Hazārijas pakļautībā.

988. gadā Kijevas lielkņazs Sv. Vladimirs sāka Kijevas Krievzemes kristianizēšanu. 1037. gadā sākās Sv. Sofijas katedrāles celtniecība. 1238. gadā Kijivu gandrīz pilnīgi nopostīja Mongoļu impērijas karaspēks, un sākās tās kā austrumslāvu civilizācijas centra noriets, kaut arī Kijiva saglabāja reliģiskā centra funkcijas.
No 1362. gada tā ietilpa Lietuvas dižkunigaitijā, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalstī, bet pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās 1667. gadā iekļauta Krievijas caristē.

Jaunu uzplaukumu Kijiva piedzīvoja 19. gadsimta beigās, līdz ar rūpniecības attīstību Krievijas Impērijā. Pilsoņu kara laikā Kijiva bija Ukrainas Tautas Republikas galvaspilsēta. Kad tika nodibināta Ukrainas PSR, pirmā tās galvaspilsēta bija Harkiva, bet 1934. gadā par galvaspilsētu kļuva Kijiva. Otrā pasaules kara laikā Kijiva tika nopostīta.

1991. gadā Kijiva kļuva par neatkarīgās Ukrainas galvaspilsētu. 2004. gada Ukrainas prezidenta vēlēšanu laikā Kijivā norisinājās galvenie Oranžās revolūcijas, bet 2013.—2014. gadā Maidana revolūcijas notikumi.

Kijivā dzimušie 
 Nikolajs Berdjajevs — filozofs
 Oļegs Blohins — futbolists
 Mihails Bulgakovs — rakstnieks
 Maija Derena — kinorežisore
 Iļja Ērenburgs — rakstnieks un publicists
 Reinholds Gliērs — komponists
 Vladimirs Horovics — pianists
 Milla Jovoviča — kinoaktrise
 Efraims Kacirs — Izraēlas prezidents (1973—1978)
 Valērijs Lobanovskis — futbola treneris
 Kazimirs Maļevičs — gleznotājs
 Golda Meira — politiķe
 Jevgēņijs Primakovs — politiķis
 Igors Sikorskis — helikopteru konstruktors
 Ļevs Šestovs — filozofs

Galerija

Klimats

Atsauces

Ārējās saites 

 Mājaslapa

 
Ukrainas pilsētas
Eiropas galvaspilsētas
Lielpolijas vojevodiste

Lielpolijas vojevodiste (Województwo wielkopolskie) ir Polijas vojevodiste valsts rietumos. Dibināta 1999.gada 1.janvārī apvienojot piecas vojevodistes. Vojevodiste nosaukta Polijas novada - Lielpolijas vārdā.

Administratīvais iedalījums 

Vojevodiste iedalās 35 apriņķos (powiat) - no tiem 4 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 31 lauku apriņķis (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 226 gminas (gmina), kuru skaitā ietilpst 105 pilsētas.

Visi apriņķi nosaukti apriņķa centru vārdā, izņemot:

 Čarnkovas-Tšcjankas apriņķis - centrs Čarnkova
 Grodziskas apriņķis - centrs Grodziska Velkoposka
 Srodas apriņķis - centrs Sroda Velkopolska

Pilsētas 

Vojevodistē ir 109 pilsētas (trekninātas pilsētas ar apriņķa tiesībām):

Karte

Apskates objekti
Dravas nacionālais parks (Drawieński Park Narodowy)
Gņezno arhikatedrāle (Bazylika prymasowska Wniebowzięcia Najświętszej Maryi Panny w Gnieźnie)
Košutu muiža (Dwór w Koszutach)
Kurņikas pils (Polijas ZA bibliotēka) (Zamek w Kórniku)
Kurņikas Visu Svēto baznīca (Kościół Wszystkich Świętych w Kórniku)
Ledņices sala (Ostrów Lednicki)
Lielpolijas nacionālais parks (Wielkopolski Park Narodowy)
Londas klosteris (Opactwo Cystersów w Lądzie)
Lubiņas baznīca (Kościół Narodzenia Najświętszej Marii Panny w Lubiniu)
Poznaņas cietoksnis (Twierdza Poznań)
Poznaņas katedrāle (Bazylika archikatedralna Świętych Apostołów Piotra i Pawła w Poznaniu)
Poznaņas rātsnams (Ratusz w Poznaniu)
Poznaņas vēsturiskais centrs (Historyczny zespół miasta Poznania)
Ridzinas pils (Zamek w Rydzynie)
Rogalinas pils (Pałac w Rogalinie)
Sventa Guras bazilika (Bazylika na Świętej Górze)

Galerija

Ārējās saites
Dravas nacionālais parks
Gņezno arhidiacēze
Košutu muižas muzejs
Kurņikas bibliotēka
Ledņices salas muzejs
Lielpolijas nacionālais parks
Londas klosteris
Lubiņas benediktīniešu kllosteris
Poznaņa
Poznaņas katedrāle
Ridzinas pils
Rogalinas pils muzejs
Sventa Guras svētvieta
Mazpolijas vojevodiste

Mazpolijas vojevodiste () ir Polijas vojevodiste valsts dienvidos. Dibināta 1999.gada 1.janvārī, apvienojot trīs vojevodistes. Vojevodiste nosaukta vēsturiskā Polijas novada — Mazpolijas vārdā. Vojevodistē ietilpst senā Polijas galvaspilsēta — Krakova, kā arī Polijas vienīgais augstkalnu apgabals — Tatri.

Administratīvais iedalījums 

Vojevodiste iedalās 22 apriņķos (powiat) — no tiem 3 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 19 lauku apriņķi (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 182 gminas (gmina).

Apriņķi:

 Bohņas apriņķis (powiat bocheński)
 Bžesko apriņķis (powiat brzeski)
 Dombrovas apriņķis (powiat dąbrowski)
 Gorlices apriņķis (powiat gorlicki)
 Hšanovas apriņķis (powiat chrzanowski)
 Krakova (Kraków)
 Krakovas apriņķis (powiat krakowski)
 Limanovas apriņķis (powiat limanowski)
 Mehovas apriņķis (powiat miechowski)
 Misleņices apriņķis (powiat myślenicki)
 Novi Sonča (Nowy Sącz)
 Novi Sončas apriņķis (powiat nowosądecki)
 Novi Targas apriņķis (powiat nowotarski)
 Olkušas apriņķis (powiat olkuski)
 Osvencimas apriņķis (powiat oświęcimski)
 Prošovices apriņķis (powiat proszowicki)
 Suhas apriņķis (powiat suski)
 Tarnova (Tarnów)
 Tarnovas apriņķis (powiat tarnowski)
 Tatru apriņķis (powiat tatrzański)
 Vadovices apriņķis (powiat wadowicki)
 Veličkas apriņķis (powiat wielicki)

Pilsētas 

Vojevodistē ir 61 pilsēta (trekninātas pilsētas ar apriņķa tiesībām):

Karte

Apskates objekti
Aušvices-Birkenavas muzejs (Państwowe Muzeum Auschwitz-Birkenau w Oświęcimiu)
Babja Guras nacionālais parks (Babiogórski Park Narodowy)
Bohņas sāls raktuves (Kopalnia soli Bochnia)
Brunaru baznīca (Cerkiew św. Michała Archanioła w Brunarach)
Dembno baznīca (Kościół św. Michała Archanioła w Dębnie)
Gorces nacionālais parks (Gorczański Park Narodowy)
Koscjuško kurgāns (Kopiec Kościuszki w Krakowie)
Krakovas Kazimežas rajons (Kazimierz)
Krakovas vecpilsēta (Stare Miasto w Krakowie)
Maguras nacionālais parks (Magurski Park Narodowy)
Ņepolomices pils (Zamek Królewski w Niepołomicach)
Ojcovas nacionālais parks (Ojcowski Park Narodowy)
Peņinu nacionālais parks (Pieniński Park Narodowy)
Raclavices kaujas vieta (Bitwa pod Racławicami)
Šalovas baznīca (Kościół św. Michała Archanioła w Szalowej)
Tatru nacionālais parks (Tatrzański Park Narodowy)
Tiņecas klosteris (Opactwo Benedyktynów w Tyńcu)
Vavelas pils (Wawel)
Veličkas sāls raktuves (Kopalnia soli Wieliczka)
Zebžidovska kalvārija (Sanktuarium pasyjno-maryjne w Kalwarii Zebrzydowskiej)

Galerija

Ārējās saites
Aušvices-Birkenavas muzejs
Babja Guras nacionālais parks
Bohņas sāls raktuves
Gorces nacionālais parks
Maguras nacionālais parks
Ņepolomices pils
Ojcovas nacionālais parks
Peņinu nacionālais parks
Tatru nacionālais parks
Tiņecas klosteris
Vavelas pils
Veličkas sāls raktuves
Zebžidovska kalvārija
Silēzijas vojevodiste

Silēzijas vojevodiste () ir Polijas vojevodiste valsts dienvidos. Dibināta 1999. gada 1. janvārī, apvienojot divas vojevodistes. Nosaukta vēsturiskā novada — Silēzijas vārdā, kaut aizņem tikai Augšsilēzijas austrumdaļu. Svarīgs Polijas rūpniecības centrs. Reģionā iegūst akmeņogles, svinu, cinku, dzelzs rūdu.

Administratīvais iedalījums 

Vojevodiste iedalās 36 apriņķos (powiat) — no tiem 19 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 17 lauku apriņķi (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 167 gminas (gmina), kuru skaitā ietilpst 52 pilsētas.

Apriņķi:

 Belsko apriņķis (powiat bielski)
 Belsko-Bjala (Bielsko-Biała)
 Beņdzinas apriņķis (powiat będziński)
 Beruņas-Leņdzinu apriņķis (powiat bieruńsko-lędziński)
 Bitoma (Bytom)
 Cešinas apriņķis (powiat cieszyński)
 Čenstohova (Częstochowa)
 Čenstohovas apriņķis (powiat częstochowski)
 Dombrova Gurņiča (Dąbrowa Górnicza)
 Glivice (Gliwice)
 Glivices apriņķis (powiat gliwicki)
 Hožova (Chorzów)
 Jastšembezdroja (Jastrzębie-Zdrój)
 Javožno (Jaworzno)
 Katovice (Katowice)
 Klobuckas apriņķis (powiat kłobucki)
 Lubliņecas apriņķis (powiat lubliniecki)
 Mikolovas apriņķis (powiat mikołowski)
 Mislovice (Mysłowice)
 Miškovas apriņķis (powiat myszkowski)
 Pekari Slonski (Piekary Śląskie)
 Pščinas apriņķis (powiat pszczyński)
 Racibožas apriņķis (powiat raciborski)
 Ribņika (Rybnik)
 Ribņikas apriņķis (powiat rybnicki)
 Ruda Slonska (Ruda Śląska)
 Semjanovice Slonske (Siemianowice Śląskie)
 Sosnoveca (Sosnowiec)
 Sventohlovice (Świętochłowice)
 Tarnovske Guru apriņķis (powiat tarnogórski)
 Tihi (Tychy)
 Vodzislavas apriņķis (powiat wodzisławski)
 Zabže (Zabrze)
 Zaverces apriņķis (powiat zawierciański)
 Živecas apriņķis (powiat żywiecki)
 Žori (Żory)

Pilsētas 

Vojevodistē ir 71 pilsēta (trekninātas pilsētas ar apriņķa tiesībām):

Karte

Apskates objekti

Belsko-Bjalas katedrāle (Katedra św. Mikołaja w Bielsku-Białej)
Beņdzinas pils (Zamek w Będzinie)
Cešinas Jēzus baznīca (Kościół Jezusowy w Cieszynie)
Čenstohovas bazilika (Bazylika archikatedralna Świętej Rodziny w Częstochowie)
Jasna Guras klosteris (Jasna Góra)
Glivices pils (Zamek Piastowski w Gliwicach)
Glivices radiostacija (Radiostacja gliwicka)
Katovices Gišovecas rajons (Giszowiec)
Katovices katedrāle (Archikatedra Chrystusa Króla w Katowicach)
Katovices Miķeļa baznīca (Kościół św. Michała Archanioła w Katowicach)
Katovices Mūzikas akadēmija (Akademia Muzyczna im. Karola Szymanowskiego w Katowicach)
Katovices Ņikišovecas rajons (Nikiszowiec)
Melnā Asara šahta (Sztolnia Czarnego Pstrąga)
Tarnovske Guru sudraba raktuves (Zabytkowa Kopalnia Srebra)
Pščinas pils (Zamek w Pszczynie)
Silēzijas Seima ēka (Gmach Sejmu Śląskiego)
Spodek (Spodek)
Sulkovsku pils (Muzeum Historyczne w Bielsku-Białej – Zamek książąt Sułkowskich)

Galerija

Ārējās saites 

Belsko-Bjalas katedrāle
Čenstohovas bazilika 
Jasna Guras klosteris
Glivices radiostacija
Katovices katedrāle
Katovices Mūzikas akadēmija
Melnā Asara šahta 
Pščinas pils
Spodek
Sulkovsku pils
Piekarpatu vojevodiste

Piekarpatu vojevodiste () ir Polijas vojevodiste valsts dienvidaustrumos - Mazpolijā. Dibināta 1999.gada 1.janvārī, apvienojot trīs vojevodistes. Vojevodiste nosaukta Karpatu kalnu vārdā.

Administratīvas iedalījums 

Vojevodiste iedalās 25 apriņķos (powiat) - no tiem 4 ir pilsētas ar apriņķa tiesībām (miasto na prawach powiatu) un 21 lauku apriņķis (powiat ziemski). Visā vojevodistē ir 160 gminas (gmina).

 Beščadu apriņķis (powiat bieszczadzki)
 Bžozovas apriņķis (powiat brzozowski)
 Dembicas apriņķis (powiat dębicki)
 Jaroslavas apriņķis (powiat jarosławski)
 Jaslo apriņķis (powiat jasielski)
 Kolbušovas apriņķis (powiat kolbuszowski)
 Krosno (Krosno)
 Krosno apriņķis (powiat krośnieński)
 Laņcutas apriņķis (powiat łańcucki)
 Lesko apriņķis (powiat leski)
 Ležajskas apriņķis (powiat leżajski)
 Lubačovas apriņķis (powiat lubaczowski)
 Melecas apriņķis (powiat mielecki)
 Ņisko apriņķis (powiat niżański)
 Pšemisla (Przemyśl)
 Pšemislas apriņķis (powiat przemyski)
 Pševorskas apriņķis (powiat przeworski)
 Ropčices-Seņdzišovas apriņķis (powiat ropczycko-sędziszowski)
 Sanokas apriņķis (powiat sanocki)
 Stalova Volas apriņķis (powiat stalowowolski)
 Stšižovas apriņķis (powiat strzyżowski)
 Tarnobžega (Tarnobrzeg)
 Tarnobžegas apriņķis (powiat tarnobrzeski)
 Žešova (Rzeszów)
 Žešovas apriņķis (powiat rzeszowski)

Pilsētas 

Vojevodistē ir 50 pilsētas (trekninātas pilsētas ar apriņķa tiesībām):

Karte

Apskates objekti
Baranovas Sandomerskas pils (Zamek w Baranowie Sandomierskim)
Beščadu nacionālais parks (Bieszczadzki Park Narodowy)
Krasičinas pils (Zamek w Krasiczynie)
Laņcutas pils (Zamek w Łańcucie)
Ležajskas klosteris (Zespół Kościoła i Klasztoru Bernardynów w Leżajsku)
Maguras nacionālais parks (Magurski Park Narodowy)
Pšemislas grieķu-katoļu katedrāle (Sobór św. Jana Chrzciciela w Przemyślu)
Radružas baznīca (Cerkiew św. Paraskewy w Radrużu)
Sanokas pils (Zamek Królewski w Sanoku)
Žešovas pils (Zamek w Rzeszowie)

Galerija

Ārējās saites 

Baranovas Sandomerskas pils
Beščadu nacionālais parks
Krasičinas pils
Laņcutas pils
Ležajskas klosteris
Maguras nacionālais parks
Federālais distrikts

Federālais distrikts () ir īpaša Brazīlijas administratīvā iedalījuma vienība, kas sevī ietver valsts galvaspilsētu Brazilju.

Atsauces 

Brazīlijas štati
Espiritu Santu

Espiritu Santu vai Espīritu Santu () ir viens no Brazīlijas divdesmit sešiem štatiem, kas atrodas valsts dienvidaustrumu daļā. Tas ietilps Brazīlijas Dienvidaustrumu reģionā. Tas robežojas ar Minasžeraisu rietumos, ar Riodežaneiro štatu dienvidos un ar Baiju ziemeļos. To austrumos apskalo Atlantijas okeāns. Štata administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Vitorija.

Štata kopējā platība ir 46 077,5 km², pēc 2015. gada provizoriskajiem datiem tajā dzīvo 3 929 911 iedzīvotāji. Tas ir divdesmit trešais lielākais Brazīlijas štats pēc platības un piecpadsmitais lielākais pēc iedzīvotāju skaita.

Atsauces

Ārējās saites 

Brazīlijas štati
Aļaska

Aļaska (, izrunā: ) ir pēc platības lielākais Amerikas Savienoto Valstu štats. Tas atrodas Ziemeļamerikas ziemeļrietumos. Pateicoties dabas resursiem, tas ir viens no turīgākajiem ASV štatiem. Aļaskas administratīvais centrs ir Džūno.

Aļaskai ir sauszemes robeža ar Kanādas Britu Kolumbijas provinci un Jukonas teritoriju. Aļaska ir vienīgais ASV štats, kam ir robeža ar Krievijas federāciju. Tā ir jūras robeža, kas novilkta caur Beringa šaurumu.

Vēsture 

1799. gadā Krievijas impērijas ķeizars Pāvils I lika izveidot izveidojot Krievijas-Amerikas kompāniju, kas kontrolēja piekrasti un iestiepās Aļaskas vidienē pa Jukonas upi. Tika izveidoti 23 tirdzniecības forti, kuru skaits vēlāk pieauga līdz 60. Baranovs dibināja jaunus fortus aizvien tālāk uz dienvidiem, iestiepjoties Meksikas kontrolētajā Kalifornijā, kur 1812. gada 2. februārī nodibināja Rosa fortu. 
No 1815. līdz 1818. gadam Oto fon Kocebū vadītā ekspedīcija neveiksmīgi centās atrast Ziemeļu jūras ceļu cauri Beringa šaurumam, no 1818. gada par kompānijas vadītājiem un Krievijas Amerikas gubernatoriem uz piecu gadu termiņiem iecēla karaflotes virsniekus. Kompānijas apmetnes bija sadalītas piecās teritorijās: Novoarhangeļskas, Kodiakas, Unalaskas, Rosa forta un Ziemeļu salu. 1824. gadā Krievijas impērija atteicās no pretenzijām Oregonas piekrastē un 1844. gadā pārdeva Rosa fortu.

Krievijas Amerika bija tirdzniecības kolonija, lielākā kolonistu daļa pēc 7 gadus ilga kontrakta beigām atgriezās Krievijas impērijā. 1835. gadā ap 100 kompānijas darbiniekiem, kas bija nostrādājuši vairāk par 15 gadiem, ļāva palikt uz patstāvīgu dzīvi. 1818. gadā Sitkā dzīvoja 190 krievi, 72 kreoli un 173 aleuti, 1821. gadā ap 320 krievi, 130 kreoli un 240 aleuti, bet 1863. gadā dzīvoja 978 krievi un kreoli.

1867. gadā Krievijas impērija Aļasku pārdeva ASV par 7,2 miljoniem ASV dolāru. Vairums amerikāņu šo pirkumu vērtēja kā naudas izšķērdēšanu, līdz 1896. gadā Aļaskā tika atklāts zelts. Daudzi cilvēki devās uz Aļasku cerībā kļūt bagāti. Naftas atradņu atklāšana 1968. gadā papildināja šīs pavalsts bagātību.

Lielākās pilsētas

Atsauces

Ārējās saites 

ASV štati
Arizona

Arizona ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Dienvidrietumu reģionā. Arizonas galvaspilsēta ir Fīniksa.

Arizona robežojas ar Jūtas, Kalifornijas, Kolorādo, Nevadas un Ņūmeksikas štatu, kā arī ar diviem Meksikas štatiem — Sonoru un Lejaskaliforniju.

Arizonas štatā atrodas interesanti dabas pieminekļi, tai skaitā Lielais kanjons.

Iedzīvotāji 
Pēc tautas skaitīšanas datiem 2010. gadā štatā bija 6 392 017 iedzīvotāju. 72,9% no štata iedzīvotājiem, kas vecāki par 5 gadiem, kā pirmo ģimenē lietoto valodu minēja angļu valodu, 20,8% — spāņu, bet 1,48% — navahu valodu. Tikai divos ASV štatos — Aļaskā un Ņūmeksikā — bija lielāks pamatiedzīvotāju valodu lietotāju skaits.

Lielākās pilsētas

Skatīt arī 
 Arizonas karogs

Atsauces

Ārējās saites 

 www.adventures.lv - Fotogrāfijas un ceļojuma piezīmes no Arizonas 

ASV štati
Konektikuta

Konektikuta - viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, atrodas Jaunanglijas reģionā. Konektikutas galvaspilsēta ir Hārtforda.

Konektikuta robežojas ar Masačūsetsas, Ņujorkas un Rodailendas štatiem, kā arī ar Longailendas līci.

Vēsture 

Pirms eiropiešu ierašanās Konektikutas teritorijā dzīvoja vairākas algonkinu tautas. Pirmais eiropietis, kurš izpētīja štata piekrasti, bija nīderlandietis Adriēns Bloks (Adriaen Block). Nīderlandieši nodibināja apmetni netālu no mūsdienu Hārtfordas un nodarbojās ar kažokādu tirdzniecību. 1633. gadā teritorijā ieradās angļi un nodibināja vairākas citas apmetnes. 1636. gadā nodibinājās angļu Konektikutas kolonija. 1637. gadā izcēlās t. s. Pekotu karš starp kolonistiem un to sabiedrotajiem un indiāņu pekotu tautu. Pekoti tika smagi sakauti. 18. gadsimta beigās robežu disputs Konektikutu noveda pie kara ar Pensilvāniju.

ASV neatkarības kara laikā Konektikutā lielas cīņas nenotika, jo jau pirms tam kolonijā bija nodibināta pašpārvalde. Konektikuta ir viens no trīspadsmit štatiem, kas 1776. gadā izveidoja ASV.

19. un 20. gadsimtā Konektikutā strauji attīstījās rūpniecība. Līdz pat 1930. gadiem štatā bija vislielākais izdoto patentu skaits uz iedzīvotāju visā valstī. Pasaules kari deva spēcīgu impulsu štata militārajai rūpniecībai. 20. gadsimta beigās indiāņu rezervācijām atļāva savās teritorijās atklāt kazino, rezultātā ievērojami palielinājās indiāņu rezervāciju ieņēmumi.

Iedzīvotāji 
Pēc tautas skaitīšanas datiem 2020. gadā štatā bija 3 605 944 iedzīvotāju.

Lielākās pilsētas

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

ASV štati
Džordžija

Džordžija () ir Amerikas Savienoto Valstu štats, kas atrodas Dienvidaustrumu reģionā. Robežojas ar Tenesī un ar Ziemeļkarolīnas štatu ziemeļos, ar Dienvidkarolīnas štatu ziemeļaustrumos, ar Floridas štatu dienvidos, ar Alabamas štatu rietumos, kā arī ar Atlantijas okeānu dienvidaustrumos. Džordžijas štata galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Atlanta. Štata kopējā platība ir 153 909 km², pēc 2019. gada datiem štatā dzīvo 10,62 miljoni iedzīvotāji. Pēc platības, tas ir 24. lielākais ASV štats pēc platības un 8. lielākais pēc iedzīvotāju skaita. Štats ir sīkāk sadalīts 159 apgabalos.

Kopš 2019. gada 14. janvāra, Džordžijas štata gubernators ir Braiens Kemps.

Lielākās pilsētas

Ārējās saites 

ASV štati
Havajas

Havajas ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, aizņem lielāko daļu Havaju salu arhipelāga (izņemot Midveja atolu) Klusā okeāna ziemeļu daļā. Havaju administratīvais centrs ir Honolulu.

Havajas ir astotais mazākais štats ASV, vienpadsmitais mazākais pēc iedzīvotāju skaita un trīspadsmitais blīvāk apdzīvotais štats ASV. Havaju štats ir vienīgais ASV, kura karogā vēl joprojām iekļauts Apvienotās Karalistes karogs.

Vēsture 
Salas ir sāktas apdzīvot no 6. līdz 3. gadsimtam p.m.ē. Līdz 18. gadsimtam arhipelāgā bija vairākas pamatiedzīvotāju karalistes, kuras 19. gadsimta sākumā bija apvienotas vienā karalistē (aptuveni  iedzīvotāju).

1893. gadā arhipelāgā ieradās ASV karaspēks un gāza karalieni Liliuokalani (hav. Lili'uokalani, 1838.-1917.). 1894. gadā tika proklamēta Havaju republika, de facto ASV protektorāts. 1898. gadā ASV anektēja Havaju salas, 1900. gadā piešķirot tām savu "teritoriju" statusu.
 
1908. gadā Perlharboras līcī tika ierīkota Jūras kara flotes bāze. 1941. gada 7. decembrī Japānas armija uzbruka ASV jūras kara bāzei Havajās — Perlharborai, kas bija nozīmīgs ASV armijas atbalsta punkts Klusajā okeānā. 1959. gada 21. augustā Havaju salas saņēma ASV štata (pavalsts) statusu.

Ārējās saites 

ASV štati
Aidaho

Aidaho (, ) (ID) ir viens no Amerikas Savienoto Valstu štatiem, kas atrodas ASV ziemeļrietumos. Štats robežojas ar Jūtas, Montānas, Nevadas, Oregonas, Vaiomingas, un Vašingtonas štatiem, kā arī ar Kanādu — Britu Kolumbijas provinci. Aidaho un Britu Kolumbijas robeža ir 77 km gara.

Iedzīvotāji 
Pēc ASV Tautas skaitīšanas biroja datiem, 2020. gadā Aidaho iedzīvotāju skaits bija 1 839 106 cilvēki, tādējādi konstatējams 17% iedzīvotāju skaita pieaugums, salīdzinot ar 2010. gada tautas skaitīšanas datiem. Pēc iedzīvotāju skaita pieaguma tempiem pēdējā desmitgadē Aidaho ir 2. vietā starp 50 štatiem (1. ir Jūta), šo pieaugumu veido gan dabiskais pieaugums, gan imigrācija (pārsvarā — iebraucēji no citiem štatiem).

Pēc Amerikāņu sabiedrības aptaujas (American Community Survey) rezultātiem, spāņu izcelsmes amerikāņi un latīņamerikāņi ir 12,2% (bieži tiek skaitīti pie baltajiem amerikāņiem) no štata iedzīvotāju skaita.

Lielākās iedzīvotāju grupas pēc izcelsmes (etniskās grupas) ir vācieši (17,5%), angļi (16,4%), īri (9,3%), amerikāņi (7,8%), kuri identificē ASV kā savas un senču izcelsmes vietu, skoti (3,2%).

Štatā visplašāk tiek lietota angļu valoda, lielākā lingvistiskā minoritāte ir spāņu valodas lietotāji.

Aidaho administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Boisisitija (205,7 tūkstoši iedzīvotāju). Nākamās lielākās pilsētas ir Nampa (81,6 tūkstoši), Meridiana (75,1 tūkstotis), Aidahofolsa (56,8 tūkstoši) un Pokatelo (54,3 tūkstoši).

Ģeogrāfija 
Aidaho robežojas ar sešiem ASV štatiem — Vašingtonu un Oregonu rietumos, Nevadu un Jūtu dienvidos, Montānu un Vaiomingu austrumos un ar Kanādas provinci Britu Kolumbiju ziemeļos.

Aidaho atrodas plašas teritorijas ar neskartu dabu, tajā atrodas arī daļa Klinšu kalnu. Štatā atrodas daļa Elles kanjona, ASV dziļākās aizas, un Šošonu ūdenskritums. Nozīmīgākā upe ir Sneika, citas nozīmīgas upes ir Klarkforka, Pandoreja, Spokena, Salmona, Boise, Pajeta, Klīrvotera. Sneikas zemienē izvietotas nozīmīgas Aidaho pilsētas: Boisisitija, Meridiāna, Nampa, Koldvela, Tvinfolsa, Aidahofolsa, Pokatello.

Aidaho šķērso divas laika joslas.

Administratīvais iedalījums
Aidaho štats administratīvi tiek iedalīts 44 apgabalos, no kuriem lielākais pēc iedzīvotāju skaita ir Eidas apgabals (Ada County). Tajā atrodas trīs lielākās štata pilsētas (Boisisitija, Nampa un Meridiana).

Ekonomika 
Nozīmīga tautsaimniecības nozare Aidaho ir lauksaimniecība. Salīdzinoši daudz audzē kartupeļus, tādēļ viens no štata neformālajiem nosaukumiem ir "kartupeļu štats" (Potato state). Kartupelis ir arī viens no štata simboliem. 19. gadsimta sākumā Aidaho daudz tika iegūtas kažokādas. 19. gadsimta vidū atrada zeltu, un līdz ar to sekoja liels kolonistu pieplūdums. Tā kā Aidaho iegūst daudz un dažādus derīgos izrakteņus, tad vēl viens tā neformālais nosaukums ir "dārgakmeņu štats" (Gem state).

Atsauces

Ārējās saites