joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Rogāļu strauts

Rogāļu strauts (saukts arī Akmeņupīte) ir Daugavas labā krasta pieteka Jēkabpils novada Kūku pagastā. Strauts iztek no Catlakšu ezera un ietek Daugavā netālu no Rogāļu gravas vietā, kur atrodas Rogāļu dižakmens. Strautu šķērso ceļš A6 Rīga—Daugavpils.

Ārējās saites 
 www.krustpils.lv

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Daugavas pietekas
Kūku pagasts
Krustpils novada upes
Oļegs Andrejevs (mūziķis)

Alex jeb īstajā vārdā Oļegs Andrejevs (dzimis  Daugavpilī , miris  Rīgā) bija latviešu  dziedātājs. Pazīstams kā latviešu smagā roka grupas Opus Pro līderis, tādu pazīstamu dziesmu kā "Tu un es", "Rozā lietus", "Dzimene", "Pēdējā pietura", "Čempions" līdzautors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1962. gadā Daugavpilī, mācījās Višķu sovhoztehnikumā, spēlēja vietējā pašdarbības ansamblī, tad bija bundzinieks arī kolhoza "Lāčplēsis" ansamblī un ansamblī "Džemperi". Ar skatuves vārdu Alex bija Ogres kultūras nama ansambļa "Metronoms" un Latvijas filharmonijas ansambļa Opus dalībnieks. 

No 1986. gada bija grupas Opus pro kodolā kopā ar ģitāristu un dziesmu autoru Hariju Zariņu. 1990. gadu sākumā kopā ar Ainaru Virgu, Uldi Marhilēviču, Igo un Gunti Vecgaili darbojās latviešu grupas "Riga" sastāvā ASV, ierakstīja albumu "Riga in America", kuru izdeva tikai 2015. gadā.

2011. gadā pēc ilgstošas pauzes atgriezās uz skatuves, pēc tam aktīvi sadarbojās ar bijušo grupas biedru Hariju Zariņu, savu meitu Aiju Andrejevu, kā arī aktīvi koncertējis Opus Pro sastāvā. Piedalījās albumu "Dzimene", "Es eju tevi zagt", "Tu un es"  (kopā ar Aiju Andrejevu), "Stāsts Nr.13" ierakstos. 2015. gadā dažas Alex dziesmas oriģinālizpildījumā tika iekļautas Harija Zariņa albumā "Mīlas rokbalādes".

Miris 2021. gada 27. decembrī.

Atsauces 

Latvijas mūziķi
1962. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Daugavpilī dzimušie
Latvijas dziedātāji
Finistēra

Finistēra (, ) ir departaments Francijas galējos ziemeļrietumos, Bretaņas pussalā. Tas ir viens no pirmajiem 83 departamentiem, kas tika izveidoti Franču revolūcijas laikā 1790. gada 4. martā. Departamenta nosaukums ir cēlies no latīņu valodas Finis Terræ ar nozīmi ‘Zemes gals’.

Francijas departamenti
Amjēna

Amjēna () ir pilsēta Francijas ziemeļos, Odefransas reģiona Sommas departamentā. Tā atrodas 120 kilometrus uz ziemeļiem no Parīzes un 100 kilometrus uz dienvidrietumiem no Lilles. Amjēna ir Sommas departamenta administratīvais centrs.

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa , 

Francijas komūnas
Odefransas pilsētas
Ministrs

Ministrs () ir valdības biedrs, kurš politiski vada kādu no ministrijām. Parasti ministrus ieceļ izpildvaras "galva", piemēram, Latvijā tas ir premjerministrs.

Vadot ministriju, ministrs realizē konstitūcijā un likumos noteiktos uzdevumus un funkcijas atbilstošā valsts pārvaldes nozarē, kā arī bez īpaša pilnvarojuma pārstāv ministriju un nosaka tās darbības stratēģiju. Atkarībā no tā, vai valsts ir parlamentāra vai prezidentāla republika, ministrs ir atbildīgs parlamenta vai prezidenta priekšā. Atbilstoši ministrs ir izpildvaras pārstāvis, kurš atbildīgs likumdevējvaras priekšā. Pastāv arī valsts ministri un ministri bez portfeļa, īpašo uzdevumu ministri, kas nevada ministriju, bet darbojas valdībā kā padomnieki vai īpašu, noteiktu uzdevumu realizētāji.

Atsauces

Ārējās saites 

Valdība
Tituli

id:Menteri#Menteri di Indonesia
Kosovas starptautiskā atzīšana

Kosovas starptautiskā atzīšana notiek kopš 2008. gada 17. februāra, kas ieguva neatkarību no Serbijas. Kosovas neatkarību ir atzinušas 110 no 193 Apvienoto Nāciju Organizācijas dalībvalstīm (57%).

Valstis, kas atzīst Kosovas neatkarību 

Valstis ir sarindotas augošā secība, sākot ar 1. valsti, kas pirmā atzīst Kosovas neatkarību un beidzot ar valsti, kas, pagaidām, pēdējā atzīst Kosovas neatkarību.

Valstis, kas neatzīst Kosovas neatkarību

Ārējās saites 

Starptautiskās atzīšanas
Kosova
Peters Hanzens

Peters Ādolfs Cēzars Hanzens (,  — ) bija vācu militārpersona, Otrajā pasaules karā SS brigādefīrers un ieroču SS ģenerālmajors. 1943. gadā komandējis 15. latviešu ieroču SS grenadieru divīziju tās formēšanās periodā.

Biogrāfija 
Piedalījies Pirmajā pasaules karā, kur apbalvots ar otrās un pirmās pakāpes Dzelzs krustu. Kopš 1933. gada aprīļa NSDAP (Nr. 2860864) un SS (Nr. 129846) biedrs.

1935. gada 15. augustā atgriezās armijā kapteiņa dienesta pakāpē un tika nozīmēts par baterijas komandieri Leipcigā. 1937. gadā tika pārvietots uz 50. artilērijas pulku (Leipciga). No 1939. gada paaugstināts majora pakāpē un nozīmēts par 50. artilērijas pulka 2. bataljona komandieri. 1939. gada 1. jūnijā pārvietots uz SS armijas papildinājuma daļām un nozīmēts par SS oberšturmbanfīreru. No 1939. gada 19. oktobra — SS standartfīrers, no 1940. gada 13. decembra — SS oberfīrers, no 1942. gada 30. janvāra — SS brigādenfīrers un ieroču SS ģenerālmajors. 

No 1943. gada 25. februārim līdz maijam komandēja 15. ieroču SS grenadieru divīziju, tās formēšanās laikā. No 1944. gada 10. jūlija līdz 22. augustam — SS 3. tanku korpusa artilērijas komandieris. 1944. gada septembrī - oktobrī komandējis 1. itāļu grenadieru ieroču SS brigādi. No 1944. novembra līdz 1945. gada februārim — 1. SS tanku korpusa artilērijas komandieris. No 1945. gada 5. februāra līdz 8. maijam — SS 18. armijas korpusa štāba priekšnieks. Daudzu apbalvojumu kavalieris.

Vācijas virsnieki
Kokgriezums

Kokgriezums (, ) ir grafikas augstspiedes tehnikas ksilogrāfijas veids.

Kokgriezumā klišejas izgatavo no garenšķiedras koka plāksnēm, kurā attēlam jeb zīmējumam paredzētos baltos laukumus padziļina ar speciāliem nažiem un grebļiem. Kokgriezuma tehnikā veidots novilkums nesanāk tik smalks kā kokgrebumā. Kokgriezumam raksturīgas kontrastainas melni balto toņu attiecības. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru. Ar terminu "kokgriezums" apzīmē gan augstspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu, kas iespiests šajā tehnikā.

Kokgrebumu izgudroja Ķīnā, kur tas radās 6. gadsimtā, bet Eiropā kokgriezuma tehniku sāka lietot 14. gadsimtā, visbiežāk grāmatu ilustrācijās. Liels nopelns šīs tehnikas attīstībā ir ziemeļu renesanses māksliniekiem, īpaši vācu māksliniekiem.
Minami ir Hanss Holbeins Jaunākais, Lūkass Krānahs Vecākais un Albrehts Dīrers, kuri ir devuši visnozīmīgāko ieguldījumu kokgriezuma tehnikas attīstībā.

Atsauces 

Augstspiedes tehnika

fi:Taidegrafiikka#Puupiirros
Inesis Boķis

Inesis Boķis (dzimis  Ogres rajonā) ir latviešu mežsaimnieks un politiķis. Bijis 12. Saeimas deputāts (ievēlēts no "Vienotības" saraksta), iepriekš bijis Valmieras domes priekšsēdētājs. Ilgstoši pārstāvēja Tautas partiju, 2012. gada aprīlī bija reģionālās partijas "Valmierai un Vidzemei" dibinātājs, taču no tās ir izstājies.

Izglītību ieguvis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijā, studējis mežsaimniecību. Bijis Mazsalacas MRS direktora vietnieks, Valmieras virsmežniecības virsmežzinis.

Politiskā darbība 
Bijis Padomju Savienības Komunistiskās partijas biedrs no 1989. gada.

1997. gadā pirmo reizi ievēlēts Valmieras pilsētas domē, pārstāvot apvienības "Ozols" sarakstu. Vēlētāju atbalstu guvis arī četrās sekojošajās pašvaldību vēlēšanās, kurās kandidēja no Tautas partijas saraksta un 2013. gada Valmieras domes vēlēšanās no partijas "Valmierai un Vidzemei".

2001. gadā ievēlēts par Valmieras domes priekšsēdētāja Māra Kučinska vietnieku. Valmieras domes priekšsēdētāja amatā ievēlēts , nomainot M. Kučinski, kurš kļuva par 8. Saeimas deputātu.

2012. gadā I. Boķis bija viens no reģionālās partijas "Valmierai un Vidzemei" izveidotājiem. 2014. gadā ticis ievēlēts 12. Saeimā kā partijas pārstāvis "Vienotības" sarakstā.

2018. gada janvārī izstājies no "Vienotības" Saeimas frakcijas pēc balsojumiem pretēji kopējai frakcijas nostājai. Pēc tam paziņojis par izstāšanos arī no partijas "Valmierai un Vidzemei". 2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta, taču netika ievēlēts.

2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās kandidēja uz vietu Valmieras novada domē, atkal no partijas "Valmierai un Vidzemei" saraksta, tomēr netika ievēlēts.

Atsauces

Ārējās saites 
 CVK profils

1958. gadā dzimušie
Tautas Partijas politiķi
12. Saeimas deputāti
Valmieras pašvaldības vadītāji
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Samanta Stosura

Samanta Džeina Stosura (; dzimusi  Brisbenā, Austrālijā) ir profesionāla austrāliešu tenisiste. Profesionālo karjeru uzsāka 1999. gadā. S. Stosuras labākais sasniegums WTA Tūres vienspēļu rangā ir  sasniegtā 4. vieta, dubultspēlēs viņa ir bijusi ranga līdere ().

Karjerā S. Stosura ir uzvarējusi 3 WTA vienspēļu un 23 dubultspēļu turnīros, bet lielāko panākumu Grand Slam sacensībās viņa guva 2011. gada ASV atklātajā čempionātā, 2006. gada Francijas un 2005. gada ASV atklāto čempionātu dubultspēļu turnīros, kurā svinēja uzvaru. Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs (, ).

Vietas Grand Slam turnīros 

|}

Ārējās saites 

  

 

1984. gadā dzimušie
Austrālijas tenisisti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Brisbenā dzimušie
Margarita Stāraste

Margarita Stāraste-Bordevīka (dzimusi Margarita Barvika  Vladimirā, Krievijā, mirusi ) bija latviešu grāmatu ilustratore un rakstniece.  Viņas darbs pārsvarā bija saistīts ar bērnu daiļliteratūru. Sevi uzskatījusi par "Cēsu puses lībiešu pēcteci".

Uzvārdu Stāraste ieguvusi, apprecoties ar savu pirmo vīru Kārli Stārastu. Uzvārdu Bordevika ieguvusi, apprecoties ar nīderlandieti Gerritu Bordevīku.

Biogrāfija 
No 1933. līdz 1941. gadam mācījusies Latvijas Mākslas akadēmijas Purvīša dabasskatu glezniecības meistardarbnīcā pie Konrāda Ubāna, Jāņa Kugas un Vilhelma Purvīša, 1952. gadā absolvējusi akadēmijas Grafikas nodaļu.

1937. gadā sākusi piedalīties izstādēs, ir bijušas divas personālizstādes: 1989. un 1994. gadā. 1942. gadā sākusi rakstīt un ilustrēt savas bērnu grāmatas, kopumā sarakstījusi 20 grāmatas, pirmā grāmata arī tikusi izdota 1942. gadā. Viņas populārākās grāmatas ir "Balti tīri sniega vīri" (1942), "Ziemassvētku pasakas" (1943), "Zīļuks" (1961), "Pasaku ābece" (1969) un "Lācīša Rūcīša raibā diena" (1977). Viņas grāmatas tikušas tulkotas vairākās citās valodās, tai skaitā poļu, lietuviešu, angļu, vācu, krievu un japāņu. Viņa ir līdzautore 1994. gadā iznākušajam lībiešu tautasdziesmu krājumam "Urū! Rurū!", kas tika izdots latviešu un lībiešu valodā. Pēc rakstnieces darbu motīviem tikušas uzņemtas vairākas animācijas filmas. Vēl ir veidojusi dekorācijas savu darbu iestudējumiem Latvijas Leļļu teātrī un Jaunatnes teātrī. Stāraste ir arī apmēram 40 citu autoru grāmatu ilustratore.

1964. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības biedri, 1991. gadā — Latvijas Rakstnieku savienības biedri. 1982. gada saņēma Pastariņa prēmiju, 1994. gadā tika izdota Stārastei veltīta pastmarku sērija. 1999. gadā — III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2010. gadā tika sākta Margaritas Stārastes balvas pasniegšana.

Bijusi precējusies ar koktēlnieku Kārli Stārastu laikā no 1941. līdz 1969. gadam, lai gan vīrs no ģimenes aizgājis jau 1950. gadā. 1993. gadā apprecējusies ar nīderlandieti, jaunības dienu mīlu Gerritu Bordevīku, ar kuru bijusi precējusies līdz viņa nāvei 2000. gadā. Nīderlandē dzīvojusi no 1992. līdz 2000. gadam.

Mirusi .

2014. gadā, pāris dienas pirms Margaritas Stārastes došanās mūžībā, ekspertu komisija nolēma viņai piešķirt Latvijas Literatūras gada balvu (LALIGABA) par mūža ieguldījumu Latvijas rakstniecībā. Balva tika novēlēta laureātes ģimenei.

2017. gada 22. novembrī nāca klajā precizētā Margaritas Stārastes biogrāfija “Margarita Stāraste. Post Scriptum”, “Latvijas Grāmata” (autore Margaritas Stārastes meita Lilita Maija Klinkerte)

Atsauces

Ārējās saites 
 Margarita Stāraste

1914. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Latviešu rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Rakstnieces
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Simtgadnieki
Vladimiras apgabalā dzimušie
Alberts Filka

Alberts Filka (dzimis  Majoros, miris  ) bija latviešu gleznotājs, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs un skolotājs.

Biogrāfija 
Alberts Filka dzimis 1891. gada 3. augustā Majoros zemnieku ģimenē. Mākslinieka izglītību ieguvis Jūlija Madernieka studijā(1909-1911,) Kazaņas mākslas skolā (1911-1912), Pēterburgas Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolā (1913-1915). Iesaukts armijā pēdējā kursa laikā, piedalījies Ziemassvētku kaujās, kur 1916. gadā smagi ievainots un atbrīvots no dienesta. Devies uz Ziemeļkaukāzu, kur nodarbojies ar mākslu. Latvijā atgriezies 1920. gadā. Strādājis par dekoratoru Latvijas Nacionālajā operā un Latgales teātrī (1926-1927) un skolotāju Rīgā, Daugavpilī un Rēzeknē. Darbojies arī satīriskajā izdevumā "Rūgtās drapes". Bijis Neatkarīgo māksinieku vienības biedrs no 1920. līdz 1931. gadam. Miris 1938. gada 18. septembrī, apbedīts Rīgā, Raiņa kapos.

Mākslinieciskā darbība 
Gleznojis galvenokārt žanriskas ainavas, attēlojot zvejnieku un zemnieku ikdienu un darbu, kā arī Rīgas un Rēzeknes ielas un tirgus skatus, ostas, zvejniekciemus un zirgus.

Izstādes 
Izstādēs piedalījies no 1913. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā 1922. gadā, kur izstādīti arī kokgrebumi un zīmējumi, 1928., 1935., 1938/1939. gadā (pēcnāves izstāde), Rēzeknē 1924. gadā, kur norisinājās divas izstādes, no kurām viena bija kopā ar Francisku Varslavānu, Madlienā 1935. gadā, Valmierā 1936. gadā. Piedalījies Neatkarīgo mākslinieku vienības organizētajās izstādēs no 1924. gada.

Izmantotā literatūra 
 Red. Vilsons, A. Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239. lpp.
 Red. Romis Bēms. Latviešu tēlotāja māksla. 1860 — 1940. Rīga:Zinātne, 1986. 500lpp.

Atsauces

Ārējās saites 
 Biogrāfija
 Biogrāfija un darbi

1891. gadā dzimušie
1938. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas gleznotāji
Latviešu mākslinieki
Latvijas pedagogi
Neatkarīgo mākslinieku vienības mākslinieki
Raiņa kapos apbedītie
Jūrmalā dzimušie
Koncerts

Koncerts (vācu konzert no itāļu concerto — saskaņa) ir liela apjoma skaņdarbs vienam, retāk diviem izpildītājiem un orķestrim. Koncerta pamatā ir soloizpildītāja un orķestra sacensības princips. Koncerts iezīmējas ar mūzikas materiāla reljefu tematismu un skanējuma krāsainību. Īpaši šī žanra paveidi ir koncerts vienam izpildītājam (bez orķestra), koncerts orķestrim (bez solista palīdzības) 17. un 18. gadsimtā bija izplatīts concerto grosso.

Būtisks koncerta rašanās priekšnoteikums bija vairāku solistu, orķestra pretnostatījums, ko pirmoreiz plaši pielietoja Venēcijas skolas pārstāvji, balsu un instrumentu partiju izcelšana vokāli simfoniskajos skaņdarbos. Vissenākie koncerti no 16. un 17. gadsimtu mijas.

Pirmie instrumentālie koncerti radās 17. gadsimtā Itālijā.
18. gadsimta otrajā pusē nostiprinājās instrumentālā koncerta klasiskais tips ar divkāršo ekspozīciju pirmajā daļā. Pats koncertēšanās princips galvenokārt izpaudies tematiskā materiāla izkārtojumā
Klasisko koncertu izveidojuši Volfgangs Amadejs Mocarts, Ludvigs van Bēthovens. Pēc Bēthovena iezīmējas divi koncerta paveidi: virtuozais un simfonizētais.
Abi šie koncerta paveidi ir stingri nodalīti, visbiežāk ir vienoti (F. Lista, P. Čaikovska, A. Glazunova, S. Rahmaņinova darbos]. 20. gadsimta koncertos dažkārt iezīmējas virtuozitātes pārsvars (D. Šostakovičs, R. Šcedrins).

Citā nozīmē publisks skaņdarbu atskaņojums pēc iepriekš sastādītas programmas. Ir solokoncerti, kamermūzikas, estrādes u.c. veida koncerti.

Atsauces

Ārējās saites 

Mūzika
Klasiskā mūzika
Rinalds Sirsniņš

Rinalds Sirsniņš (dzimis  Ogrē) ir latviešu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā. Pašlaik (2019) pārstāv LBL klubu BK Ogre.

Karjeras laikā pārstāvējis LBL klubus ASK/Buki, Barons/LMT Rīga, SK Valmiera, BK Jēkabpils, kā arī Polijas līgas klubu Vloclavekas "Anwil". Spēlējis arī Igaunijā un Ukrainā.

2008. gadā kopā ar Barons/LMT izcīnīja FIBA Eirokausu.

Latvijas izlasē debitējis .

Atsauces

Ārējās saites 

 FIBA Europe profils 

1985. gadā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Saspēles vadītāji
Sausā adata

Sausā adata (no ) ir grafikas dobspiedes tehnikas paveids, kurā zīmējumu ieskrāpē metāla plāksnē bez skābes un lakas izmantošanas.

Sausās adatas tehnikā zīmējumu veido, ieskrāpējot ar adatu zīmējumu metāla plāksnē. Vēlāk šo plāksni ietamponē ar krāsu, kas iestrēgst starp skrāpējumiem, bet pārējo virsmu notīra. Spiede papīru piespiež plātnei, un tas saskaras ar krāsu, no kā rodas uz plātnes iestrādātā zīmējuma spoguļattēls. Ar terminu "sausā adata" apzīmē gan dobspiedes tehniku, gan arī mākslas darbu — novilkumu, kas iegūts šajā tehnikā. Pirmo eksemplāru sauc par autoreksemplāru. Šajā tehnikā ir iespējam izveidot aptuveni 100 novilkumu.

Sausās adatas tehniku galvenokārt izmantoja 17. gadsimtā, bet popularitāti šī tehnika iemantoja 19. gadsimtā. Sausās adatas tehnikā strādājuši tādi mākslinieki kā Albrehts Dīrers, Džeims Ebbots Makneils Vistlers un Rembrants.

Atsauces 

Dobspiedes tehnika
Jānis Lāčplēsis

Jānis Lāčplēsis (dzimis  Daugavpilī) ir latviešu finansists un politiķis, bijušais Daugavpils domes priekšsēdētājs (2009 —2011, 2013 —2017). Ir bijis arī 7. un 11. Saeimas deputāts. Pārstāv Latgales partiju.

Absolvējis Rīgas Politehnisko institūtu, celtniecības fakultāti.

Politiskā darbība 
Bijis PSKP biedrs, no tās izstājies 1990. gadā.

1994. gadā kļuvis par Daugavpils domes priekšsēdētāja vietnieku, bet tā paša gada pašvaldību vēlēšanās nesekmīgi kandidējis uz vietu Daugavpils domē no LSDSP un Latgales Demokrātiskās partijas saraksta. 1995. gadā iestājies partijā "Latvijas Ceļš". 1997. gadā ievēlēts Daugavpils domē no LSDSP saraksta un atkal kļuvis par domes priekšsēdētāja vietnieku.

1998. gadā ievēlēts 7. Saeimā no "Latvijas Ceļa" saraksta un laika posmā no 1998. līdz 2002. gadam bijis 7. Saeimas deputāts. Pēc tam līdz 2005. gadam strādājis banku biznesā Daugavpilī. 2005. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Daugavpils domē no "Latvijas Ceļa" un Daugavpils pilsētas partijas saraksta, atkal bijis pilsētas galvas, šoreiz Ritas Strodes vietnieks.

2009. gada pašvaldību vēlēšanās atkal ievēlēts Daugavpils domē no LPP/LC saraksta. Sākotnējie mēģinājumi kļūt par domes priekšsēdētāju nebija sekmīgi, taču  J. Lāčplēsis tika ievēlēts par Daugavpils domes priekšsēdētāju, amatā nomainot Rihardu Eigimu.  viņš tika atstādināts no amata, par priekšsēdētāju kļuva Žanna Kulakova. Kā atstādināšanas iemesls tika minēts komunikācijas trūkums un nespēja sastrādāties ar deputātiem un sabiedrību. Pēc atstādināšanas atgriezies banku biznesā, vadot valsts Hipotēku bankas Daugavpils filiāles aizdevumu daļu. Izstājies no partijaas LPP/LC.

2011. gadā kandidējis 11. Saeimas vēlēšanās no partijas "Vienotība" saraksta ar pirmo numuru Latgales apgabalā, nebūdams partijas biedrs, un ticis ievēlēts 11. Saeimā.

2012. gadā J. Lāčplēsis bija Latgales partijas dibinātākju skaitā un 2013. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Daugavpils domē no tās saraksta.  atgriezies Daugavpils domes priekšsēdētāja amatā, kurā atradās līdz , kad viņu nomainīja Andrejs Elksniņš. 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās ievēlēts Daugavpils domē no Latgales partijas un partijas "Latvijas attīstībai" kopējā sarksta. 2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.

Atsauces 

1958. gadā dzimušie
7. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
Daugavpilī dzimušie
Daugavpils pašvaldības vadītāji
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
PSKP biedri
Latgales partijas politiķi
"Latvijas Ceļa" politiķi
Šlesera reformu partijas politiķi
Kristaps Purnis

Kristaps Purnis (dzimis  Rīgā) ir bijušais latviešu basketbolists, spēlējis aizsarga pozīcijā. 13 Latvijas basketbola līgā (LBL) aizvadītajās sezonās viņš 11 reizes BK Brocēni un BK Ventspils sastāvā ir kļuvis par Latvijas čempionu, vēl vienu reizi (1999) izcīnīja otro vietu Gulbenes "Buki" sastāvā. 2002. gadā viņš tika atzīts par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju.

Karjera 
K. Purnis bija ļoti veiksmīgs basketbolists jau jaunatnes līmenī. 1994. gadā atzīts par Latvijas jaunatnes basketbola līgas sezonas labāko spēlētāju.

Karjeru pieaugušo basketbolā sācis jau 16 gadu vecumā BK Brocēni sastāvā 1993. gada 16. oktobrī spēlē pret BK Ventspils gūstotot 4 punktus 13 minūtēs. Lielāko karjeras daļu aizvadījis šajos divos LBL klubos. Pēc 13 veiksmīgām sezonām LBL K. Purnis negaidīti beidza spēlētāja karjeru 28 gadu vecumā. Kopā piedalījies 398 LBL spēlēs, gūstot vidēji 13,7 punktus spēlē.

Latvijas izlase 
Latvijas U-22 izlases sastāvā piedalījās 1998. gada Eiropas čempionātā. Latvijas izlase zaudēja visās turnīa spēlēs, toties K. Purnis bija rezultatīvākais spēlētājs, gūstot vidēji 17,6 punktus spēlē.

Spēlējis Latvijas pieaugušo izlasē, tomēr ne reizi nav pārstāvējis nacionālo valstsvienību Eiropas čempionātu finālturnīros. Pieaugušo izlasē debitējis 1995. gada 15. novembrī pret Krieviju. Kopā 40 izlasē aizvadītājās spēlēs guvis vidēji 4,7 punktus spēlē.

Privātā dzīve 
K. Purņa tēvs Kārlis Purnis ir bijis valsts kapitālsabiedrības "Latvenergo" viceprezidents. Pēc basketbolista karjeras beigām K. Purnis kopā ar sievu Renāti pameta Latviju, šobrīd dzīvo ASV.

Atsauces

Ārējās saites 

 Eirolīgas profils 

1977. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Basketbola aizsargi
Psihiatrija

Psihiatrija ir medicīnas nozare, kas pēta un ārstē garīgas slimības. Psihiatrijas pārstāvētās garīgās slimības ir saistītas ar dažādiem cilvēku emocionālajiem, uzvedības, kognitīvajiem un uztveres traucējumiem. Terminu psihiatrija 1808. gadā radīja vācu ārsts Johans Kristians Reils. Termins ir cēlies no grieķu valodas un tiešā tulkojumā nozīmē "prāta ārstēšana". Mediķi, kas specializējas psihiatrijā tiek saukti par psihiatriem.

Psihiatriskais vērtējums pārsvarā sākas ar cilvēka garīgās veselības pārbaudi un slimības vēstures sastādīšanu. Var tikt veikti psiholoģiski testi un izmeklējumi var tikt veikti, piemēram, tomogrāfija vai citi neirofiziskie izpētes paņēmieni. Galīgo slēdzienu, vai cilvēkam būtu nepieciešama psihiatrijas palīdzība, veic pēc psihiatriskā vērtējuma atbilstības dažādām diagnostikas rokasgrāmatām. No tām divas nozīmīgākās ir Pasaules Veselības organizācijas izdotais Starptautiskais slimību klasifikators un Amerikas Psihiatru Asociācijas sastādītā Diagnostikas un statistikas rokasgrāmata.

Psihiatriskās ārstēšanas metodes var būt dažādas, sākot ar psihoterapiju un psihoaktīvo vielu lietošanas kursu līdz galvas smadzeņu stimulēšanai ar elektrošoka vai magnētisko lauku palīdzību.

Ārējās saites 
 Pasaules Psihiatru Asociācijas mājaslapa 
 Latvijas Psihiatru Asociācijas mājaslapa

Atsauces
Jūens Makgregors

Jūens Gordons Makgregors (; dzimis ) ir skotu aktieris. Viņš, iespējams, vislabāk pazīstams ar lomām 1996. gada drāmā "Vilcienvakte" un tās turpinājumā "Vilcienvakte 2", triloģijā "Zvaigžņu kari" un mūziklā "Mulenrūža". 1997. gadā Empire viņu ierindoja 36. vietā starp 100 labākajām filmu zvaigznēm. Par lomu Romana Polaņska filmā "Rēgu rakstnieks" (2010) ieguvis Eiropas Kino balvu kā labākais aktieris, bet par lomu televīzijas seriālā "Fārgo" (2014) ieguvis Zelta globusa balvu.

Tēlojis lomas arī filmās "Melnais vanags notriekts" (Black Hawk Down, 2001), "Lielā zivs" (2003), "Kasandras sapnis" (2007), "Eņģeļi un dēmoni" (2009), "Tas notika Jemenā" (Salmon Fishing in the Yemen, 2011), "Skaistule un briesmonis" (2017), "Kristofers Robins" (2018), "Doktors Miegs" (2019) un "Plēsīgie putni (un kādas Arles Kīnas brīnumpasakainā emancipācija)" (2020).

Atsauces

Ārējās saites 

1971. gadā dzimušie
Skotijā dzimušie
Skotu kinoaktieri
Zelta globusa balvas ieguvēji
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Makgregors

Makgregors (, , ) var būt:

 Jūens Makgregors — skotu aktieris;
 Kalums Makgregors (Callum McGregor; dzimis 1993) — Skotijas futbolists;
 Konors Makgregors — Īrijas cīkstonis un bokseris.

Skotu uzvārdi
Hors catégorie

Hors catégorie ir termins franču valodā, kuri izmanto velosacensībās (visbiežāk Tour de France), lai apzīmētu kāpumu, kurš ir "ārpus kategorizācijas" kā īpaši grūts. Vairums kāpumu riteņbraukšanā tiek iedalīti kategorijās no 1. (grūtākais) līdz 4. (vieglākais), pamatojoties uz stāvumu un garumu. Kāpums, kurš ir grūtāks par 1. kategorijas kāpumu, tiek apzīmēts kā hors catégorie.

Terminu sākotnēji izmantoja tiem kalnu ceļiem, pa kuriem nebija iespējams uzbraukt ar automobili.

Vēsture 
Kad 1933. gada Tour de France pirmoreiz tika ieviesta kalnu klasifikācija, bija tikai viena kalnu kategorija. Pirmajiem kalnus šķērsojušajiem riteņbraucējiem tika piešķirti punkti, sākot no 10 (pirmajam), līdz 1 (desmitajam). Pēc Otrā Pasaules kara 1947. gada sacensībās kalni tika sadalīti divās kategorijās — pirmajā un otrajā. Par pirmās kategorijas kalniem deva 10 punktus pirmajam šķērsotājam, bet par otrās kategorijas kalniem tikai piecus punktus.

Sadalīšana kategorijās bija veiksmīga un jau divus gadus vēlāk, 1949. gadā, tika pievienotā trešā kategorija. Šie bija vēl mazāki kalni, par kuriem piešķīra 3 punktus pirmajam sasniedzējam.

1962. gadā pievienoja arī ceturto kategoriju. Tika izmainīt arī punktu skaitīšanas sistēma: pirmajai kategorijai uzvarētājam deva 15 punktus, otrajai 10, trešajai 5, bet ceturtajai 3 punktus.

Lai arī 1963. gadā ceturtā kategorija tika atcelta, tā atkal atgriezās 1964. gadā. Sistēma ar četrām kategorijām saglabājās līdz 1978. gadam, lai arī gadu gaitā mainījās punktu sadalījums.

1979. gadā tika uzskatīts, ka ar četrām kategorijām nepietiek, un pievienoja vēl vienu kategoriju. Tā vietā, lai sauktu to par "piekto kategoriju", tūres organizatori nolēma pievienoto nosauca par "Hors catégorie".

Tour de France 
Šie Tour de France sacensībās veiktie kāpumi vismaz vienu reizi apzīmēti ar "Hors catégorie".

Atsauces 

Šosejas riteņbraukšana
Sporta terminoloģija
Tour de France

de:Gepunktetes Trikot#Anstiege "Hors Categorie"
Svēte (ciems)

Svēte ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Svētes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Svētes upes labajā krastā pie autoceļa P95 9 km no novada centra Jelgavas un 54 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Svētes muižas (Groß-Swehthof) un Boļu muižas (Klein-Swehthof) centru. Muižas pils, iespējams, celta 1730. gados. 1774.-1775. gados Pēteris Bīrons pili pārbūvēja pēc arhitekta Severīna Jensena projekta kā vasaras atpūtas rezidenci. 1795. gadā muiža pārgāja kroņa īpašumā; tur uzcēla kazarmas kirasieru pulkam un vienā pils spārnā ierīkoja baznīcu. 1876.-1878. gados pili pilnībā pārbūvēja armijas vajadzībām. Pēc 2. pasaules kara muižas kompleksā līdz 1993. gadam bija dislocēta padomju armijas daļa. Svēte par lielāku apdzīvoto vietu izveidojās pēckara gados, kad tur izveidojās kolhoza «Svēte» centrs. Svētē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, feldšeru un vecmāšu punkts, bibliotēka.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Akmensrags

Akmensrags (arī Akmeņrags) ir zemesrags Baltijas jūras piekrastē 10 km uz dienvidrietumiem no Pāvilostas, Pāvilostas novada Sakas pagastā. Izveidojies abrāzijas-akumulācijas krastā, tā augstums . Krasta izliekuma rādiuss , krasta līnijas izliekums mainās no dienvidaustrumiem—ziemeļrietumiem un dienvidrietumiem—ziemeļaustrumiem. Akmensragā 1884. gadā uzbūvēta Akmeņraga bāka.

Akmensrags atrodas īpaši aizsargājamā dabas teritorijā — Ziemupes dabas liegumā, kā arī ir Eiropas Savienības nozīmes putniem nozīmīgā vietā (piekraste no Ziemupes līdz Rīvai). Zemesraga jūras pusē zemūdens rifu un dzīvotņu aizsardzībai 2010. gadā izveidota 25 829 ha liela aizsargājamā jūras teritorija «Akmensrags».

Atsauces 

Latvijas zemesragi
Sakas pagasts
Deivids Finčers

Deivids Endrū Leo Finčers (; dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors un producents. Viņš ir režisors tādām filmām kā "Svešais 3", "Septiņi", "Spēle", "Cīņas klubs", "Zodiaks", "Meitene ar pūķa tetovējumu" un "Neatrodamā". Finčers ir režisors divām televīzijas seriāla "Kāršu nams" sērijām.

Filmogrāfija

Apbalvojumi 
Deivids Finčers ir divkārt nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākais režisors: par 2008. gada filmu "Neticamais stāsts par Bendžaminu Batonu" un 2010. gada filmu "Sociālais tīkls". Par otro viņš ieguva Zelta globusa un BAFTA kino balvu labākajam režisoram. Saņēmis Emmy balvu kā labākais režisors dramatiskam seriālam (par seriāla "Kāršu nams" 1. sēriju). Finčers darbojies arī mūzikas video jomā, par video  Justin Timberlake Ft. Jay-Z: Suit & Tie saņēmis Grammy balvu kā režisors nominācijā "Labākais mūzikas video" (kopā ar producentu Timoriju Kingu).

Ārējās saites 
 

1962. gadā dzimušie
Amerikāņu kinorežisori
ASV kinoproducenti
Grammy balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Dumpinieks bez iemesla

"Dumpinieks bez iemesla" () ir 1955. gada ASV mākslas filma par emocionāli apjukušiem vidusšķiras pusaudžiem. Tās režisors ir Nikolass Rejs. Filma ir kulta ikonas Džeimsa Dīna viena no pēdējām un pati slavenākā loma. Džeimss Dīns gāja bojā autoavārijā neilgi pirms filmas pirmizrādes. 1990. gadā ASV Kongresa bibliotēka to pievienoja Nacionālajam kino reģistram, atzīstot to par "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgu filmu".

Ārējās saites 

1955. gada filmas
ASV filmas
Nikolasa Reja filmas
Mehāniskais apelsīns (filma)

"Mehāniskais apelsīns" () ir 1971. gada filma. Tās režisors, scenārists un producents ir Stenlijs Kubriks. Filma ir uzņemta pēc Entonija Bērdžesa tāda paša nosaukuma romāna motīviem.

Filmas sižeta pamatā ir galvenā varoņa Aleksa un viņas bandas ikdienas aktivitātes nākotnes Anglijā. Alekss ir harizmātisks un psihopātisks bandas vadonis, kura dzīves galvenās baudas un izpriecas ir klasiskā mūzika (it īpaši Bēthovena un Rosīni mūzika), izvarošanas un vardarbīgas aktivitātes, kas tiek dēvētas par ultra-violence. Kad vienu vakaru Alekss tiek noķerts un apcietināts, viņam tiek piedāvāts piedalīties medicīniskā eksperimentā, kura mērķis ir nodrošināt Aleksam riebumu pret visām tām lietām, kas sabiedrībā tiek uzskatītas par grēcīgu un ļaunu esam, un kas pašam Aleksam sagādāja baudu.

Filma pēc tās izdošanas saņēma ļoti divdomīgu attieksmi, it īpaši pašā Lielbritānijā, kur tā tika pat aizliegta, jo tika uzskatīts, ka filma propagandē vardarbību, slepkavības un citu antisociālu uzvedību.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 

 IFDB.lv profils

1971. gada filmas
Stenlija Kubrika filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Krimināldrāmas
Regency Enterprises

Regency Enterprises ir Losandželosā balstīta filmu un televīzijas producēšanas firma, kuru 1982. gadā ar nosaukumu Embassy International Pictures dibināja Ārons Milhans un Džozefs Patriks Greiss. Firmas veiksmīgākā filma ir "Smita kungs un kundze", kuras pirmizrāde notika . No 1991. līdz 1998. gadam studijas filmas izplatīja Warner Bros., taču kopš 1999. gada to dara 20th Century Fox.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

ASV organizācijas
Kino
Silakrogs (Ropažu pagasts)

Silakrogs ir ciems Pierīgā, Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies meža vidū austrumos no Rīgas apvedceļa A4, uz dienvidiem no Lielās Juglas, 15 km attālumā no pagasta centra Ropažiem, 12,5 km no novada centra Ulbrokas un 29 km no Rīgas centra. Ciema dienvidrietumu nomalē atrodas Silezers.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados kā Padomju armijas militārā pilsētiņa, kurā līdz 1993. gadam bija dislocēts 206. Atsevišķais kadrētais sakaru pulks (k/d 64555). Silakrogā lielākā daļa dzīvojamās apbūves ir 4—5 stāvu paneļu dzīvojamās mājas (dažas pabeigtas jau pēc Padomju armijas aiziešanas, dažas joprojām nepabeigtas); darbojas vairāki rūpniecības uzņēmumi un veikali. Silakrogā ir Latvijas Nacionālās bibliotēkas grāmatu krātuve. Agrāk ciemā bija sava pasta nodaļa (LV-2104), tomēr vēlāk to pievienoja Zaķumuižas pasta nodaļai (LV-2133), kura tagad ir pievienota Ropažu pasta nodaļai, saglabājot veco indeksu.

Silakrogā atrodas grāmatu izgatavošanas un iesiešanas uzņēmuma PNB Print ražotne.

Ārējās saites 
 Silakrogs

Atsauces 

Latvijas lielciemi
Hugo Grotuss

Hugo Grotuss, pilnā vārdā Hugo Kārlis Grotuss (dzimis  Jaunpils pagastā, miris  Vācijā), bija Latvijas gleznotājs — reālists, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs.

Biogrāfija 
Hugo Kārlis Grotuss dzimis 1884. gada 17. janvārī Jaunpils pagasta Dačkās amatnieka ģimenē. Gleznotājam ir trīs meitas — Maija Grotuse ir arhitekte, Ieva Grotuse — baletmeistare un Ruta Ose — kultūras darbiniece, viņas dēls Juris Osis — koktēlnieks.

Māksliniecisko izglītību guvis Jūlija Madernieka mākslas studijā, Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā Pēterburgā, kur palicis dzīvot un strādāt dažādās pilsētas skolās. Bijis Šuvalovas — Ozerku ģimnāzijas direktors. 1920. gadā atgriezies Latvijā. Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs un valdes loceklis. Strādājis skolotāja darbu Rīgas 25. pamatskolā. 

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā devās bēgļu gaitās uz Vāciju. 
Miris Bavārijas pilsētā Dillingenē (Dillingen an der Donau) 1951. gada 16. janvārī.

Mākslinieciskā darbība 
1920. — 1930. gados bijis populārs ziedu un kūrortu arhitektūras ainavas gleznotājs. Ražīgs mākslinieks, dzīves laikā uzgleznojis vairāk kā 2000 gleznu. Mākslinieks ir uzskatāms par reālistu, kura darbos, īpaši ainavās jūtama nosliece uz dekoratīvo stilizāciju.

Izstādes 
Mākslinieks piedalījies Neatkarīgo mākslinieku vienības izstādēs no 1921 līdz 1934. gadam. 1984. gadā tika sarīkota mākslinieka simtgadei veltīta izstāde.

Izmantotā literatūra 
 Red. Vilsons, A. Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces

Ārējās saites 
 Biogrāfija un darbi
 Biogrāfija un darbi

1884. gadā dzimušie
1951. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas gleznotāji
Latviešu mākslinieki
Neatkarīgo mākslinieku vienības mākslinieki
Tukuma novadā dzimušie
Jēkabs Bīne

Jēkabs Bīne (dzimis  Rīgā, miris  Rīgā) bija Latvijas gleznotājs, vitrāžists, pedagogs un mākslas kritiķis, Neatkarīgo mākslinieku vienības biedrs.

Biogrāfija 
Jēkabs Bīne dzimis 1895. gada 11. aprīlī Rīgā tirgotāja ģimenē.

Māksliniecisko izglītību guvis Rīgas pilsētas mākslas skolā (1913 — 1915), Harkovas mākslas skolā (1916 — 1918), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijā, kur 1926. gadā beidzis Jāņa Tilberga Figurālās glezniecības meistardarbnīcu ar diplomdarbu "Augšāmcelšanās". Strādājis kā lektors Latvijas Tautas universitātes Mākslas studijā (1928 — 1940), Mājturības institūtā Kaucmindē (1932 — 1939), Rīgas valsts mākslas amatniecības skolā (1933 — 1944), Rīgas daiļkrāsotāju biedrības skolā (1936 — 1939), Latvijas Mākslas akadēmijā (1942 — 1944 kā docents), kur vadījis ģipša galvas un portretu zīmēšanas klasi. Vēlāk strādājis Kuldīgas mākslas vidusskolā (1944 — 1951) un Latvijas PSR Mākslas kombinātā (1951 — 1955). Bijis Neatkarīgo mākslinieku vienības (1922 — 1928), Latvju mākslinieku biedrības (1928 — 1938) un biedrības "Dardedze" (1939) biedrs. Mākslinieku Savienības biedrs no 1945. gada. Apbalvots ar Kultūras Fonda stipendiju (1928) un godalgu (1933). Miris 1955. gada 24. oktobrī Rīgā.

Mākslinieciskā darbība 
Strādājis visos glezniecības žanros, īpaši portretā un sadzīves žanrā, palaikam izmantojot mitoloģiskos sižetus. Bijis reālisma tradīciju kopējs, dažos darbos ir stilizācijas un dekoratīvisma iezīmes. Darbojies arī monumentālajā mākslā, uzgleznojot gleznas Vecsaules, Cesvaines un Jumpravas baznīcām. Pēckara gados galvenokārt pievērsies vitrāžām.

Mākslas kritiķa darbība 
Rakstījis mākslas kritikas izdevumos "Sējējs", "Atpūta", "Brīvā Zeme", "Studentu Dzīve". Sarakstījis arī vairākas grāmatas — "Krāsu saskaņas mācība" (1936), kā arī sarakstījis Vilhelma Purvīša redakcijā izdotās "Mākslas vēstures" 2. sējumam apcerējumus "Baroka un rokoko glezniecība Anglijā", "Baroka un rokoko glezniecība Itālijā", " 17. un 18. gadsimta glezniecība Vidus un Ziemeļu Eiropā".

Izstādes 
Mākslinieks izstādēs piedalījies no 1917. gada. Personālizstādes noritējušas Rīgā (1937, 1942). Piemiņas izstādes notikušas Tukumā (1969), Kuldīgā un Koknesē (1978), Rīgā (1986). 1970. gadu otrajā pusē Vecbebru sovhoztehnikumā bija sarīkota mākslinieka atceres ekspozīcija.

Izmantotā literatūra 
 Red. Vilsons, A. Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Rīga: Latvijas enciklopēdija, 1995. 239 lpp.

Atsauces

Ārējās saites 
 Biogrāfija un darbi
 Biogrāfija un darbi
 Darbi

1895. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1955. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas gleznotāji
Latviešu mākslinieki
Latvijas vitrāžisti
Latvijas pedagogi
Latvijas mākslas kritiķi
Neatkarīgo mākslinieku vienības mākslinieki
Latvijas Mākslas akadēmijas absolventi
Latvijas Mākslas akadēmijas darbinieki
Raiņa kapos apbedītie
Neirolingvistiskā programmēšana

Neirolingvistiskā programmēšana (NLP) ir psihoterapijas un praktiskās psiholoģijas nozare, kas netiek uzskatīta par akadēmisku zinātni. NLP pēta „subjektīvās pieredzes struktūru”  un tās pamatā ir „komunikācijas modelis, kurā galvenais ir saikne starp veiksmīgiem uzvedības paraugiem un subjektīvo pieredzi (īpaši domu modeļiem), kas ir šīs uzvedības pamatā”. Uz šī modeļa ir balstīta alternatīva terapijas sistēma, kuras mērķis ir palīdzēt cilvēkam izprast sevi, uzlabot savu komunikāciju un veikt izmaiņas savas mentālās un emocionālās uzvedības modeļos.

NLP izveidoja Ričards Bandlers un lingvists Džons Grinders 1970. gados. Viņi radīja terminu „neirolingvistiskā programmēšana”, uzsverot saikni starp neiroloģiskiem procesiem („neiro”), valodu („lingvistiskā”) un uzvedības modeļiem, ko veido pieredze („programmēšana”) un ko var mainīt, lai sasniegtu noteiktus dzīves mērķus.

Bandlera un Grindera semināros un vēlākajās grāmatās bieži tika apgalvots, ka ar NLP palīdzību daudzas psiholoģiskas problēmas un īpaši fobijas var tikt pārvarētas ar viena īsa seansa palīdzību, kamēr tradicionālās terapijas progresu sasniegtu tikai nedēļām vai mēnešiem ilgu regulāru seansu rezultātā. Tika apgalvots, ka NLP var palīdzēt ar tādām problēmām kā fobijas, depresija, kustību traucējumi, psihosomatiskās slimības un mācību traucējumi. NLP pamatlicēji liek uzsvaru uz cilvēka pašnoteikšanās potenciālu, kas ļauj pārvarēt iemācītos ierobežojumus. Bandlers un Grinders apgalvoja, ka, ja izcilu terapeitu efektīvie uzvedības paraugi var tikt modelēti, tad šos paraugus var pārņemt arī citi cilvēki. NLP apmācības kursi ir plaši pieejami un tos iziet un savās praksēs izmanto daudzi privātie psihoterapeiti. NLP treniņi ir populāri arī vadības apmācību un pašpalīdzības (self-help) nozarēs.

NLP balstās uz praktiskiem modeļiem, nevis uz teoriju, cenšoties atdarināt veiksmīgas saskarsmes paraugus, taču neskaidrojot, kāpēc tie darbojas. Tradicionālās sociālās zinātnes lielākoties ignorē NLP, jo tās zinātniskie pamati ir apšaubāmi un nav pietiekamu empīrisku datu, kas apliecinātu tās efektivitāti. Kritiķi, pārsvarā psihologi, raksturo NLP kā alternatīvu psihoterapiju, kam piemīt daudzas pseidozinātnes iezīmes.

Atsauces

Ārējās saites 
 Personības pilnveidošanas centrs. "Kas ir NLP?"
 Jauno psiholoģiju centrs. "Par NLP"
 NLP literatūra lib.ru 

Sociālā psiholoģija
Populārā psiholoģija
Psihoterapija
Latvijas ceļu muzejs

Latvijas ceļu muzejs ir muzejs Milzkalnē, Smārdes pagastā. Muzejs atklāts 1982. gadā Ogrē, bet pašreiz atrodas Šlokenbekas muižas teritorijā un muižas telpās.  Latvijas Ceļu muzejam tika izsniegta muzeja akreditācijas apliecība.

Muižas dzīvojamās ēkas astoņās zālēs ir izvietota muzeja ekspozīcija par Latvijas ceļu un tiltu vēsturi, to celtniecību un uzturēšanu, kā arī pārvaldes struktūru un darbinieku tradīcijām. Lejas ratnīcā izvietoti ceļu būves mehānismi un Livonijas satiksmes un ūdens ceļu kartes palielinātā kopija. Kalna ratnīcā izvietota zirgu iejūgu un ratu kolekcija, kā arī zirgu vilkmes ierīces ceļu darbiem. Muižas pagalmā izvietota brīvdabas ekspozīcija.

Vēsture 
Sākotnēji ceļu muzeju sāka veidot Ogrē, Ogres upes krastā parkā pie Šoseju pārvaldes iecirkņa mājas. Ceļinieki no visas Latvijas vāca, veda un ziedoja muzejam dažādas ar ceļiem un to būvi saistītas lietas. Muzejā tika izveidots stiklots paviljons, kur vēlāk glabājās Marshall tvaika veltnis, daļēji Latvijā ražotais autogreiders Catepillar un citi muzeja eksponāti. Muzeju apmeklētājiem atklāja 1982. gada maijā.

Ar laiku muzejs kļuva par šauru, jo tur vairs nevarēja izvietot visu smago tehniku. Kopš 1975. gadā ceļinieki bija uzsākuši atjaunot un restaurēt 5. ceļu būvniecības rajona mītni — Šlokenbekas muižas ansambli. Atjaunotajā Latvijas republikā sākoties īpašumu privatizācijai, atjaunotajai muzeja mājai uzradās īpašnieks, un 2000. gadā uz jauno Ceļa muzeja mītni pārveda dokumentus, stendus, inventāru, eksponātus un smago tehniku.

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas ceļu muzejs
 Tukuma tūrisma informācijas centrs

Muzeji Latvijā
Smārdes pagasts
Fin5

Fin5 ir starptautiskas orientēšanās sacensības, kas katru gadu piecu dienu garumā notiek citā Somijas vietā. Sacensības tiek organizētas jūlija vidū nedēļas garumā, un uzvarētājs tiek noteikts summējot piecu sacensību dienu rezultātus, turklāt pēdējā sacensību dienā sportisti startē iedzīšanas distancē ar starplaikiem pēc iepriekšējo četru dienu rezultātiem. Fin5 daudzdienas tiek organizētas kopš 1984. gada un ar vairākiem tūkstošiem dalībnieku tās ir lielākās daudzdienu orientēšnās sacensības Somijā.

Divas reizes šajās sacensībās sieviešu elites grupā ir uzvarējusi Somijas klubu Paimion Rasti pārstāvošā Latvijas sportiste Inga Dambe.

Fin5 uzvarētāji elites grupās (2008-2016)

Atsauces

Ārējās saites 
 2012. gada Fin5
 2011. gada Fin5

Orientēšanās sports
Sports Somijā
Māris Salējs

Māris Salējs (īstajā vārdā Marians Rižijs; dzimis ) ir latviešu dzejnieks un literatūrzinātnieks.

Biogrāfija 
M. Salējs dzimis 1971. gada 13. janvārī Rīgā.

Mācījies Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā (1988-1992). Beidzis Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu (1999). Latvijas Universitātē ieguvis filoloģijas doktora grādu (2011).
Strādājis Latvijas Kultūras akadēmijas bibliotēkā. No 2006. gada līdz 2015. gadam strādājis Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūtā. Pētījis Ulža Bērziņa, Hermaņa Marģera Majevska u.c. dzejnieku daiļradi, kā arī mūsdienu latviešu dzeju.

Atdzejojis no poļu, krievu un ukraiņu valodas. Kopkrājumos un periodikā publicējis poļu 20. gs. starpkaru perioda dzejnieku darbu atdzejojumus, tie iekļauti arī viņa dzejoļu krājumos "Māmiņ, es redzēju dziesmu" un "Nedaudz vairāk".

Par otrā dzejoļu krājuma "Mana politika" manuskriptu saņēmis Annas Dagdas fonda balvu (2001). Monogrāfija par U. Bērziņu ieguvusi Literatūras gada balvas īpašo balvu. Krājumi "Nedaudz vairāk" un "Kā pirms pērkona" nominēti Literatūras gada balvai, bet krājums "Kā pirms pērkona" saņēmis Ojāra Vācieša prēmiju.

Bibliogrāfija

Dzeja 
 Māmiņ, es redzēju dziesmu. Rīga: Enigma, 1999.
 Mana politika. Rīga: Pētergailis, 2001.
 Nedaudz vairāk. Rīga: Mansards, 2013. Izdevums Braila (neredzīgo) rakstā - Rīga: Latvijas Neredzīgo bibliotēka, 2014.
 Kā pirms pērkona. Rīga: Pētergailis, 2016.
 Tuvošanās. Rīga: Zvaigzne ABC, 2018.

Pētījumi 
 Versija par... Latviešu literatūra 2000 - 2006 [līdzautors]. Rīga: Valters un Rapa, 2007.
 Uldis Bērziņš. Dzīve un laiktelpas poētika. Rīga: LU LFMI, 2011.

Tulkojumi 
 Ivans Franko. Dzejas [līdzautors]. Rīga: LUBA, 2006.
 Česlavs Milošs. Dzimtā Eiropa. Rīga: Zvaigzne ABC, 2011.
 Oļegs Ļencojs. Pieceļas ieelpo... [kopā ar A. Ogriņu]. Rīga: Orbīta, 2014.
 Andžejs Sapkovskis. Pēdējā vēlēšanās. Rīga: Zvaigzne ABC, 2016.
 Julians Tuvims. Pans Trallalnieks. Rīga: Liels un mazs, 2022.

Atsauces 

1971. gadā dzimušie
Latvijas dzejnieki
Rīgā dzimušie
Latviešu valodā rakstošie
20. gadsimta rakstnieki
21. gadsimta rakstnieki
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
Mērsrags (rags)

Mērsrags ir zemesrags Rīgas līča Kurzemes piekrastē Mērsraga novadā uz ziemeļiem no Mērsraga ciema. Šis ir otrs lielākais un izteiktākais zemesrags aiz Kolkasraga Latvijā. Mērsragam raksturīgi lieli akmeņu krāvumi krastā un jūrā. 50 m no krasta jūrā atrodas līdz 1,5 m augstais Velnakmens. Mērsragā 1875. gadā uzbūvēta Mērsraga bāka.

Ziemeļaustrumos no Mērsraga Rīgas līcī stiepjas Mērsraga mulda — dziļākā (66 m) ieplaka tā gultnē.

Atsauces 

Latvijas zemesragi
Mērsraga pagasts
Peloponesa

Peloponēsa () ir kalnaina pussala un vēsturisks apgabals Grieķijas dienvidos. Pazīstama arī ar nosaukumu Moreja.

Pussalas kopējā platība ir ap  un to kopumā apdzīvo vairāk kā 650 tūkstoši iedzīvotāju. Rietumos to apskalo Jonijas jūra, ziemeļos Patras un Korintas līcis, ziemeļaustrumos — Saroniks, austrumos Argoliks un Krētas jūra, bet dienvidos Lakoniks un Mesiniks. Korintas šaurums pussalas ziemeļaustrumos savienoja Peloponēsu ar pārējo Grieķiju. Pašlaik Korintas šaurumu šķērso Korintas kanāls, kas atdala Peloponēsu no kontinentālās Grieķijas. Korintas līča rietumos Peloponēsu ar kontinentālo Grieķiju savieno Rio-Antirrio tilts. Reljefs kalnains, augstākā virsotne ir 2404 m augstais Ajosilija. Lielākās pilsētas ir Patra, Kalamas un Pirga.

Atsauces

Ārējās saites 

Eiropas pussalas
Grieķijas ģeogrāfija
FIFA Pasaules kauss sievietēm

FIFA Pasaules kauss sievietēm ir galvenais futbola turnīrs pasaulē sievietēm. To organizē FIFA. Turnīrs tiek rīkots kopš 1991. gada. Pašreizējā kausa ieguvēja ir ASV izlase, kas triumfēja 2019. gada Pasaules kausa izcīņas finālturnīrā. ASV ir arī panākumiem bagātākā izlase un pasaules kausu ir ieguvusi četras reizes.

Pirmajā turnīrā piedalījās 12 izlases, vēlāk dalībnieču skaits tika palilielīnāts līdz 16 komandām, 2015. un 2019. gadā spēlēja 24 komandas, bet 2023. gada finālturnīrā pirmo reizi būs 32 valstsvienības.

Rezultāti

Ārējās saites 
 Oficiālā tīmekļa vietne
Aleksa Morgana

Aleksandra Patrīcija "Aleksa" Morgana (; dzimusi  Kalifornijas štatā, ASV) ir profesionāla amerikāņu futboliste, spēlē uzbrucējas pozīcijā, ASV izlases dalībniece. Pašlaik (2011) pārstāv Women's Professional Soccer klubu Western New York Flash.

Pēc teicami aizvadītas karjeras Kalifornijas Universitātē Bērkli, viņa 2011. gada draftā tika izvēlēta ar pirmo numuru. Viņu izvēlējās Western New York Flash klubs.
ASV izlases sastāvā izcīnījusi 2008. gada Pasaules čempiones titulu U-20 izlases sastāvā un otro vietu 2011. gada FIFA Pasaules kausā nacionālās valstsvienības sastāvā. A. Morgana bija izlases jaunākā spēlētāja 2011. gada FIFA Pasaules kausā un viena no vārtu autorēm finālā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

  
 ESPN profils 
 Biogrāfija 

1989. gadā dzimušie
ASV futbolisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Houpa Solo

Houpa Amēlija Solo (; dzimusi ) ir ASV bijusī profesionālā futboliste, spēlēja vārtsardzes pozīcijā, ASV izlases dalībniece. Futbolistes karjeras laikā viņa pārstāvēja vairākus Women's Professional Soccer klubus, kā arī bija ASV sieviešu izlases pamatsastāva vārtsargs.

Profesionāles karjeru Solo uzsāka 2003. gadā Philadelphia Charge sastāvā. Viņa ir spēlējusi arī Zviedrijā un Francijā.

Ar ASV izlasi Solo izcīnīja divas zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs (, ), trešo vietu 2007. gada FIFA Pasaules kausā un 2. vietu 2011. gada FIFA Pasaules kausā.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

1981. gadā dzimušie
ASV futbolisti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Vašingtonas štatā dzimušie
Emilija Dešanela

Emilija Erina Dešanela (Emily Erin Deschanel, izrunā: ; dzimusi  Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise un televīzijas producente. Viņa vislabāk pazīstama ar Temperances Brenanas lomu seriālā "Nozieguma skelets" (Bones).

Viņas tēvs ir Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominētais kinematogrāfs un režisors Kalebs Dešanels, māte — aktrise Mērija Džo Dešanela. Viņai ir jaunākā māsa — aktrise, modele, dziesmu autore un mūziķe Zoja Dešanela. Emīlijas vecvectēvs ir 11. Francijas prezidents Pols Dešanels.

Viņa kino debitējusi 1994. gada filmā It Could Happen to You. Viņas otra nozīmīgā loma bija 2002. gada filmā Rose Red. 2005. gadā E. Dešanela debitēja Fox seriālā "Nozieguma skelets" (Bones), kurā attēlo antropoloģi Temperancu Brenanu, kas sadarbojas ar FIB īpašo aģentu. Par lomu seriālā viņa tikusi nominēta Satellite un Teen Choice balvām.

Atsauces

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Kalifornijā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Deschanel

Deschanel var būt:

 Emīlija Dešanela (Emily Deschanel, 1976) — amerikāņu aktrise
 Zoja Dešanela (Zooey Deschanel, 1980) — amerikāņu aktrise
 Pols Dešanels (Paul Deschanel, 1855—1922) — Francijas prezidents