joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Šiītu islāms

Šiītu islāms (, aš-šīʿa — ‘(Alī) sekotāji’), arī šiisms, ir otrs lielākais islāma novirziens pēc sekotāju skaita aiz sunnītu islāma. Tāpat kā citi islāma virzieni, arī šiisms balstās uz Korānu, bet atšķirībā no sunnītiem, kas savu valdnieku (halīfu) ievēl, šiīti uzskata, ka reliģiskajam līderim ir jābūt kādam no Muhameda pēctečiem. Par pirmo šiītu līderi (imāmu) kļuva Muhameda znots Alī Ibn Abū Tālibs.

Sākotnēji šiīti bija politisks grupējums, kas atbalstīja ceturtā kalifa Alī Ibn Abū Tāliba un vēlāk arī viņa pēcnācēju varu. Pamazām tas attīstījās par reliģisku kustību, kuru neietekmēja lielākais islāma virziens — sunnītu islāms. Šajā laikā radās vairākas sektas, kas atbalstīja šiītu islāmu. Sefevīdu valstī 16. gadsimtā šiītu islāms kļuva par valsts oficiālo reliģiju. Mūsdienās šiītu islāms galvenokārt izplatīts tieši šīs valsts pēctecē Irānā.

Šiītu divpadsmit imāmi 

* — divpadsmitais imāms pazuda; šiīti tic, ka viņš atgriezīsies laiku beigās kā Mahdī, lai atnestu pasaulei mieru un taisnību.

Valstis ar lielāko šiītu skaitu 

Valstis ar vislielāko šiītu musulmaņu skaitu:

Atsauces

Ārējās saites
Aleksandrs Golubovs

Aleksandrs Golubovs (dzimis  Kārsavā, miris  Minskā, Baltkrievijā) bija Latvijas krievu izcelsmes ārsts un politiķis. Bijis četru Saeimu deputāts.

1982. gadā A. Golubovs pabeidza Rīgas Medicīnas institūtu ausu, kakla un deguna ārsta specialitātē. Strādājis par ārstu Ludzas, pēc tam Kārsavas slimnīcā. Politikā iesaistījās 1994. gadā, kad tika ievēlēts Ludzas rajona padomē.

Darbojies Latvijas Sociālistiskajā partijā, bijis ievēlēts četrās Saeimās no LSP un dažādām politiskajām apvienībām, kurās partija piedalījusies. 1995. gadā ievēlēts 6. Saeimā no LSP, bet pēc tam 7. Saeimā no Tautas Saskaņas partijas, 8. Saeimā no PCTVL saraksta, bet 9. Saeimā no Saskaņas Centra saraksta. 8. Saeimā bija LSP frakcijas priekšsēdētājs. Ir bijis LSP Politpadomes sekretārs, Saeimas deputātu grupas sadarbībai ar Baltkrievijas parlamentu priekšsēdētājs.

Miris darba vizītes laikā Baltkrievijā .

Ārējās saites 
 Kandidāta dati 9. Saeimas vēlēšanām

1959. gadā dzimušie
2010. gadā mirušie
Kārsavā dzimušie
Latvijas krievi
Latvijas Sociālistiskās partijas politiķi
6. Saeimas deputāti
7. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
Latvijas mediķi
Rīgas Medicīnas institūta absolventi
Hišāms el Gerūdžs

Hišāms el Gerūdžs (, ; dzimis  Berkānā, Marokā) ir bijušais marokāņu vieglatlēts, vidējo un garo distanču skrējējs. Viņam pašlaik pieder Pasaules rekordi 1500 m, vienas jūdzes un 2000 m skrējienā stadionā. H. el Gerūdžs ir piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (1996, 2000, 2004), izcīnījis divas zelta medaļas 2004. gada Olimpiādē Atēnās 1500 m un 5000 m skrējienos un 2000. gada Olimpiādē Sidnejā 1500 m skrējienā viņš finišēja otrais un saņēma sudraba medaļu. Trīskārtējs IAAF gada vieglatlēts (2001, 2002, 2003).

H. el Gerūdžs ar dubulto triumfu 2004. gada Atēnu spēlēs gan 1500 m, gan 5000 m distancēs kļuva par pirmo sportistu pēdējo 80 gadu laikā, kam vienās Olimpiskajās spēlēs ir izdevies panākums abās distancēs. Pēdējais šāds sportists bija "lidojošais soms" Pāvo Nurmi, kam izdevās šāds panākums 1924. gada Olimpiādē. Pēc starta Olimpiādē viņš vairāk nestartēja starptautiskās sacensībās un 2006. gada 22. maijā paziņoja par savu aiziešanu no profesionālā sporta.

Pēc sportista karjeras beigām ir saņēmis vairākus starptautiskus un nacionālus apbalvojumus. Pašlaik viņš ir SOK atlētu komisijas loceklis.

Atsauces

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Marokas vieglatlēti
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Pasaules rekordisti vieglatlētikā
Vidējo distanču skrējēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Lerijs Brauns

Lerijs Brauns (; dzimis  Bruklinā, ASV) ir bijušais profesionāls amerikāņu basketbolists, tagad strādā par basketbola treneri. Kopā ar Detroitas "Pistons" ir izcīnījis 2004. gada sezonas NBA čempionu gredzenu. 2001. gadā atzīts par NBA gada treneri. 2002. gada 22. septembrī ticis uzņemts Basketbola slavas zālē. L. Brauns tiek uzskatīts par vienu no labākajiem NBA treneriem visā līgas pastāvēšanas vēsturē, tāpat viņš ir vienīgais treneris līgas vēsturē, kas ir vadījis 8 dažādas komandas NBA izslēgšanas spēlēs.

Savas profesionālā basketbolista karjeras laikā spēlēja ABA līgas klubos: Ņūorleānas "Buccaneers", Oklendas "Oaks", Vašingtonas "Caps", Virdžīnijas "Squires" un Denveras "Rockets". Tāpat bija ASV izlases sastāvā 1964. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Tokijā, kur amerikāņi izcīnīja zelta medaļas.

Pēc basketbolista karjeras beigām sāka strādāt par basketbola treneri. Sākumā vadīja NBA klubu Denveras "Nuggets", pēc tam divas sezonas strādāja kopā ar NCAA komandu Uklas "Bruins". Nākamās divas sezonas L. Brauns pavadīja vadot Ņūdžersijas "Nets" klubu, taču 1983. gadā atkal kļuva par NCAA komandas treneri, šoreiz tā bija Kanzasas "Jayhawks" komanda. Ar Kanzasas Universitātes komandu tika iegūts 1988. gada NCAA sezonas čempiontituls. Taču sākot ar 1988. gadu L. Brauns ir vadījis vienīgi NBA klubus: Sanantonio "Spurs", Losandželosas "Clippers", Indianas "Pacers", Filadelfijas "76ers", Detroitas "Pistons", Ņujorkas "Knicks" un kopš 2008. gada bija Šarlotas "Bobcats" galvenais treneris, 2010. gada 22. decembrī viņš tika atlaists no "Bobcats" galvenā trenera amata. 2004. gadā kopā ar "Pistons" izcīnīja NBA čempiontitulu.

Vadītie klubi 
 1972:  Deividsonas "Wildcats"
 1972—1974:  Karolīnas "Cougars"
 1974—1979:  Denveras "Nuggets"
 1979—1981:  Uklas "Bruins"
 1981—1983:  Ņūdžersijas "Nets"
 1983—1988:  Kanzasas "Jayhawks"
 1988—1992:  Sanantonio "Spurs"
 1992—1993:  Losandželosas "Clippers"
 1993—1997:  Indianas "Pacers"
 1997—2003:  Filadelfijas "76ers"
 2003—2005:  Detroitas "Pistons"
 2005—2006:  Ņujorkas "Knicks"
 2008—2010:  Šarlotas "Bobcats"

Atsauces

Ārējās saites 
 Basketball-Reference profils  
 Basketbola Slavas zāles profils 

1940. gadā dzimušie
ASV basketbolisti
ASV basketbola treneri
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Basketbola slavas zālē uzņemtie
Merķeļa iela (Rīga)

Merķeļa iela ir Rīgas maģistrālā iela, Centra rajonā , Centra apkaimē. Merķeļa iela sākas krustojumā ar Marijas un Satekles ielām un beidzas krustojumā ar Brīvības bulvāri, Tērbatas ielu un Kalpaka bulvāri. Ielas kopējais garums ir 560 metri un tā sastāv no 3 braukšanas joslām. Merķeļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Stacijas laukuma uz Brīvības bulvāri.

Vēsturiskie nosaukumi 
Iela izveidota 1860. gadā līdz ar pilsētas aizsargmūru nojaukšanu, tās sākotnējais nosaukums bija Lielā Parka iela (). Baltijas pārkrievošanas laikā 1885. gadā ielu pārdēvēja par Marķīza Pauluči ielu (). Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas to 1923. gadā pārdēvēja par Merķeļa ielu, bet Vācu okupācijas laikā par Bismarka ielu (Bismarkstraße).

Ielas raksturojums 
Merķeļa iela ir 560 metrus gara asfaltēta iela Rīgas centrā. Tā sākas krustojumā ar Marijas un Satekles ielām un iet ziemeļu—ziemeļrietumu virzienā. Rīgas cirka tuvumā iela krustojas ar Krišjāņa Barona ielu. Savukārt, Latviešu biedrības nama tuvumā iela savienojas ar Arhitektu ielu. Tālāk (posmā no Arhitektu ielas līdz Inženieru ielai) ielas nepārnumuru pusē atrodas Latvijas Universitātes galvenā ēka. Bet ielas pārnumuru pusē (posmā no Krišjāņa Barona ielas līdz Brīvības bulvārim) atrodas Vērmaņdārzs. Merķeļa ielas beigās atrodas "Saktas" ēka (bijušais Tranzē-Rozeneku nams) un "Vernisāža" (agrākais Vērmaņdārza restorāns). Merķeļa iela beidzas krustojumā ar Brīvības bulvāri, Tērbatas ielu un Kalpaka bulvāri. Merķeļa iela ir vienvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Stacijas laukuma uz Brīvības bulvāri.

Ielu savienojumi 
Merķeļa iela ir savienota ar šādām ielām:
 Marijas iela
 Satekles iela
 Krišjāņa Barona iela
 Arhitektu iela ("T" veida krustojums)
 Inženieru iela ("T" veida krustojums)
 Brīvības bulvāris
 Tērbatas iela
 Kalpaka bulvāris

Objekti 
 Merķeļa ielā 4 atrodas Rīgas Cirks. Cirka ēka celta 1889. gadā, arhitekts Jānis Fridrihs Baumanis.
 Merķeļa ielā 13 atrodas Latviešu biedrības nams. Celts 1909. gadā, arhitekti E. Laube un E. Pole, 1938. gadā ticis paplašināts.

Sabiedriskais transports 
Merķeļa ielā kursē vairāki autobusu un trolejbusu maršruti.
 2., 3., 6., 9., 11., 13., 16., 21., 24., 30. un 50. maršruta autobusi kursē visas Merķeļa ielas garumā (no Marijas un Satekles ielu krustojuma līdz Brīvības bulvārim).
 3., 4., 17., 19., 31. un 34. maršruta trolejbusi kursē visas Merķeļa ielas garumā (no Marijas un Satekles ielu krustojuma līdz Brīvības bulvārim).
 15. un 20. maršruta trolejbusi kursē Merķeļa ielas posmā no Marijas un Satekles ielu krustojuma līdz Inženieru ielai.

Skatīt arī 
 Centra rajons
 Rīgas centrs

Ielas Rīgas centrā
Ezermalas iela (Rīga)

Ezermalas iela ir Rīgas iela, Ziemeļu rajona Čiekurkalna un Mežaparka apkaimēs. Ezermalas iela sākas pie Viskaļu ielas krustojuma un beidzas pie Meža prospekta, pie 11. tramvaju maršruta galapunkta "Mežaparks". Ezermalas ielas kopējais garums ir 2020 metri.

Ezermalas ielas posmu Čiekurkalnā (no ielas sākuma līdz krustojumam ar Ķīšezera ielu) plānoja iekļaut Ziemeļu transporta koridorā.

Vēsture 
Ezermalas iela tika izveidota 1902. gadā Rīgas namu būves sabiedrības teritorijā, līdzās Ķeizarmeža vasarnīcu rajonam. Iela stiepās no Ķīšezera ielas līdz Annas Sakses ielai. Sākotnēji iela tika nodēvēta par Vazas ielu Zviedrijas karaļu Vāsu dinastijas vārdā, kura valdīja Rīgā no 1621. gada līdz 1654. gadam. 1923. gadā ielu pārdēvēja atbilstoši tās atrašanās vietai, par Ezermalas ielu.

Ielu savienojumi 
Ezermalas iela ir savienota ar šādām ielām:
 Viskaļu iela
 Ķīšezera iela
 Mirdzas Ķempes iela
 Sudrabu Edžus iela
 Annas Sakses iela
 Roberta Feldmaņa iela
 Brēmenes iela
 Hamburgas iela
 Lībekas iela
 Stokholmas iela
 Emīla Dārziņa iela
 Cimzes iela
 Meža prospekts

Atsauces

Skatīt arī 
 Ziemeļu rajons
 Mežaparks
 Čiekurkalns

Ielas Čiekurkalnā
Ielas Mežaparkā
Ziemeļu rajons
Hermanis fon Bukshēvdens (Tērbatas bīskaps)

Hermanis fon Bukshēvdens jeb Hermanis no Bukshēvdenas (latīņu tekstos: de Bekeshovede, Bickeshovede, Bikeshovde, Beckeshovede, vācu tekstos: Buxhöveden, Buxöhvden, Bukshöwden, *1163, †1248) bija Rīgas bīskapa Alberta brālis, otrais Igaunijas jeb Leales bīskaps un pirmais Tērbatas bīskaps (). Kopā ar savu brāli Albertu vadīja krustnešu uzbrukumu Tērbatai 1224. gadā, viņā vadībā Tērbatas bīskapijas karaspēks cieta zaudējumu Ledus kaujā pret Novgorodas kņazu Aleksandru 1242. gadā.

Dzīvesgājums 
Bīskaps Hermanis dzimis 1163. gadā Bukshēvdenā, tagadējās Lejassaksijas teritorijā. Pirms došanās uz Livoniju Hermanis bija benediktīniešu klostera abats Brēmenē. Pēc Igaunijas pirmā bīskapa Teoderiha nāves 1220. gada 10. aprīlī viņa brālis Livonijas bīskaps Alberts Hermani iecēla par Igaunijas bīskapu.

Dānijas karalis Valdemārs II pretojās Hermaņa iebraukšanai Livonijā un tikai 1224. gada 21. jūlijā viņš tika atzīts par Leales bīskapu. Kopā ar savu brāli Albertu viņš vadīja krustnešu karaspēku 1224. gada Tērbatas kaujā.

Sākumā Igaunijas jeb Leales bīskapa Hermaņa rezidence bija Otepē pilskalnā, kur viņš atjaunoja sagrauto ugauņu pili un dalīja lēņus, iecēla mācītājus amatā, noteica desmito tiesu un paņēma 24 zemnieku mājas kapitula uzturēšanai. 1225. gada 1. decembrī Svētās Romas impērijas ķeizars Indriķis VII aplēņoja bīskapu Hermani ar markgrāfa un valsts firsta, pilsētas (Tērbatas) dibināšanas, naudas kalšanas u.c. tiesībām. Pēc konflikta ar Zobenbrāļu ordeni 1225. gadā Hermanis pārcēlās uz Rīgu, bet no 1226. gada bija Trīras bīskapa palīgs.

1234. gada 20. novembrī Romas pāvests Gregorijs IX uzdeva Leales bīskapam Hermanim, kā arī Tērbatas un Rīgas dombaznīcu prāvestiem aicināt ierasties kā apsūdzētiem Romā, lai sniegtu liecības par nodarītajiem zaudējumiem Zemgales bīskapam Balduīnam.
Tikai pēc izlīguma ar Zobenbrāļu ordeni 1235. gadā Hermanis no Romas pāvesta saņēma atļauju kļūt par Tērbatas bīskapu.
1240. gada rudenī viņš vadīja kara gājienu uz Pleskavu un Ingriju. Livoniešu karaspēks, kas sastāvēja no bruņiniekiem un igauņu kājniekiem, ātri vien ieņēma Izborskas un Pleskavas pilis un Koporji, bet zaudēja kņaza Aleksandra vadītajam karaspēkam Ledus kaujā. 1243. gadā bīskaps Hermanis ar Rīgas un Sāmsalas bīskapiem un Livonijas ordeni noslēdza savienības līgumu, kas netieši bija vērsts pret krieviem un dāņiem. 1245. gadā bīskaps Hermanis tika atbrīvots no no pakļautības Lundas arhibīskapijai un kļuva par Rīgas arhibīskapijai padotu bīskapu.

Atsauces 

1163. gadā dzimušie
1248. gadā mirušie
Livonijas cilvēki
Igaunijas vēsture
Romas katoļu bīskapi
Siena

Siena ir telpas vai telpiska veidojuma vertikālais (ārējais vai iekšējais) konstruktīvais norobežojums. Lielākoties sienas ir daļa no ēkas konstrukcijas, kur tā uzņem uz sevi dažādas slodzes, nošķir telpas un veic citas funkcijas. Ēkas siena ir galvenā ēkas vertikāli norobežojošā konstrukcija. Izdala ēkas ārsienas (fasādes) un iekšsienas. Ārsienas sīkāk iedala pēc darbības rakstura nesošajās, pašnesošajās un nenesošajās sienās. Nesošās sienas veic norobežojošo un nesošo konstrukciju funkcijas, uzņemt pārseguma, jumta, vēja un pašsvara slodzes. Pašnesošas sienas balstās uz pamatiem un ir savienotas ar ēkas karkasu. Tās uzņem pašsvara slodzes visas ēkas augstumā. Nenesošās sienas veic norobežojošo konstrukciju funkcijas, uzņem pašsvara slodzes viena stāva ietvaros un uzņem vēja slodzes. Iekšsienas iedala nesošajās un nenesošajās (starpsienas). Kopā ar pārsegumu iekšsienas veido noturīgu ēkas nesošo karkasa sistēmu.

Sienas var iedalīt arī pēc būvmateriāliem un konstruktīvā risinājuma (mūra, lielbloku, paneļu, vienslāņa, daudzslāņu sienās). Sienas būvmateriālus un biezumu noteic aprēķinu ceļā, ekonomiski novērtējot siltumtehniskās, izturības, noturības, skaņizolācijas, ugunsdrošības u.c. prasības; projektēšanā un celtniecībā ievēro celtniecības normas un noteikumus.

Skatīt arī 
 mūris

Ārējās saites 

Arhitektūras elementi
Arhibīskaps

Arhibīskaps (, no ), arī virsbīskaps, ir vecākais jeb galvenais bīskaps, kam ir garīga un administratīva atbildība par viņam uzticēto arhidiecēzi vai metropoliju (arhibīskapam - metropolītam).

Romas Katoļu baznīcā 
Romas Katoļu baznīcas arhibīskapus, tāpat kā pārējos bīskapus izvēlas un nominē Romas pāvests, kuram arhibīskapi un bīskapi ir tieši pakļauti.
Pie bīskapa insignijām pieder: gredzens, gana zizlis, mitra, krūšu krusts, ka arī pallijs arhibīskapiem-metropolītiem.
Ikdienā arhibīskaps nēsā liturģisko apģērbu — sutanu.

Arhibīskapa metropolīta pakļautībā un vadībā ir ne tikai viņam uzticētā bīskapija (diecēze), bet arī baznīcas province jeb metropolija, kas sastāv no vairākam bīskapijām. Arhibīskapa — metropolīta uzdevums ir pārvaldīt savu arhidiecēzi un pārējās diecēzēs lūkoties, lai rūpīgi tiktu saglabāta ticība un baznīcas disciplīna, bet notiektos apstākļos Romas pāvests metropolītam var dot īpašas pilnvaras un uzticēt kādus papildus uzdevumus. Metropolīta amata zīme ir pallijs.

Vēsture Latvijā 
1255. gadā Rīgas bīskaps Alberts II tika iecelts par arhibīskapu metropolītu. Pēc tam, kad beidzās Livonijas karš un tika nodibināta Pārdaugavas Livonijas hercogiste, Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieks Stefans Batorijs 1582. gada 4. decembrī izdeva konstitūciju un īpašu aktu par katoliskas Livonijas bīskapijas atjaunošanu ar Cēsīm kā bīskapa sēdekli un pretreformācijas centru. 1643. gadā Livonijas bīskapiju atjaunoja Inflantijas vaivadijas robežās.
Latvijas katoļu bīskapijas tika iekļautas Žemaitijas arhibīskapijā, kuras bīskaps atradās Kauņā un Mogiļevas arhibīskapijā, kuras bīskaps atradās Sanktpēterburgā.

Pēc Latvijas valsts pasludināšanas 1919. gada 26. septembrī tika izdoti Latvijas Pagaidu valdības noteikumi par Kurzemes un Vidzemes evaņģēliski luteriskajām  konsistorijām, kas atcēla Kurzemes un Vidzemes bruņniecības patronāta tiesības pār tām — bruņniecībai vairs nebija tiesības iecelt konsistoriju priekšnieku, prezidentu un citas amatpersonas. 1920. gada 1. oktobrī valdība likvidēja Kurzemes konsistoriju, nostādot Vidzemes konsistoriju visas Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas (LELB) priekšgalā. 
1922. gadā mācītāju Kārli Irbi iesvētīja par Latvijas evaņģēliski luteriskās baznīcas bīskapu, bet agrākais Vidzemes ģenerālsuperintendents Pēteris Haralds Pēlhavs (Pölchau) kļuva par vācbaltiešu draudžu bīskapu.

1923. gadā tika atjaunota Romas katoļu Rīgas arhibīskapija, par kuras virsbīskapu iecēla Antoniju Springoviču.
1932. gadā arī LELB draudzes izšķīrās par vienotu vadību un par pirmo LELB arhibīskapu tika ievēlēts Teodors Grīnbergs.
1938. gada 8. maijā ar pāvesta Pija XI bullu Plurimum Sane tika atjaunota Romas katoļu baznīcas Rīgas metropolija, kuras metropolīts bija Antonijs Springovičs. 
Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gada 8. maijā Romas pāvests Jānis Pāvils II atjaunoja Rīgas arhidiecēzes hierarhisko vadību, par arhibīskapu-metropolītu kļuva kardināls Jānis Pujats.

Skatīt arī 
 Bīskaps
 Jānis Pujats
 Zbigņevs Stankevičs
 Jānis Vanags
 Gustavs Turss (Tūrs)

Atsauces

Ārējās saites 

 Bīskaps // Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
 www.catholoc.lv
 www.vatican.va

Garīdznieku amata pakāpes
Dzirnavu iela (Rīga)

Dzirnavu iela ir Rīgas iela, Centra rajona Centra un Avotu, kā arī Latgales priekšpilsētas Maskavas forštates apkaimē. Dzirnavu iela sākas pie krustojuma ar Pulkveža Brieža ielu un beidzas pie krustojuma ar Maskavas ielu (gājēju savienojums turpinās līdz Mazajai Krasta ielai). Posmā no Ernesta Birznieka-Upīša ielas līdz Pulkveža Brieža ielai Dzirnavu iela ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt virzienā uz Pulkveža Brieža ielu. Dzirnavu ielas kopējais garums ir 3002 metri, tā klāta ar asfalta un bruģa segumu. Caur 90 m garu tuneli Dzirnavu iela šķērso dzelzceļa uzbērumu pie Rīgas centrālās dzelzceļa stacijas.

Dzirnavu ielā ir pilsētas centram raksturīga blīva vairākstāvu vēsturisko namu apbūve, kas kalpo kā dzīvojamās ēkas, taču šeit ir arī daudz dažādu sabiedrisku celtņu, tostarp tirdzniecības centrs "Galleria Riga" (Dzirnavu iela 67), vairākas viesnīcas, Rīgas 3. arodskola (Dzirnavu iela 67). Vēsturiskajā apbūvē vairākas ievērojamas ēkas, kas ir arhitektūras piminekļi, tostarp Berga bazāra komplekss. Dzirnavu ielā 124 atrodas memoriāls, kas izveidots Otrā pasaules kara laikā nodedzinātās Rīgas Horālās sinagogas vietā.

Vēsture 
Dzirnavu iela () izveidojās jau 18. gadsimtā, iegūstot savu nosaukumu no dzirnavām, kas agrāk atradušās ielas tuvumā. Pēc Rīgas nocietinājumu nojaukšanas un priekšpilsētu pārbūves Dzirnavu ielai 1885. gadā pievienoja Lielo Riepnieku ielu (Grosse Reeperstrasse) un Dzirnavu dambi. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā iela tika pārsaukta par Riharda Vāgnera ielu (Richard Wagner Straße), bet 1944. gadā tā atguva savu vēsturisko nosaukumu.

Ielu savienojumi 
Dzirnavu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Pulkveža Brieža iela (T veida krustojums)
 Ganu iela (T veida krustojums)
 Mednieku iela
 Strēlnieku iela
 Antonijas iela
 Zaļā iela (T veida krustojums)
 Jeruzalemes iela (T veida krustojums)
 Krišjāņa Valdemāra iela
 Skolas iela
 Baznīcas iela
 Brīvības iela
 Tērbatas iela
 Krišjāņa Barona iela
 Marijas iela
 Ernesta Birznieka-Upīša iela
 Satekles iela
 Turgeņeva iela
 Abrenes iela
 Puškina iela (T veida krustojums)
 Riepnieku iela
 Jēzusbaznīcas iela
 Firsa Sadovņikova iela (T veida krustojums)
 Gogoļa iela
 Elijas iela
 Maskavas iela
 Mazā Krasta iela (savienojums gājējiem)

Atsauces

Skatīt arī 
 Centrs
 Avoti
 Maskavas forštate

Ielas Rīgas centrā
Ielas Avotos
Ielas Maskavas forštatē
Latgales priekšpilsēta
24a. autobusu maršruts (Rīga)

24a. autobusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Sarkandaugavas līdz Vecāķiem.

24a. autobusu maršruts tika atklāts 2010. gada 1. jūnijā. Tas bija sezonāls autobusu maršruts, pasažieri tajā varēja pārvietoties tikai vasaras brīvdienās.

Darbdienās pa 24a. autobusu maršrutu nekursēja neviens autobuss, bet brīvdienās — tikai 1 autobuss.

24a. autobusu maršrutu apkalpoja 7. autobusu parks.

Maršruts 
Sarkandaugava — Vecāķi kursēja pa šādām ielām: Dambja iela, Ganību dambis, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela, Atlantijas iela, Vecāķu prospekts, Pludmales iela un Garciema iela.

Vecāķi — Sarkandaugava kursēja pa šādām ielām: Garciema iela, Selgas iela, Vecāķu prospekts, Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Duntes iela un Dambja iela.

Pieturvietas 
24a. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 50 pieturas. Maršrutā Sarkandaugava — Vecāķi bija 25 pieturas, tāpat arī maršrutā Vecāķi — Sarkandaugava bija 25 pieturas.

Skatīt arī 
 Rīga
 Autobusu satiksme Rīgā
 Trolejbusu satiksme Rīgā
 Tramvaju satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas Satiksme
 Rīgas metropolitēns

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 
 www.rigassatiksme.lv

24a
Patriss Evra

Patriss Evra (; dzimis  Dakarā, Senegālā) ir bijušais franču futbolists, aizsargs. Evra ir pārstāvējis Francijas futbola izlasi. Savu profesionāļa karjeru sāka 1998. gadā Marsala klubā. Manchester United klubu pārstāv kopš 2006. gada. Kopā ar Manchester United ir izcīnījis četrus Premjerlīgas čempiontitulus (2006—07, 2007—08, 2008—09 un 2010-11). Savu dzimto Senegālu Patriss Evra kopā ar ģimeni pameta 6 gadu vecumā.

Francijas futbola izlasi pārstāv kopš 2004. gada. Ir piedalījies 2008. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi 
Monaco

 Coupe de la Ligue: 2002–03

Manchester United

 Anglijas Premjerlīga: 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010–11, 2012–13
 Anglijas Līgas kauss: 2005–06, 2008–09, 2009–10
 FA Community Shield: 2007, 2008, 2011, 2013
 UEFA Čempionu līga: 2007–08
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2008

Juventus

 Itālijas Serie A: 2014–15, 2015–16
 Coppa Italia: 2014–15, 2015–16

Individuālie sasniegumi

 Ligue 1 sezonas labākais jaunais spēlētājs: 2003–04

Atsauces

Ārējās saites 

 Manchester United profils 

1981. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
OGC Nice spēlētāji
AS Monaco FC spēlētāji
Manchester United F.C. spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
Marseļas "Olympique" spēlētāji
West Ham United F.C. spēlētāji
AC Monza spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
Havjers Maskerano

Havjers Alehandro Maskerano (Javier Alejandro Mascherano; dzimis  Sanlorenso, Argentīnā) ir bijušais argentīniešu futbolists, aizsargs un Argentīnas futbola izlases dalībnieks.

Savu profesionāļa karjeru sāka 2003. gadā River Plate klubā. Vēlāk spēlējis klubos Corinthians, West Ham United un Liverpool. No 2010. līdz 2018. gadam spēlēja Spānijas La Liga kluba FC Barcelona sastāvā. 2018. gada janvārī pievienojās Ķīnas klubam Hebei Fortune.

Divkārtējs olimpiskais čempions (2004, 2008). Argentīnas futbola izlasi pārstāv kopš 2003. gada. Izlases sastāvā piedalījies 2006., 2010. un 2014. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīros.

Sasniegumi 
River Plate

 Argentīnas pirmā divīzija: 2003–04

Corinthians

 Brazīlijas A sērija: 2005

Barcelona

 La Liga: 2010–11, 2012–13, 2014–15, 2015–16, 2017–18
 Copa del Rey: 2011–12, 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18
 Supercopa de España: 2011, 2013, 2016
 UEFA Čempionu līga: 2010–11, 2014–15
 UEFA Superkauss: 2011, 2015
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2011, 2015

Argentīna

 Olimpiskās spēles zelta medaļa: 2004, 2008

Individuālie sasniegumi

 Copa América simboliskā izlase: 2015, 2016
 FC Barcelona gada labākais futbolists: 2013–14

Atsauces

Ārējās saites 

 Liverpool profils 
 Mascherano Case 
 BBC Sport profils  
 ESPN profils  

1984. gadā dzimušie
Santafē provincē dzimušie
Argentīnas futbolisti
Argentīnas izlases futbolisti
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2018. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
West Ham United F.C. spēlētāji
Liverpool FC spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Ģertrūdes iela

Ģertrūdes iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Ģertrūdes iela — iela Rīgā.
 Ģertrūdes iela — iela Ventspilī.

 iela novadu pilsētās:
 Ģertrūdes iela — iela Ķekavas novada Baložos.

Skatīt arī 
 Svētā Ģertrūde
Jenss Stoltenbergs

Jenss Stoltenbergs (, dzimis ) ir bijušais Norvēģijas premjerministrs (2005—2013). Šajā amatā viņš bija arī no  līdz . Kopš 2002. gada Stoltenbergs ir Norvēģu Darba Partijas līderis, bet no 1993. gada ir Norvēģijas parlamenta loceklis, kas pārstāv Oslo. No 1990. līdz 1991. gadam viņš bija Vides ministrijas valsts sekretārs, no 1993. līdz 1996. gadam bija rūpniecības ministrs, bet no 1996. līdz 1997. gadam finanšu ministrs. 2009. gadā parlamenta vēlēšanās Stoltenbergs tika atkārtoti ievēlēts premjerministra amatā.

Ārējās saites 

1959. gadā dzimušie
Norvēģijas premjerministri
Oslo dzimušie
Augšnormandija

Augšnormandija (, izrunā , ) ir viens no agrākajiem Francijas reģioniem, kas mūsdienās ir atkalapvienots ar Lejasnormandijas reģionu vienotā Normandijas reģionā. 

Tajā ietilpa divi departamenti: Piejūras Sēnas un Ēras. Augšnormandijas vēsturiskā galvaspilsēta  ir Ruāna, bet lielākā pilsēta ir Havra. Aiz šīm divām pilsētām nākamās lielākās ir Evrē, Djepa, Vernona un Fekāna. Caur Augšnormandiju plūst Sēnas upe, kas pie Havras ietek Lamanšā.

Francijas reģioni
Apuzes iela

Apuzes iela ir iela Rīgā, Pārdaugavā, Zolitūdē un Pleskodālē. Kopējais ielas garums ir 1781 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām. Apuzes iela sākas krustojumā ar Kalnciema ielu un Upesgrīvas ielu, bet beidzas krustojumā ar Paula Lejiņa ielu.

Iela nosaukta Apuzes — ciema Kuldīgas novada Īvandes pagastā — vārdā. Vēsturiski Apuzes iela vedusi pāri dzelzceļa līnijai Rīga—Jūrmala (tagadējā Muižas iela), tādējādi savienojot Zolitūdi ar Imantu.

Ielas raksturojums 
Apuzes iela sākas krustojumā ar Kalnciema ielu un Upesgrīvas ielu, bet beidzas krustojumā ar Paula Lejiņa ielu. Kopējais ielas garums ir 1800 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām. Apuzes ielas Pleskodāles daļā dominē savrupmāju apbūve, bet ielas tālākais gals Zolitūdē iet padomju laiku daudzdzīvokļu namu mikrorajonā. Apuzes ielā atrodas degvielas uzpildes stacija un lielveikals.

Apuzes iela ved gar adresi Priedaines ielā 20, kur 2013. gada 21. novembrī notika lielveikala "Maxima" sagrūšana, kurā gāja bojā 54 cilvēki.

Ielu savienojumi 
Apuzes iela krustojas ar šādām ielām:
 Upesgrīvas iela
 Kalnciema iela
 Volguntes iela
 Zalves iela
 Šampētera iela
 Zaru iela (T veida krustojums)
 Mikus iela
 Jūrkalnes iela
 Valtaiķu iela
 Lipaiķu iela (T veida krustojums)
 Skrīnes iela (T veida krustojums)
 Liedes iela
 Anniņmuižas iela
 Priedaines iela
 Aleksandra Bieziņa iela
 Gramzdas iela
 Paula Lejiņa iela (T veida krustojums)

Skatīt arī 
 Zolitūde
 Pleskodāle

Atsauces 

Ielas Zolitūdē
Ielas Pleskodālē
Zemgales priekšpilsēta
Pērnavas iela (Rīga)

Pērnavas iela ir Rīgas iela, Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna un Avotu apkaimēs. Pērnavas iela sākas pie Brīvības ielas krustojuma un beidzas pie Matīsa ielas krustojuma. Pērnavas ielas beigās (nedaudz aiz krustojuma ar Matīsa ielu) atrodas arī dzelzceļa līnija Rīga - Skulte un dzelzceļa līnija Rīga - Valka. Pērnavas ielas kopējais garums ir 2261 metrs.

Vēsture 
Senākais ielas nosaukums bija Lauvas iela (), kas sākās no Aleksandra (Brīvības) ielas un stiepās līdz pat Ebreju kapiem Maskavas forštatē. Pēc Rīgas—Orlas un Rīgas—Mīlgrāvja dzelzceļa līniju izbūves Lauvas iela sadalījās trīs daļās, tās garāko posmu 1885. gadā pārdēvēja par Pērnavas ielu, bet posms otrpus sliedēm palika par Lauvas ielu.

Ielu savienojumi 
Pērnavas iela ir savienota ar šādām ielām:

Atsauces

Skatīt arī 
 Centra rajons
 Latgales priekšpilsēta
 Grīziņkalns
 Avoti

Ielas Grīziņkalnā
Ielas Avotos
Latgales priekšpilsēta
Pērnavas iela

Pērnavas iela var būt šādās Latvijas pilsētās:
 Pērnavas iela, Rīgā
 Pērnavas iela, Jelgavā
 Pērnavas iela, Mazsalacā
 Pērnavas iela, Rūjienā
 Pērnavas iela, Salacgrīvā
Gustava Zemgala gatve

Gustava Zemgala gatve ir Rīgas maģistrālā iela Ziemeļu rajonā un Vidzemes priekšpilsētā. Tā atrodas Mežaparka, Čiekurkalna, Teikas un Purvciema apkaimēs. Gatve sākas pie Dzelzavas ielas krustojuma un beidzas pie Viestura prospekta. Gustava Zemgala gatves kopējais garums ir 5381 metrs.

Iepriekš Gustava Zemgala gatves daļa uz dienvidiem no pārvada par Čiekurkalna staciju (Vairoga pārvada) piederēja Vairoga ielai.

Ielu savienojumi 
Gustava Zemgala gatve ir savienota ar:
 Dzelzavas ielu
 Stārķu ielu
 Ieriķu ielu
 Ūnijas ielu
 Vairoga ielu
 Raunas ielu
 Brīvības gatvi
 Ropažu ielu
 Gaujas ielu
 Ķīšezera ielu
 Visbijas prospektu
 Varoņu ielu
 Meža prospektu
 Viestura prospektu

Attēlu galerija

Skatīt arī 
 Vidzemes priekšpilsēta
 Čiekurkalns
 Teika

Atsauces 

Ielas Purvciemā
Ielas Teikā
Ielas Čiekurkalnā
Ielas Mežaparkā
Vidzemes priekšpilsēta
Ziemeļu rajons
Sporta nams "Daugava"

Sporta nams "Daugava" jeb Daugavas sporta nams ir sporta būve, kas atrodas Rīgā Centra rajonā, Krišjāņa Barona ielā 107 un nodrošina iespēju nodarboties ar vairākiem sporta veidiem. Tajā ir sporta spēlu zāle ar 1000 skatītāju vietām, lielais un mazais peldbaseins un vairākas mazākas treniņu telpas. Daugavas sporta nams ir mājvieta vairākām Basketbola skolas "Rīga" jauniešu basketbola komandām.

Vēsture 
Sporta namu "Daugava" atklāja divos etapos: 1963. gada beigās atklāja baseinu, bet 1964. gada sākumā — zāli sporta spēlēm. Ēkas arhitekts — Vladimirs Šņitņikovs.

Tā bija pirmā pēc Otrā pasaules kara uzceltā slēgtā sporta būve, kas uz vairākām desmitgadēm kļuva par galveno sporta sacensību vietu Rīgā. Šeit spēlēja un trenējās sieviešu basketbola meistarkomanda TTT, bet spēles aizvadīja vīriešu basketbola komanda VEF un volejbola komanda "Radiotehniķis".

Kopš 2001. gada sporta nams atrodas Rīgas domes pārvaldībā. 2003. gadā tika pabeigta ēkas renovācija.

Daugavas sporta nama direktors jau vairāk nekā 20 gadus ir Jānis Misa.

Atsauces

Ārējās saites 
 Sporta nama "Daugava" mājaslapa

Daugava
Daugava
Vidzemes maiznīca

Vidzemes maiznīca ir akciju sabiedrība Ropažu ielā 16, Rīgā.

Vēsture 
1960. gadā tika uzcelta fabrika ar diviem cehiem. Sākotnējais maiznīcas nosaukums bija 3. maizes kombināts. 1970. gadā 3. maizes kombināts tika iekļauts Rīgas maizes apvienības "Druva" sastāvā kā 7. maizes fabrika. 1982. gadā maizes kombināts atkal kļūst patstāvīgs un iegūst nosaukumu Proletāriešu rajona maizes kombināts. Bet 1991. gadā tas iegūst nosaukumu SIA "Vidzemes maiznīca". 1994. gadā, privatizācijas rezultātā, tika nodibināta A/s "Vidzemes maiznīca".

Ārējās saites 
 A/s "Vidzemes maiznīca" mājaslapa

Latvijas uzņēmumi
Amerikas lizihitons

Amerikas lizihitons (), arī rietumu skunksu kāposts, dzeltenais skunksu kāposts un purva laterna, ir purvos un mitrajos mežos augošs ārumu dzimtas augs. Tā izcelsmes vieta ir Ziemeļamerikas ziemeļrietumi. Amerikas lizihitonu izmanto arī kā krāšņumaugu galvenokārt pie dīķiem, purvainā zemē vai robežstādījumos. Tam ir vidēja ziemcietība; ziemās, kad nav sniegs, ir vēlams to piesegt. Amerikas lizihitoni zied aprīlī un maijā. Ziedi ir dzeltenā krāsā. Augstums svārstās no 0,6 līdz 0,8 metriem.

Atsauces 

Krāšņumaugi
Kallu dzimta
Kooperatīva iela (Rīga)

Kooperatīva iela ir Rīgas iela, Pārdaugavā, Imantas apkaimē. Kopējais ielas garums ir 940 metri un tā sastāv no 2 (neatdalītām) braukšanas joslām.

Ielu savienojumi 
Kooperatīva iela krustojas ar šādām ielām:
 Jūrmalas gatve
 Progresa iela
 Imantas iela
 Vecumnieku iela
 Trīsstūra iela
 Bebru iela
 Imantas iela
 Slokas iela

Skatīt arī 
 Kooperatīva iela citās Latvijas pilsētās
 Kurzemes rajons
 Imanta
 Sabiedriskais transports Rīgā

Atsauces 

Ielas Imantā
Kurzemes rajons
Paleontoloģija

Paleontoloģija ir zinātnes nozare, kas pēta dažādu ģeoloģisko laikmetu organismu paliekas un to attīstību laika gaitā. Paleontoloģija ir starpdisciplināra zinātne, kas ietver arheoloģijas, bioloģijas un ģeoloģijas elementus. Pirmie paleontoloģiskie novērojami dokumentēti jau 5. gadsimtā pirms mūsu ēras, tomēr kā zinātne tā radās 18. gadsimtā un strauji attīstījās 19. gadsimtā. Termins ‘paleontoloģija’ ir radies no trīs sengrieķu vārdu apvienojuma —  (palaiós — ‘sens’),  (ṓn — ‘esošs’) un  (logía — ‘mācība’).

Fosilijas 

Paleontologi fosilijas ir atraduši visā pasaulē, gan karstos tuksnešos, gan mitros tropu mežos. Fosilijas ļauj uzzināt, cik dažāda bioloģiskā daudzveidība ir bijusi pirms miljoniem gadu. Fosilijas sniedz arī informāciju par Zemes garozas izmaiņām. Piemēram, megalodona fosilija Jūtas štatā, Amerikas Savienotajās Valstīs, ļauj spriest, ka sen senos laikos šī teritorija ir bijusi zem ūdens. Jūras dzīvnieku fosilijas Himalajos apstiprina teoriju par šo kalnu rašanos, kad Indijas plātne sadūrās ar Eirāzijas plātni.

Nozares 
Paleontoloģija dalās sīkāk dažādās nozarēs. Nozares iedala pēc pētāmo organismu veida, piemēram, mugurkaulnieku paleontoloģijā (pēta senos mugurkaulniekus), mikropaleontoloģijā (pēta senos mikroorganismus), paleoantropoloģijā (pēta senos cilvēkus), paleobotānikā (pēta seno augu valsti). Ir paleontoloģijas nozares arī citos griezumos, piemēram, paleobioģeogrāfija (pēta seno organismu izplatību), ģeohronoloģija (pēta organismu attīstību un maiņu laika gaitā), tafonomija (pēta fosilu organismu atrašanās vietu veidošanos zemes garozas slāņos), ihnoloģijā (pēta seno organismu nospiedumus, pēdas).

Vēsture 

Par vienu no pirmajiem paleontologiem var uzskatīt 6. gadsimtā p.m.ē. dzīvojošo sengrieķu filozofu Ksenofanu, kurš apgalvoja, ka sauszeme kādreiz ir bijusi zem jūras līmeņa. Šādu apgalvojums viņš balstīja uz seno jūras organismu atliekām, kas tika atrastas sauszemē, tālu no jūras. Šādu atziņu atbalstīja arī citi vēlākie sengrieķu filozofi kā Hērodots, Eratostens un Strabons. Senie ķīnieši fosilijas uzskatīja par pūķu kauliem un tā arī to dokumentēja. Viduslaikos persiešu dabaspētnieks Avicenna fosilijas aprakstīja savā darbā "Ārstniecības grāmata" (, kitab al-shifaʾ). 11. gadsimtā ķīniešu dabaspētnieks Šeņs Kuo izvirzīja teoriju par klimata pārmaiņām, balstoties uz pārakmeņojušos bambusa fosilijas izpēti.

1822. gadā franču zoologs Anrī Marī Dikrotē Deblenvils piedāvāja nosaukumu ‘paleontoloģija’, kas burtiskā tulkojumā no sengrieķu valodas nozīmē ‘seni esošo mācība’. Šo terminu viņš lietoja franču žurnālā Journal de Phisique, kurā strādāja arī par redaktoru.

Atsauces

Ārējās saites
Trikāta

Trikāta ir apdzīvota vieta Abula upes krastos Vidzemē, Valmieras novadā, Trikātas pagasta centrs. Trikātā atrodas Tālavas latgaļu pilskalns, Trikātas viduslaiku pils drupas. Netālu atrodas Trikātas Svētā Jāņa baznīca (celta 1284., atjaunota 1924. un 1938. gadā).

Trikātā atradās liels siera ražošanas uzņēmums, skola «Gaismaspils» (arh. Frīdrihs Skujiņš, celta 1939. gadā).

Vēsture 

Indriķa hronikā Trikāta () pieminēta kā Tālavas vecākā Tālivalža mītnes vieta, kur viņš tika nogalināts 1215. gadā. Vartbergas Hermaņa Livonijas hronikā minēts, ka ordeņa mestrs Villekens no Endorpas 1284. gadā cēlis baznīcu Trikātā. Rusova Livonijas hronikā minēts, ka Livonijas ordeņa mestrs cēlis trīs pilis — Valmieru, Burtniekus un Trikātu. Dokumentos Trikātas ordeņa pils (Trikaten) pirmo reizi minēta 1429. gadā, kad tā kalpojusi par fogta rezidenci.

Livonijas kara laikā Trikātas pilī bijusi Livonijas Konfederācijas karaspēka nometne pirms Ērģemes kaujas. 1561. — 1577. gadā pilī tika izvietots poļu—lietuviešu karaspēka garnizons, 1577.—1582. gadā tajā atradās krievu karaspēks. Poļu—zviedru kara laikā 1600. gadā Trikātu ieņēma zviedri un 1622. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs pili uzdāvināja valsts kancleram Akselam Oksenšernam. Pils pilnīgi nopostīta Lielā Ziemeļu kara laikā. Līdz mūsdienām saglabājies ap 2 m augsts dienvidaustrumu malas mūris un torņa drupu fragmenti ap 4–5 m augstumā. 20. gadsimta otrajā pusē pils pagalmā ierīkota estrāde.

1896. gadā Trikātas muižas Baltajā mājā tika ierīkota pienotava, ap 1910. gadu blakus pienotavai uzcēla spirta brūzi. 1972. gadā Valmieras piena kombināta filiālē Trikātā uzsāka siera ražošanu.

Cilvēki 
 Tālivaldis (), latgaļu valdnieks ar rezidenci Beverīnas pilskalnā, vēlāk Trikātas novada vecākais
 Mārtiņš Abuls, tiesnesis, žurnālists, sabiedrisks darbinieks
 Roberts Dambītis, ģenerālis
 Rasma Grīsle, valodniece
 Arnis Akmentiņš (1923-1988), latviešu rakstnieks un gleznotājs.

Nostāsti 
"Kad Tālava bijusi no vāciešiem iekarota un izdalīta, tad, lai stiprinātu varu, nolēma celt nostiprināšanas vietu — pili, no kurienes varētu pārvaldīt apgabalu. Tā kā Trikāta bija Tālavas centrā, tad par pils celšanas vietu tika izvēlēta tieši šī vieta. Kā labākā vieta tika izvēlēts senais pilskalns, kuru paplašināja. No šejienes tad arī visa Tālava pārvaldīta un apspiestībā turēta".

Kultūrvēstures objekti 
Trikātas pilskalns un Livonijas ordeņa pilsdrupas
Trikātas evaņģēliski luteriskā Sv. Jāņa baznīca (1694)
Trikātas mācītājmuiža (1804)
 Piemiņas akmens ģenerālim Jānim Balodim pie viņa dzimtajām mājām "Vēžniekiem"
 Piemiņas akmens 1906. gadā nošautajiem revolucionāriem
 Piemiņas plāksne 1949. gadā represētajiem novadniekiem
 Trikātas 800 gadu jubilejas akmens (2008)

Atsauces

Skatīt arī 
 Trikātas pagasts

Ārējās saites 
 Trikata.lv

 
Trikātas pagasts
Valmieras novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Šmerlis

Šmerlis ir mežs Rīgā starp Mežciemu, Teiku, Juglu un Biķernieku mežu. Šmerlī atrodas Rīgas Kinostudija, Rīgas 5. pamatskola un Jaunie ebreju kapi, kā arī 12. un 16. trolejbusu galapunkts (agrāk arī 4. trolejbusu galapunkts).

Attēlu galerija 

Vidzemes priekšpilsēta
Rīgas meži
Jugla
Biķernieku mežs

Biķernieku mežs jeb Biķernieki ir priežu mežs Rīgā starp Mežciemu, Teiku, Purvciemu un Šmerli. Meža platība ir aptuveni 642 hektāri. Tajā atrodas Linezers, Biķernieku kompleksā sporta bāze, Rīgas Austrumu Klīniskās universitātes slimnīcas Infektoloģijas centrs,  Biķernieku slimnīca, bijusī Linezera slimnīca (tagad Zemessardzes 1. brigāde), kā arī Otrā pasaules kara upuru kapi (Biķernieku memoriāls).

Vēsture 

Jau kopš viduslaikiem Biķenieku mežs ietilpa Rīgas landfogtejā. 1226. gadā pāvesta legāta Modenas Viļuma noteiktā Rīgas lauku novada robeža gāja no Daugavas Rumbulas krācēm līdz Piķurgas (Pitorgas, Putkeres) upes tiltam pie tās ietekas Ropažu (mūsdienās Juglas) ezerā. 1349. gadā šī teritorija tika piešķirta Salaspils līviem bišu stropu ierīkošanai, vēlāk pierobežas mežs nosaukts par Biķera mežu (Bickeren).

Aiz meža 1694. gadā uzcelta koka Biķeru baznīca, kas pilnībā sagrauta Lielā Ziemeļu kara laikā 1709. gadā, atjaunota 1766. gadā. Pēc Pirmā pasaules kara starp mežu un baznīcu izveidojās mazstāvu apbūves rajons, kas nodēvēts par Mežciemu. No 1975. līdz 1986. gadam tajā uzbūvēja daudzstāvu dzīvojamās mājas.

Atsauces 

Vidzemes priekšpilsēta
Rīgas meži
Mežciems (Rīga)
Juglas mežs

Juglas mežs ir mežs Rīgā starp Mežciemu, Brekšiem un Juglu, dienvidos robežojas ar Stopiņu novadu. Meža tuvumā atrodas vairākas ārstniecības iestādes, Rīgas Ezerkrastu vidusskola, Biķeru kapi un Rīgas Sv. Katrīnas Biķeru baznīca. Cauri mežam tek Piķurga.

Vidzemes priekšpilsēta
Rīgas meži
Jugla
Lielais Romas ugunsgrēks

Lielais Romas ugunsgrēks () ir vēsturiski viena no pirmajām uguns katastrofām, kas ir ticami dokumentēta. Kaut arī detaļu ir nedaudz — nav bojā gājušo skaita, nav novērtēti materiālie zaudējumi — tas ir zināms kā plašs ugunsgrēks, katastrofāla pekle, kas radīja negatīvas sekas pilsētai un tās iedzīvotājiem.

Senajā Romā, kas bija pārblīvēta ar koka celtnēm, ugunsgrēki tās agrīnās pastāvēšanas vēsturē radīja plašus postījumus un bija viena no galvenajām briesmām. Pirmais Romas imperators Augusts Cēzars, kas valdīja no 27. gada pirms mūsu ēras līdz 14. gadam mūsu ērā, aizsardzību pret uguni izvirzīja kā vienu no galvenajām prioritātēm. 21. gadā p.m.ē. viņš izveidoja pirmo Romas ugunsdzēsēju brigādi, kas tika komplektēta no vergiem, kurus komandēja virsnieks, kurš pirms tam bija uzraudzījis kārtību ielās un tirgos. No vergiem veidotā ugunsdzēsēju brigāde neatrisināja problēmu, un pēc slikti nodzēsta ugunsgrēka mūsu ēras 6. gadā. Augusts nodibināja pirmās profesionālās ugunsdzēsēju vienības (latīņu valodā vigiles). Pavisam bija 7 brigādes, katrā 1000 ugunsdzēsēju. 

Lielais Romas ugunsgrēks izcēlās 64. gada 18. jūlija mēness apgaismotā naktī un nekontrolēti plosījās vairāk nekā nedēļu, pilnīgi iznīcinot 3 no 14 Romas rajoniem un daļēji sagraujot vēl septiņus. Toreiz valdīja pilnīga pārliecība, ka ugunsgrēku izraisīja imperators Nērons, kas valdīja no mūsu ēras 54. līdz 68. gadam. Tomēr ir zināms, ka ugunsgrēka sākšanās laikā Nērons atradās ārpus Romas.

Satraukts, ka iedzīvotāji ugunsgrēkā apvainos viņu, Nērons mēģināja novelt vainu uz jūdiem. Lai gan imperatora otrā sieva Poppea Sabīne apgalvoja, ka viņi ir nevainīgi, pēc ugunsgrēka jūdi tika plaši vajāti. Sekojošā vardarbībā paši ievērojamākie upuri bija Svētie Pēteris un Pāvils. Kaut arī tanī laikā romieši sāka atšķirt kristiešus no jūdiem, tomēr šie Svētie nebija tik atšķirīgi, lai paglābtos no mocībām. Ugunsgrēka radītais naida un sodīšanas klimats turpinājās līdz 65. gadam. Nērons kļuva nepopulārs, un kad viņš atklāja pret sevi vērsto sazvērestību, uz nāvi tika notiesāts dzejnieks Lukāns un vēl vairāki senatori.

Mūsdienās ir viedokļi, ka Nērons nebija jebkādā veidā atbildīgs par ugunsgrēku. Patiesība, liekas, ir tā, ka, saņēmis ziņu par ugunsgrēku, Nērons steidzās uz Romu un veica nepieciešamos pasākumus, lai ierobežotu degšanu un sniegtu palīdzību bezpajumtniekiem. Vēlāk, pēc Nerona iniciatīvas, pilsēta tika pārbūvēta, veidojot plašas maģistrāles, kuras kalpoja arī kā ugunsdrošības joslas, un, kas lika pamatu mūsdienu Romas izskatam. Tomēr arī vēlāk Romā bija vairāki nopietni ugunsgrēki. Kā nozīmīgāko var minēt ugunsgrēku m. ē. 80. gadā, kad imperatora Titusa laikā nodega Kapitolijs, Panteons un Agripas pirts.

Atsauces 

Ugunsgrēki
Roma
Senā Roma
Pērta

Pērta (, ) ir pilsēta Austrālijas dienvidrietumos, Rietumaustrālijas štata lielākā pilsēta un administratīvais centrs. Atrodas Svanas upes estuāra krastā, aptuveni 20 km no tās ietekas Indijas okeānā. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 2,06 miljoni iedzīvotāju, aptuveni 75% no visiem štata iedzīvotājiem. Tā ir pēc iedzīvotāju skaita ceturtā lielākā Austrālijas pilsēta.

Pirmie eiropieši, kas 1697. gadā nonāca mūsdienu Pērtas teritorijā, bija nīderlandieši. 1827. gadā šeit ieradās angļu kapteinis Džeimss Stērlings, lai izvēlētos vietu jaunai pilsētai. 1829. gadā koloniju dibināja Britu impērijas kolonizatori, kapteiņa Čarlza Frimantla vadībā. Tā tika nosaukta tā laika koloniju valsts sekretāra Džordža Mareja dzimtās pilsētas Pērtas vārdā, kas atrodas Skotijā. 1856. gadā Pērta ieguva lielpilsētas statusu. 1877. gadā tika izveidota telegrāfa līnija, kas savienoja Pērtu ar Adelaidu. Strauja pilsētas izaugsme sākās 1890. gadā, kad 600 km uz austrumiem no Pērtas tika atrasts zelts. 1917. gadā tika pabeigta dzelzceļa līnijas izbūve, kas savienoja Pērtu ar Austrālijas austumiem.

Atsauces

Ārējās saites 

 Pērtas pilsētas mājaslapa
 Pērtas forums

Austrālijas pilsētas
Vasilijs Smislovs

Vasilijs Smislovs (; dzimis  Maskavā, miris  turpat) bija PSRS un Krievijas šahists — septītais pasaules čempions šahā (1957 — 1958).

Dzīvesgājums 
Dzimis  Maskavā inženiera ģimenē. Spēlēt šahu viņam 6 gadu vecumā iemāca tēvs, kurš pats bija spēcīgs šahists. Pirmos lielos panākumus gūst 1938. gadā, kad Smislovs uzvarēja PSRS skolēnu meistarsacīkstēs un dala 1.—2. vietu Maskavas čempionātā, izpildot meistara normu. 1940. gadā izcīnīja 3. vietu PSRS 12. čempionātā, kļūstot par PSRS lielmeistaru.

Pēc 2. Pasaules kara Smislovs jau bija starp spēcīgākajiem pasaules šahistiem un 1948. gadā tika uzaicināts piedalīties mačturnīrā, kurā 5 vadošie lielmeistari cīnījās par pasaules čempiona nosaukumu. Smislovs ieņēma 2. vietu, atpaliekot no Mihaila Botviņņika, kurš kļuva par mirušā pasaules čempiona Aļehina pēcteci.

1954. gadā Smislovs pirmo reizi cīnās mačā ar Botviņņiku. Tas beidzas neizšķirti 12:12, kas pēc noteikumiem ļāva čempionam saglabāt savu titulu. 1957. gadā, iepriekš izcīnījis pretendentu atlases sacensībās tiesības spēlēt ar čempionu, Vasilijs Smislovs uzvar maču ar Botviņņiku (rezultāts: 12,5:9,5) un kļūst par septīto pasaules čempionu šahā.

Tomēr jau pēc gada revanša mačā Mihails Botviņņiks savu zaudēto titulu atgūst. Turpmākajos gados Smislovs vēl ilgi atrodas pasaules šaha elitē, tomēr pietuvoties vēl vienam mačam par pasaules spēcīgākā šahista nosaukumu izdodas tikai 1984. gadā, 62 gadu vecumā, kad mačā, kurā izšķīrās, kurš cīnīsies ar toreizējo čempionu Anatoliju Karpovu, Smislovs cieš sakāvi no jaunā lielmeistara Garija Kasparova.

Līdz pat 2001. gadam Vasilijs Smislovs turpina piedalīties sacensībās un pēc tam, kad redzes problēmu dēļ tas vairs nav iespējams, turpina darboties šaha kompozīcijas jomā.

Miris no sirds mazspējas  Maskavā, apglabāts Novidevičjes kapsētā.

Daiļrade 

“Šahā Smislova galvenais spēks slēpjas viņa tālredzībā. Viņa talants ir universāls un izcils. Viņš varēja smalki nospēlēt atklātnē, aiziet dziļā aizsardzībā, strauji uzbrukt vai, visbeidzot, aukstasinīgi manevrēt. Bet par galotni vispār nav ko runāt — tā ir viņa stihija. Dažreiz viņš pieņēma lēmumus, kas bija dziļi pārsteidzoši ” (Botviņņiks).

Smislova interese par etīdu kompozīciju ir organiski saistīta ar klasisko pieeju šaham. Smislovs ir grāmatu un rakstu autors par dažādiem šaha mākslas jautājumiem. Viņš sniedza vērtīgu ieguldījumu spāņu atklātnes, slāvu aizsardzības, dāmas gambīta teorijā un Grīnfelda aizsardzībā izstrādāja sistēmu, kas nes viņa vārdu.

Apbalvojumi 
 Ordenis "Par nopelniem Tēvzemes labā", 4. pakāpe (1996).
 Ļeņina ordenis (1957).
 Tautu Draudzības ordenis (1981).
 PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars.

Bibliogrāfija

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija evreimir.com 
 V. Smislova šaha kompozīcijas mājas lapā PDB

Maskavā dzimušie
Maskavā mirušie
PSRS šahisti
Krievijas šahisti
Šaha problēmisti
Pasaules čempioni šahā
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Man on the Moon: The End of Day

Man on the Moon: The End of Day ir debijas albums amerikāņu reperim Kid Cudi. Tas tika izdots 2009. gada 15. septembrī zem GOOD Music leibla. Tas ir eksperimentāls albums, kas seko viņa 2008. gada miksteipam "A Kid Named Cudi". Albums sasniedza ceturto vietu ASV Billboard albumu topā. Albumā piedalās arī vairāki populāri viesmākslinieki, kā Kanje Vests un MGMT.

Dziesmu saraksts

Topu pozīcijas

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 Metacritic

2009. gada albumi
Debijas albumi
Enya

Enje Nī Vrīnāna (, izrunā , dzimusi ), plašāk pazīstama ar pseidonīmu Enya, ir īru dziedātāja, mūziķe un komponiste. Plašsaziņas līdzekļos dažreiz raksta arī šīs dziedātājas anglisko versiju Enya Brennan.

Enya četras reizes ir ieguvusi "Grammy" balvu un vienu reizi nominēta "Oskaram".

Diskogrāfija 
 Enya (1987) 
 Watermark (1988) 
 Shepherd Moons (1991) 
 The Celts (1992); atkārtots Enya izdevums
 The Memory of Trees (1995) 
 Paint the Sky with Stars (1997); labāko dziesmu izlase 
 A Day Without Rain (2000) 
 Amarantine (2005) 
 And Winter Came… (2008)
 The Very Best of Enya (2009); labāko dziesmu izlase
 Dark Sky Island (2015)

1961. gadā dzimušie
Olsterā dzimušie
Īrijas mūziķi
Īru dziedātāji
Komponisti
[[Kategorija:Grammy balvas iegu
vēji]]
Grammy balvas ieguvēji