joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Latvijas Republikas Kultūras ministrija

Latvijas Republikas Kultūras ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde kultūras nozarē. Kultūras ministriju politiskā līmenī vada kultūras ministrs.

Vēsture 
1918. gadā izveidoja Latvijas Republikas Izglītības ministriju.
Kārļa Ulmaņa valdības laikā 1937. gadā izveidoja arī Sabiedrisko lietu ministriju, ko likvidēja līdz ar Latvijas okupāciju un inkorporāciju PSRS 1940. gadā.

1953. gada 15. maijā nodibināja Latvijas PSR Kultūras ministriju, kuru vadīja Jānis Ostrovs, tad Voldemārs Kalpiņš un Vladimirs Kaupužs. Veicot reformas valsts pārvaldē, 1993. gada augustā  Latvijas Republikas Kultūras ministriju likvidēja un Raimonds Pauls atkāpās no piedāvātā valsts ministra amata. Par valsts ministru kultūrā kļuva Jānis Dripe, bet 1994. gada novembrī Kultūras ministriju atjaunoja kā atsevišķu ministriju.

Darbības mērķi 
Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.

Padotībā esošās iestādes 

 Latvijas Nacionālais Arhīvs (LNA)
 Nacionālā kultūras mantojuma pārvalde (NKMP)
 Nacionālais Kino centrs (NKC)
 Latvijas Nacionālais kultūras centrs (LNKC)
 Kultūras informācijas sistēmu centrs (KIS)

Kapitālsabiedrības 

 VSIA Dailes teātris (DailesT)
 VSIA Daugavpils teātris (DT)
 VSIA Jaunais Rīgas teātris (JRT)
 VSIA Kremerata Baltica (KB)
 VSIA Latvijas koncerti (LK)
 VSIA Latvijas Leļļu teātris (LLT)
 VSIA Latvijas Nacionālais simfoniskais orķestris (LNSO)
 VSIA Latvijas Nacionālais teātris (LNT)
 VSIA Latvijas Nacionālā opera un balets (LNOB)
 VSIA Liepājas simfoniskais orķestris (LSO)
 VSIA Mihaila Čehova Rīgas Krievu teātris (RKT)
 VSIA Rīgas cirks (RC)
 VSIA Valmieras drāmas teātris (VDT)
 VSIA Valsts Akadēmiskais koris “Latvija” (VAKL)

Padotībā esošās izglītības iestādes: 

 Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmija
 Latvijas Kultūras akadēmija
 Latvijas Mākslas akadēmija
 Emīla Dārziņa mūzikas vidusskola
 Jaņa Rozentāla Rīgas Mākslas vidusskola
 Jāzepa Mediņa Rīgas mūzikas vidusskola
 Profesionālās izglītības kompetences centrs Rīgas Dizaina un mākslas vidusskola
 Profesionālās izglītības kompetences centrs Nacionālā Mākslu vidusskola
 Profesionālās izglītības kompetences centrs Liepājas Mūzikas, mākslas un dizaina vidusskola
 Profesionālās izglītības kompetences centrs Ventspils Mūzikas vidusskola
 Rīgas horeogrāfijas vidusskola
 Alfrēda Kalniņa Cēsu mūzikas vidusskola
 Jāņa Ivanova Rēzeknes mūzikas vidusskola
 Jelgavas mūzikas vidusskola
 Liepājas Mūzikas, mākslas un dizaina vidusskola
 Rēzeknes Mākslas un dizaina vidusskola
 Staņislava Broka Daugavpils Mūzikas vidusskola

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Kultūras ministrijas oficiālā mājaslapa

Kulturas ministrijaa
Latvijas Republikas Satiksmes ministrija

Latvijas Republikas Satiksmes ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde transporta un sakaru nozarēs. Satiksmes ministriju politiskā līmenī vada satiksmes ministrs Tālis Linkaits.

Satiksmes ministrija tika izveidota 1918. gadā kā Satiksmes un darbu ministrija, 1920. gadā tā ieguva savu pašreizējo nosaukumu. Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. 

Ministrijas darbu vada valsts sekretāre Ilonda Stepanova. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.

Transporta nozare ietver dzelzceļa, autosatiksmes, jūrniecības un aviācijas apakšnozares, kā arī pasažieru pārvadājumu, tranzītpārvadājumu un bīstamo kravu pārvadājumu jomas. Autosatiksmes apakšnozare ietver autotransporta, autoceļu un ceļu satiksmes drošības jomas. Sakaru nozare ietver elektronisko sakaru (arī sakaru un datu pārraides kanālus valsts pārvaldes jomā) un pasta apakšnozares.

Darbības mērķi 
Satiksmes ministrija veic šādas funkcijas:

 transporta un sakaru nozares politikas veidošana, izstrādājot politikas plānošanas dokumentu projektus, kā arī plānošanas dokumentos paredzēto pasākumu īstenošanas uzraudzība;
 transporta un sakaru nozares tiesību aktu projektu izstrāde;
 valsts interešu pārstāvēšana un sadarbība ar Eiropas Savienības institūcijām un starptautiskām institūcijām un trešajām valstīm;
 likumā par valsts budžetu kārtējam gadam iekļaujamo budžeta programmu plānošana;
 ilgtspējīgas un efektīvas transporta un loģistikas nozares pārvaldības nodrošināšana;
 transporta un sakaru nozares tiesiskais nodrošinājums;
 transporta nozares padotības iestāžu pārraudzība;
 valsts kapitāla daļu pārvalde nozares kapitālsabiedrībās;
 transporta un sakaru nozares nekustamā īpašuma pārvalde;
 Latvijas Republikas gaisa telpas drošas un efektīvas izmantošanas nodrošināšana.

Iestādes un kapitālsabiedrības 
Satiksmes ministrijas padotībā esošas iestādes:
 Valsts dzelzceļa administrācija (VDA)
 Valsts dzelzceļa tehniskā inspekcija (VDZTI)
 Transporta nelaimes gadījumu un incidentu izmeklēšanas birojs (TNGIIB)
 VA Civilās aviācijas aģentūra (CAA)

Kapitālsabiedrības 
Kapitālsabiedrības, kurās Satiksmes ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:

 VAS Ceļu satiksmes drošības direkcija (CSDD)
 VAS Latvijas autoceļu uzturētājs (LAU)
 VAS Latvijas dzelzceļš (LDz)
SIA LDZ Cargo
SIA LDZ ritošā sastāva serviss
SIA LDZ Loģistika
SIA LDZ apsardze
SIA LDZ infrastruktūra
AS LatRailNet

 VAS Latvijas gaisa satiksme (LGS)
 VAS Latvijas Jūras administrācija (LJA)
 VAS Latvijas Pasts (LP)
 VAS Latvijas valsts ceļi (LVC)
 VAS Latvijas Valsts radio un televīzijas centrs (LVRTC)
 VAS Starptautiskā lidosta “Rīga” (RIX)
 AS Pasažieru vilciens (PV)
AS Ventas osta (VO)
 VSIA Autotransporta direkcija (ATD)
 SIA Eiropas dzelzceļa līnijas (EDzL)

Privātas kapitālsabiedrības, kurās Satiksmes ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:
 AS Air Baltic Corporation (80,05 % kapitāldaļu)

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Satiksmes ministrijas oficiālā mājaslapa

Satiksmes ministrija
Latvijas Republikas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija

Latvijas Republikas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija (VARAM) ir vadošā valsts pārvaldes iestāde vides aizsardzības, reģionālās attīstības plānošanas un koordinācijas, pašvaldību attīstības un pārraudzības, teritorijas attīstības plānošanas un zemes pārvaldības, vienas pieturas aģentūras principa ieviešanas valsts un pašvaldību pakalpojumu pieejamībā, kā arī elektroniskās pārvaldes, informācijas sabiedrības un informācijas tehnoloģiju valsts pārvaldē jomā.  Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministriju politiskā līmenī vada vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs.

Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija tika izveidota 1993. gadā. Pēc ministrijas reorganizācijas, 2011. gadā tā ieguva pašreizējo nosaukumu.

Darbības mērķi 
Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.

Padotībā esošās iestādes 
Ministrijas padotībā esošās valsts pārvaldes iestādes un kapitālsabiedrības, kurās ministrija ir valsts kapitāla daļu turētāja:
 Dabas aizsardzības pārvalde
 Latvijas Nacionālais dabas muzejs
 Latvijas vides aizsardzības fonda administrācija
 Valsts reģionālās attīstības aģentūra (VRAA)
 Valsts vides dienests (VVD)
 Vides pārraudzības valsts birojs
 Latvijas Nacionālais botāniskais dārzs
 Latvijas Hidroekoloģijas institūts (LHEI)

VARAM ir valsts kapitāla daļu turētāja kapitālsabiedrībās:
 SIA Vides investīciju fonds (VIF)
 VSIA Latvijas Vides, ģeoloģijas un meteoroloģijas centrs (LVĢMC)
 VAS Elektroniskie sakari

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrijas oficiālā mājaslapa

Vides aizsardzibas un regzionalas attistibas ministrija
Gunārs Binde

Gunārs Binde (dzimis  Bejas pagastā) ir latviešu fotomākslinieks.

Vecāki — Jānis Binde un Emma, Gunārs vecākais no viņu 3 bērniem. Mācījies Alūksnes vidusskolā. 1957. gadā absolvējis Priekuļu lauksaimniecības mehanizācijas tehnikumu, kur mācījies par elektriķi. Strādājis par elektriķi Bejā, pēc tam par gaismotāju Valmieras teātrī un Jaunatnes teātrī Rīgā. 1957. gadā sācis nodarboties ar fotografēšanu, 1959. gadā kļuva par profesionālu fotogrāfu. Laikā no 1964. līdz 1975. gadam bijis pasniedzējs Rīgas lietišķās mākslas vidusskolā, vēlāk kļuva par Pieminekļu zinātniski tehniskās padomes fotogrāfu (1975—1977), Doles Vēstures muzeja fotogrāfu (1977—1994), Aizsardzības ministrijas fotospeciālistu (1994). G. Binde ir veidojis fotofilmas, dekorācijas teātra izrādēm, piedalījies dokumentālo filmu veidošanā. 1989. gadā kļuva par Latvijas Fotomākslinieku savienības biedru. 1991. gadā saņēmis Buclera prēmiju. 2009. gadā iecelts par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieku.

Bijis precējies trīsreiz. 1. sieva — dzejniece Ilze Binde. 2. sieva — mākslas zinātniece Sarmīte Sīle. No 1993. gada precējies ar 3. sievu — aktrisi un jogas skolotāju Tatjanu Bindi, meita — Anna (dz. 1994. g.).

Atsauces 

Kopējās

Ārējās saites 
 Gunārs Binde Diena.lv
 Viņš dzīvo fotogrāfijā. GUNĀRS BINDE  studija.lv
 Gunars Binde gunarsbinde.com

1933. gadā dzimušie
Latviešu fotogrāfi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Alūksnes novadā dzimušie
Kuopio

Kuopio () ir Somijas pilsēta, kas atrodas 400 km no galvaspilsētas Helsinkiem Ziemeļsavo reģionā, un ir lielākā reģiona pilsēta. Dibināta ,  tā bija 9. lielākā Somijas pilsēta. Kuopio ir viens no valsts tehnoloģiju un izglītības centriem. Starp augstskolām nozīmīgākās ir Austrumsomijas universitāte un Savonijas lietišķo zinātņu universitāte. Kuopio ir Alūksnes sadraudzības pilsēta.

Kuopio ir apmēram 4300 uzņēmumu, 200 no tiem eksportējoši. Kopējais darbavietu skaits ir 45 800. Pilsētu ar Rīgu savieno AirBaltic tiešais reiss.

Galvenie gadskārtējie notikumi ir Somijas ledus maratons februārī, deju festivāls jūnijā, starptautiskais vīna festivāls, kā arī Kuopio triatlons jūlijā.

Sports 
 KuPS Kuopio (futbola klubs)
 Savon Sanomat Areena (ietilpība: 5000)

Cilvēki 
 Marti Ahtisāri — Somijas 10. prezidents (1937)
 Ēro Hāpalainens — somu revolucionārs (1880—1938)
 Pāvo Liponens — bijušais Somijas premjerministrs (1941)
 Haness Kolehmainens — somu vieglatlēts (1889—1966)

Atsauces

Ārējās saites 

Somijas pilsētas
Ziemeļsavo
Jantarnija

Jantarnija ( – "Dzintarainā"), līdz 1946. gadam Palmnikene (), ir pilsētciemats Kaļiņingradas apgabala galējos rietumos pie Baltijas jūras. Pilsētciematā atrodas pasaulē vienīgais dzintara ieguves kombināts, kas rūpnieciski iegūst dzintaru. Tiek uzskatīts, ka Jantarnijas apkārtnē koncentrēti lielākā daļa no pasaules dzintara krājumiem. Pilsētciematā atrodas dzintara muzejs. Plānots, ka netālu no Jantarnijas tiks izveidota viena no četrām teritorijām Krievijā, kurā būs atļautas spēļu zāles. Pilsētciematā notiek starptautiskas sacensības pludmales volejbolā.

Jantarnija ir municipālā veidojuma "Jantarnijas pilsētas rajons" (Янтарный городской округ) centrs. Bez pilsētciemata tajā ietilpst arī divi ciemati - Siņavina (Синявино), Pokrovska (Покровское).

Vēsture 

Palmnikene radusies 1234. gadā. 19. gadsimtā uzbūvēja dzintaru ieguves uzņēmumu. 20. gadsimtā sākumā Palmnikene veidojās arī kā kūrorts. 1945. gada 31. janvārī - 1. martā Palmnikenes apkaimē vācu varas iestādes nošāva pēc pārgājiena dzīvi palikušos Štuthofas koncentrācijas nometnes ieslodzītos. Pēc vienas no versijām kādā šahtā pilsētciemata apkaimē tika noslēpta Dzintara istaba. 1948. gadā dzintara ieguvi atjaunoja un PSRS laikā šeit ieguva 600 tonnas dzintara gadā.

Ārējās saites 

Dzintara ieguves kombināts Jantarnijā 

Kaļiņingradas apgabala administratīvais iedalījums
Čehijas basketbola izlase

Čehijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Čehiju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā Olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir 12. vieta 1999. gada Eiropas čempionātā.

Pašlaik (2012. gada septembris) Čehijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 61. vietu.

Sasniegumi

Atsauces 

Basketbola izlases
Basketbols Čehijā
Zviedrijas basketbola izlase

Zviedrijas basketbola izlase ir komanda, kas pārstāv Zviedriju tādās starptautiskās basketbola sacensībās kā olimpiskās spēles, Pasaules čempionāts un Eiropas čempionāts.

Izlases lielākais panākums ir 10. vieta .

Pašlaik (2021. gada augusts) Zviedrijas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 57. vietu.

Sasniegumi

Atsauces 

Basketbola izlases
Basketbols Zviedrijā
Tūka Rasks

Tūka Rasks (; dzimis 1987. gada 10. martā) ir somu hokejists, vārtsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) Rasks pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Bostonas "Bruins".

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Rasks uzsāka 2004.—05. gada sezonā SM līgas kluba Tamperes "Ilves" sastāvā. Jau nākamajā sezonā viņš un Juha Pitkemeki laiku komandas vārtos dalīja uz pusēm, bet 2006.—07. gada sezonā Rasks bija "Ilves" pamatvārtsargs.

2007. gada vasarā Rasks pievienojās NHL vienībai Bostonas "Bruins", lielāko daļu no nākamajām divām sezonām gan aizvadot tās Amerikas hokeja līgas fārmklubā Providensas "Bruins". 2009.—10. gada sezonā Rasks dalīja spēles laiku komandā ar Timu Tomasu, taču nākamajā sezonā, jau būdams komandas otrais vārtsargs aiz Tomasa, kopā ar "Bruins" izcīnīja Stenlija kausu.

2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Rasks spēlēja Čehijas Ekstralīgas klubā HC Kladno, taču pēc tam atgriezās "Bruins" rindās. 2013.—14. gada noslēgumā tika atzīts par NHL labāko vārtsargu, saņemot Vezinas balvu.

Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada Olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Dienvidsavo dzimušie
Artūrs Dannebergs

Artūrs Dannebergs (1891—1941) bija Latvijas Bruņoto spēku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks. Latvijas armijas ģenerālis (1931), nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Biogrāfija 
Dzimis 1891. gada 28. februārī Ķoņu pagasta Lejasķuķu mājās zemnieka Jēkaba Danneberga un viņa sievas Māretes ģimenē. Viņa vecākais brālis bija Pēteris Dannebergs.
1913. gadā beidza Penzas mērnieku un taksatoru skolu. 1913. gada decembrī viņu iesauca Krievijas impērijas armijā un ieskaitīja 3. Somijas artilērijas divizionā. Pirmā pasaules kara laikā viņš piedalījies Austrumprūsijas kaujās, pēc tam no 1915. gada janvāra līdz kara beigām dienēja Dienvidrietumu frontē. 1917. gadā Dannebergu paaugstināja par poručiku un viņš komandēja 6. Somijas artilērijas brigādes bateriju.

Latvijas brīvības cīņu laikā viņš 1919. gada 18. februārī iestājās Ziemeļlatvijas brigādē un 11. martā tika iecelts par 1. Valmieras baterijas komandieri. Piedalījās kaujās pret LSPR armiju pie Melnupes, Apes un Saru muižas, kur ievainots. Bermontiādes kauju laikā iecelts par Rīgas grupas artilērijas priekšnieku un paaugstināts par pulkvežleitnantu. Danneberga komandētā vienība 1919. gada 10. oktobrī ar lielgabalu apšaudīja dzelzs tiltu galus Pārdaugavā, viņš personiski vadīja artilērijas uguni un sekmēja Torņakalna ieņemšanu, pēc tam piedalījās Zemgales un Kurzemes atbrīvošanā.
Pēc brīvības cīņu beigām bija pulka komandieris. 1923. gadā beidza vecāko virsnieku kursus un 1925. gadā viņu paaugstināja par pulkvedi. 1929. gada beidza kara akadēmiskos kursus un bija artilērijas inspektors. 1931. gadā viņu paaugstināja par Latvijas armijas ģenerāli.

Pēc Latvijas okupācijas Dannebergs bija Sarkanās armijas 24. teritoriālā korpusa artilērijas priekšnieks ģenerālmajora dienesta pakāpē. 1941. gada 14. maijā ģenerāli Dannebergu nosūtīja it kā uz kursiem Maskavā, kur viņu apcietināja. 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija (ВКВС СССР) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi 
 Jura krusta IV šķira un medaļa;
 Staņislava ordeņa II, III šķira,
 Annas ordeņa II, III šķira,
 Vladimira ordeņa IV šķira,
 Igaunijas Brīvības krusts, II šķira,
 Lietuvas "Vytis" ordenis, I šķira,
 Lāčplēša Kara ordenis II, III šķira,
 Triju zvaigžņu ordenis, II šķira (1936),
 Triju zvaigžņu ordenis, III šķira (1930).

Atsauces un piezīmes 

Valmieras novadā dzimušie
Latvijas ģenerāļi
Pirmā pasaules kara dalībnieki
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Padomju represijās nogalinātie
Jasmīni

Jasmīni (Jasminum) ir olīvu dzimtas ģints, kura apvieno aptuveni 200 krūmu un vīteņaugu sugas. To dabiskais izplatības areāls ir Vecās pasaules tropu un siltās zemes. Tie tiek plaši kultivēti kā krāšņumaugi. No to ziediem gatavo arī tējas. No dažām sugām iegūst eļļu, smaržas un vīraku. Ziedi galvenokārt ir balti vai dzelteni.

Latvijā par jasmīniem mēdz kļūdaini saukt filadelfus jeb neīstos jasmīnus.

Olīvaugu dzimta
Krāšņumaugi
Artūrs Dālbergs

Artūrs Dālbergs (1896—1941) bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1940), nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Biogrāfija 
Dzimis 1896. gada 18. jūlijā Rīgā. Mācījās Rīgas reālskolā, bet pēc Pirmā pasaules kara sākumā viņš iestājās Alekseja karaskolā Maskavā, pēc kuras beigšanas 1917. gada jūnijā ieskaitīts latviešu strēlnieku brigādē, demobilizēts 1918. gada martā.
1918. gada 24. decembrī iestājās Latviešu atsevišķajā rotā, kā virsleitnants piedalījies kaujās pret LSPR armiju Kurzemē un Zemgalē. Par 1919. gada 2. marta izlūkgājienu ienaidnieka aizmugurē pie Lēnes muižas Ventas krastos viņu vēlāk apgalvoja ar Lāčplēša Kara ordeni.
Pēc brīvības cīņu noslēguma Dālbergs dienēja Galvenajā intendantūras pārvaldē kā tehniskās komisijas vecākais inženieris (1921—1936) un līdztekus studēja Latvijas Universitātes Ķīmijas fakultātē, kuru beidza 1928. gadā. 1936. gadā viņu iecēla par Latvijas armijas štāba saimnieciskās daļas priekšnieku, vēlāk par Armijas apgādes pārvaldes priekšnieku.

Pēc Latvijas okupācijas viņu 1940. gada 26. jūlijā paaugstināja par ģenerālmajoru un iecēla par 24. teritoriālā korpusa Apgādes daļas priekšnieku.
1941. gada 20. maijā ģenerāli Dālbergu apcietināja un izveda uz Maskavu, kur 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (ВКВС СССР) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi 
 Lāčplēša Kara ordenis (1926),
 Triju zvaigžņu ordenis, IV šķira (1929),
 Triju zvaigžņu ordenis, III šķira (1936).

Atsauces un piezīmes 

Pirmā pasaules kara dalībnieki
Latvijas ģenerāļi
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Padomju represijās nogalinātie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Žanis Bahs

Žanis Bahs, arī Žanis Bachs (1885-1941) bija Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas Bruņoto spēku ģenerālis (1936), nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1885. gada 6. oktobrī Gaiķu pagastā Lielsatiķu muižas Bērzukrogā krodzinieka Kārļa Baha ģimenē. Mācījās Rīgas Mironova komercskolā, pēc tam studēja metalurģiju Pēterburgas politehniskajā institūtā.

1912. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas armijas 170. kājnieku pulkā, mācījās praporščiku skolā (1912-1913). Piedalījās Pirmā pasaules kara kaujās, bija  podporučiks (1915) 174. kājnieku un 540. kājnieku pulkos. 1916. decembrī viņu pārcēla uz 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulku. Pēc Ziemassvētku kaujām Bahu 1917. gada februārī pārcēla atpakaļ uz 540. kājnieku pulku.

1917. gada augustā Ž.Bahs iestājās Ģenerālštāba akadēmijā un kā poručiks dienēja 37. armijas korpusa štābā, 1917. gada oktobrī viņu paaugstināja par štābkapteini.  1918. gada februārī atvaļināts no Sarkanās armijas. 1918. gada 13. decembrī iestājās Latvijas armijā, no 1919. aprīļa piedalījās Ziemeļlatvijas brigādes kaujas operācijās. Pēc Cēsu kaujām bija Latvijas militārais pārstāvis igauņu ieņemtajā Pleskavā. 1919. jūlijā viņu iecēla par Latvijas armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas Operatīvās nodaļas priekšnieku. Bermontiādes laikā pulkvežleitnants Bahs Armijas virspavēlnieka štābā vadīja Pārdaugavas atbrīvošanas kaujas operāciju plānošanu.

Pēc atbrīvošanas kara beigām bija Latvijas militārais pārstāvis Padomju Krievijā (1921-1922). 1922. gadā 27. novembrī viņu iecēla par 2. Vidzemes divīzijas štāba priekšnieku un 1924. gada 18. novembrī paaugstināja pulkveža dienesta pakāpē. 1931. gadā jūnijā Bahu iecēla par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, bet 1934. gadā par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. 1936. gada septembrī viņu paaugstināja par ģenerāli un iecēla par 4. Zemgales divīzijas komandieri un Daugavpils garnizona priekšnieku.

Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Bahu 1940. gada 20. decembrī apcietināja un deportēja uz Maskavu. Pēc ilgstošām pratināšanām 1941. gada 18. jūlijā PSRS Augstākās tiesas kara kolēģija (ВКВС СССР) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Apbalvojumi 
 Staņislava ordeņa II, III šķira, 
 Annas ordeņa IV šķira,
 Igaunijas Ērgļa krusts,
 Aizsargu Nopelnu krusts,
 Polijas ordenis Polonia Restituta,
 Zviedrijas Šķēpa ordenis III šķira,
 Lāčplēša Kara ordenis (1925),
 Triju Zvaigžņu ordenis, III šķira (1929),
 Triju Zvaigžņu ordenis, II šķira (1937).

Atsauces un piezīmes 

Pirmā pasaules kara dalībnieki
Latvijas ģenerāļi
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Padomju represijās nogalinātie
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Saldus novadā dzimušie
Staņislava ordeņa kavalieri
Annas ordeņa kavalieri
Roberts Kļaviņš

Roberts Kļaviņš (1885—1941) bija latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Vidzemes divīzijas komandieris (1931—1934), ģenerālis (1931). Sākoties padomju okupācijai — Tautas Saeimas deputāts, Latvijas Tautas armijas komandieris. Nogalināts Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā.

Dzīves gājums 
Dzimis 1885. gada 10. novembrī Cēsu apriņķa Grašu pagastā zemnieka Jura Kļaviņa ģimenē. Mācījās Cēsu pilsētas skolā un Gorku lauksaimniecības skolā.

Pēc iestāšanās Krievijas impērijas armijā viņu nosūtīja uz Viļņas karaskolu (1903—1906), pēc kuras beigšanas piešķīra praporščika pakāpi. 1914. gada pavasarī viņš iestājās Nikolaja Kara akadēmijā, ieguva štāba kapteiņa pakāpi.
Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada oktobrī kapteinis Kļaviņš iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonā un piedalījies kaujās pie Smārdes (1916) un Nāves salā.
1918. gada 18. novembrī kā pulkvežleitnants iestājās Latvijas armijā. Pēc Latvijas brīvības cīņu beigām bija Galvenā štāba nodaļas priekšnieks (1920—1921). 1922. gada 2. jūnijā viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Robežsargu divīzijas štāba priekšnieku.

1928. gadā viņš kļuva par 4. Valmieras kājnieku pulka komandieri, 1931. gadā par Vidzemes divīzijas komandieri. 1931. gada 18. novembrī paaugstināja par ģenerāli. Pēc Ulmaņa apvērsuma ģenerālis Kļaviņš 1934. gada 14. jūnijā pēc paša vēlēšanās atvaļināts no karadienesta. Studēja LU Juridiskajā fakultātē. Vēl pirms Sarkanās armijas ienākšanas Latvijā bijis saistīts ar PSRS slepenajiem dienestiem. Vēsturnieka Ērika Jēkabsona pētījumos gan minēts, ka Kļaviņš atvaļināts piespiedu kārtā, kādēļ viņš, aizvainojuma vadīts, 1939. gada decembrī piekritis sadarboties ar padomju dienestiem.

Pēc Latvijas okupācijas ģenerāli Kļaviņu atjaunoja karadienestā un iecēla par Latvijas Tautas armijas komandieri. 1940. gada jūlijā ievēlēja t.s. Tautas Saeimā. 1940. gada decembrī Kļaviņš kļuva par 24. teritoriālā korpusa komandieri.

1941. gada jūnijā viņu nosūtīja it kā uz kursiem Maskavā, kur 22. jūnijā apcietināja. 1941. gada 29. jūlijā PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija (ВКВС СССР) viņam piesprieda nāves sodu, ko izpildīja 1941. gada 16. oktobrī Komunarkas masu kapos Maskavas tuvumā. 1957. gadā reabilitēts.

Apbalvojumi 
 Sv. Annas ordenis, II, III, IV šķira,
 Sv. Staņislava ordenis, II, III šķira,
 Sv. Vladimira ordenis, IV šķira,
 Lāčplēša Kara ordenis (1921),
 Aizsargu Nopelnu krusts,
 Triju zvaigžņu ordenis, III šķira (1929).

Piezīmes

Ārējās saites 

Pirmā pasaules kara dalībnieki
Latvijas ģenerāļi
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Padomju represijās nogalinātie
Tautas Saeimas deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Madonas novadā dzimušie
Autoceļš P1

|}
|}

P1 autoceļš Rīga—Carnikava—Ādaži ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Rīgas centru un ziemeļu daļu Daugavas labajā krastā ar autoceļu A1  pie Ādažiem. Autoceļa kopējais garums ir 32,3 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Rīgas pilsētu un Ropažu un Ādažu novadus.

Atsauces

Ārējās saites 

P001
Hyundai Wia

Hyundai Wia grupa ir Hyundai Motor Group biedrs, kuru dēvē par otro lielāko automobiļu detaļu ražotāju Dienvidkorejā.

Ražojumi 
Hyundai Wia ražo automašīnu dzinējus (Alpha, Gamma, Kappa un Nu) un piegādā tos Hyundai Motor grupai un Kia Motors. Šobrīd „auto moduļi” veido lielāko daļu no uzņēmuma pārdošanas apjoma. Kompānija ražo 1,7 miljonu šasijas riepu ass moduļus, tās piegādājot iekšzemes ražošanas līnijām Hyundai Motor un Kia Motors.

Hyundai Wia ražo arī darbgaldus (t.s. mašīnas, kas rada mašīnas), iekļaujot CNC virpas, vertikālās/horizontālās apstrādes centrus un urbšanas iekārtas, radot iekārtas ar augstiem produktivitātes un darba efektivitātes rādītājiem. Spējot saražot 1800 darbgaldus gadā, pašlaik darbojas divas ražošanas rūpnīcas Čangvonā un Žangjdžagangā, Dzjansu provincē Ķīnā. Žangjdžagangas pilsētas rūpnīcas darbība pašlaik tiek vērsta uz Ķīnas tirgu.

Grupas galvenā mītne un ražotne atrodas Dienvidkorejas dienvidaustrumu daļā, rūpniecības pilsētā Čangvonā. Šīs uzņēmuma ražotnes platība ir 14 hektāri, kurā tiek nodarbināts ap 1100 darbiniekiem.

Sasniegumi: 
Kopš tās iekļaušanas Hyundai automobiļu ražošanas grupā, Hyundai Wia ir kļuvusi par grupas galveno filiāli auto daļu ražošanā. Uzņēmums šobrīd koncentrējas uz auto detaļu un sastāvdaļu ražošanu, ieskaitot auto ritošo daļu un transmisijas sistēmu. Attīstot savu pieredzi autobūves jomā, Ķīnā tika izveidota metāla liešanas un dzinēju rūpnīca.

Mūsdienās Hyundai Wia grupa ir sasniegusi atpazīstamību kā pasaules mēroga atzīts preču zīmols, kura atpazīstamību pasaulē nodrošina Hyundai auto industrijas panākumi. 2010. gadā uzņēmums ierindojās kā 45. labākais pasaules auto detaļu ražotājs.

Vēsture 
Hyundai Wia savu darbību sāka kā Kia iekārtu ražotājs 1976. gadā.

1977. gadā tas uzsāka darbgaldu ražošanu, bet 1979. gadā - automašīnu pārnesuma kārbu ražošana.

1999. gadā Hyundai Wia tika iekļauta Hyundai auto ražotāju grupā.

Pēc divu Korejas vadošo virpošanas un frēzēšanas aprīkojumu ražotāju - KIA Heavy Industries un Hyundai Machine Tools - apvienošanās 2005. gadā izveidojās Hyundai-Kia Automotive Group, kļūstot par lielāko šāda veida ražotāju Dienvidkorejā un ieņemot vietu starp pasaules vadošajiem virpošanas un frēzēšanas aprīkojuma ražotājiem.

1983. gadā tika izstrādāts pirmais apstrādes centrs Dienvidkorejā.

1985. gadā nodibināts TSCL.

1986. gadā tika pārņemta un apvienota Korejas Chang-won Works un nodibināts „KIA Machine Technology” institūts.

1988. gadā pabeidza izmēģinājuma ražošanas testa centru, bet 1989. gadā nodibināta ASV filiāle.

1990. gadā tika pabeigts An-San Ban-wol Works.

1992. gadā tika atvērts iekšējā personāla apmācības centrs.

1993. gadā tika pārsniegts viena miljona saražoto pārnesuma kārbu apjoms, kas paredzēts komerciālajam transportam.

1994. gadā tika sarīkota ražošanas iekārtu izstāde.

Dienvidkorejas autoražotāji
Dienvidkorejas uzņēmumi
Automašīnu detaļas
Autoceļš P6

|}
|}

P6 autoceļš Saulkrasti—Sēja—Ragana ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Saulkrastu pilsētu ar Krimuldas pagasta centru Raganu pie autoceļa A3. Autoceļa kopējais garums ir 22,9 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Saulkrastu un Siguldas novadus.

Vēsture 
2015. gada 20. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P6 posma Ainava-Šūpoles (1,7-7,9km) seguma periodiskās uzturēšanas darbiem.

Atsauces 

P006
Autoceļš P7

|}
|}

P7 autoceļš Ragana—Turaida ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Krimuldas pagasta centru Raganu pie autoceļa A3 ar autoceļu P8 pie Turaidas pils. Autoceļa kopējais garums ir 9,8 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Siguldas novadu.

Atsauces 

P007
Operācija "Skyfall"

"Operācija "Skyfall"" () ir 2012. gada Apvienotās Karalistes un ASV kopražojuma filma, kuras režisors ir Sems Mendess. Šī ir 23. filma par Džeimsu Bondu. Trešo reizi filmas sērijas vēsturē Dž. Bondu attēlojis Denjels Kreigs. Filmas pirmizrāde notika  Londonā, savukārt Latvijā — . Galvenās lomas tajā atveido Denjels Kreigs, Havjers Bardems, Ralfs Fainss, Neomija Herisa, Berenise Marloe, Alberts Finijs un Džūdija Denča.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Džeimsa Bonda filmas
Metro-Goldwyn-Mayer filmas
Columbia Pictures filmas
Piedzīvojumu filmas
Sema Mendesa filmas
Autoceļš P9

|}
|}

P9 autoceļš Ragana—Limbaži ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Siguldas novada Krimuldas pagasta centru Raganu pie autoceļa A3 ar Limbažiem. Autoceļa kopējais garums ir 40,5 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Siguldas un Limbažu novadus.

Atsauces 

P009
Baltijska

Baltijska (, līdz 1946. gadam Pillava ()) ir ostas pilsēta un rajona centrs Kaļiņingradas apgabalā. Atrodas apgabala rietumos uz Baltijas strēles pie Kaļiņingradas lagūnas savienojuma ar Baltijas jūru. Krievijas Baltijas Kara flotes bāze. Kuģu remonta rūpnīca. Prāmju satiksme ar Sanktpēterburgu, Zasnicu, Klaipēdu, Karlshamnu, Gdiņu. Baltijska līdz ar Kaļiņingradu ir divas vienīgās neaizsalstošās Krievijas ostas Baltijas jūras krastā.

Vēsture 

Līdz 1945. gadam Pillavas vēsture ir Austrumprūsijas (Vācijas) vēstures sastāvdaļa. Pirmoreiz rakstos minēta 1363. gadā. Apdzīvotās vietas attīstību veicināja tas, ka 1510. gada 10. septembra vētrā šeit izveidojās jūras šaurums, kas savienoja lagūnu ar Baltijas jūru. Pillava attīstījās kā Kēnigsbergas osta, jo lagūnas sekluma dēļ lielāki kuģi nevarēja doties tieši uz Kēnigsbergu. 1725. gadā Pillavai tika piešķirtas pilsētas tiesības. 1901. gadā tika atklāts kuģojamais Kēnigsbergas kanāls, un Pillava zināmā mērā zaudēja savu ekonomisko nozīmi. Otrā Pasaules kara laikā Pillavā bija vācu zemūdeņu bāze. Kad Austrumprūsijā iegāja PSRS karaspēks, Pillava bija ļoti svarīgs vācu iedzīvotāju evakuācijas punkts no Prūsijas. 1945. gada aprīļa beigās ap Pillavu gandrīz pilnībā tika iznīcināta vācu divīzija Großdeutschland. Pillava bija pēdējā pilsēta Austrumprūsijā, ko 1945. gada 25. aprīlī ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Austrumprūsijas piešķiršanas PSRS 1946. gadā Pilava tika pārdēvēta par Baltijsku. 1952. gadā Baltijskā tika izveidota Baltijas kara flotes bāze un tā kļuva par slēgto pilsētu, kurā bija aizliegts uzturēties bez īpašām atļaujām.

Atsauces

Ārējās saites 

 Baltijska enciklopēdijā Мой Город 

PSRS kara flotes bāzes
Bjarne Rīss

Bjarne Likegords Rīss (; dzimis  Herningā), karjeras laikā saukts par Herningas ērgli (), ir bijušais Dānijas profesionālais šosejas riteņbraucējs, kurš uzvarēja 1996. gada Tour de France un šobrīd ir UCI World Tour komandas  līdzīpašnieks un menedžeris.

Citi Rīsa karjeras sasniegumi ir uzvara Amstel Gold Race 1997. gadā, vairāki Dānijas čempiontituli un uzvaras posmos Giro d'Italia. 2007. gada 25. maijā viņš atzinās, ka Tour de France uzvarēja, izmantojot aizliegtas vielas un tūres organizatori viņu vairs neuzskata par uzvarētāju. 2008. gada jūlijā tūres rīkotāji apstiprināja viņa uzvaru, bet rezultātos pievienoja zvaigznīti, norādot uz viņa dopinga pārkāpumiem.

Pēc karjeras beigām no 1999. līdz 2015. gadam bijis īpašnieks un vēlāk vadījis  velokomandu (ar dažādiem sponsoru nosaukumiem). Savu kā sportista un vadītās komandas pārstāju dopinga pārkāpumu dēļ izpelnījies neviennozīmīgu reputāciju.

2020. gadā kļuvis par  komandas līdzīpašnieku un menedžeri.

Sasniegumi lielajās tūrēs 

Piezīme: IZST — izstājās

Atsauces

Ārējās saites 

1964. gadā dzimušie
Dānijas riteņbraucēji
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tour de France kopvērtējuma uzvarētāji
Tour de France posmu uzvarētāji
Dopinga lietas riteņbraukšanā
Vidusjitlandes reģionā dzimušie
Autoceļš P12

|}
|}
P12 autoceļš Limbaži—Salacgrīva  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Limbažus ar autoceļu A1 Salacgrīvā. Autoceļa kopgarums ir  un tas lielākajā daļā maršruta, izņemot grants posmu no Korģenes līdz Jaunupei (), klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu novadu.

Atsauces 

P012
Autoceļš P13

|}
|}
P13 autoceļš Limbaži—Aloja  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Limbažus ar Aloju. Autoceļa kopgarums ir 32,5 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu novadu.

Atsauces 

P013
Autoceļš P14

|}
|}
P14 autoceļš Umurga—Cēsis—Līvi  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Umurgu Limbažu novadā ar Stalbi pie autoceļa A3 un tālāk ar Cēsīm. Autoceļa kopgarums ir 42,7 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu un Cēsu novadus.

Atsauces 

P014
Vélo d'Or

Vélo d'Or (no franču "Zelta velosipēds") ir apbalvojums šosejas riteņbraukšanā, kuru 1992. gadā izveidoja Francijas riteņbraukšanas žurnāls Vélo Magazine. Balva tiek piešķirta braucējam, kurš gada laikā uzrādījis vislabāko sniegumu.

Lānss Ārmstrongs bija piecreiz ieguvis Vélo d'Or apbalvojumu, bet viņa rezultāti tika anulēti pēc tam, kad USADA atņēma viņam uzvaras Tour de France. Vélo d'Or par šiem gadiem netika nodots otrās vietas ieguvējam. Šobrīd Alverto Kontadoram pieder rekords ar četrām uzvarām.

Saņēmēji

Atsauces

Ārējās saites 
 Vélo Magazine vietne 
 Vélo d'Or raksts

Šosejas riteņbraukšana
Apbalvojumi riteņbraukšanā
Bada spēles (filma)

"Bada spēles" () ir 2012. gada amerikāņu zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Gērijs Ross. Sižets ir balstīts uz Sūzenas Kolinsas grāmatu ar tādu pašu nosaukumu. Filma ir par sacensībām, kuru nosaukums ir "Bada spēles", kurās piedalās 12—18 gadus veci zēni un meitenes (no katra no 12 reģioniem pa vienam zēnam un meitenei) un uzvar pēdējais izdzīvojušais dalībnieks. "Bada spēlēs" galvenās lomas atveido Dženifere Lorensa, Džošs Hatčersons, Liams Hemsvorts, Vudijs Harelsons, Elizabete Benksa, Lenijs Kravics, Stanlijs Tuči un Donalds Saterlends.

Filmas pirmizrāde notika . "Bada spēles" ir pozitīvi novērtējuši kritiķi. Šī ir pirmā daļa "Bada spēļu" filmu sērijā, nākamā daļa "Bada spēles: Spēle ar uguni" () iznāca .

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV filmas
2012. gada filmas
Bada spēles
Tailers Hamiltons

Tailers Hamiltons (; dzimis  Mārblhedā, Masačūsetsā) ir bijušais profesionālais ASV šosejas riteņbraucējs. Par profesionāli viņš kļuva 1995. gadā ar US Postal Service komandu. Hamiltons bija Lānsa Ārmstronga komandas biedrs 1999., 2000. un 2001. gada Tour de France laikā, kad Ārmstrongs ieguva savus pirmos trīs uzvarētājtitulus.

Hamiltons piedalījās 2000. un 2004. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs. 2004. gadā viņš ieguva zelta medaļu individuālajā braucienā. Pirmā dopinga prove uzrādīja pozitīvu rezultātu, bet otrā prove bija sasaldēta un pārkāpumu nevarēja pierādīt. Pēc tam, kad viņš uzrādīja pozitīvu testa analīzi 2004. gada Vuelta a España, Hamiltons tika diskvalificēts uz diviem gadiem.

Pēc diskvalifikācijas Hamiltons atgriezās un 2008. gadā kļuva par ASV čempionu grupas braucienā. 2009. gadā Hamiltons vēlreiz uzrādīja pozitīvu dopinga testu un tika diskvalificēts uz astoņiem gadiem, pēc kā viņš nolēma beigt savu karjeru. 2010. gada jūlijā viņu izsauca liecināt tiesā par dopinga lietošanu riteņbraukšanā. 2011. gada maijā Hamiltons atzinās aizliegto vielu lietošanā sacensību laikā un atdeva savu zelta medaļu.

2012. gada 10. augustā Starptautiskā Olimpiskā komiteja oficiāli atņēma Hamiltonam viņa 2004. gada zelta medaļu.

Autobiogrāfija 
2012. gada 5. septembrī Random House (Bantam Books) izdeva Hamiltona memuārus The Secret Race: Inside the Hidden World of the Tour de France: Doping, Cover-ups, and Winning at All Costs, kuras līdzautors ir amerikāņu rakstnieks Daniels Koils.

Atsauces 

1971. gadā dzimušie
ASV riteņbraucēji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
Dopinga lietas riteņbraukšanā
Autoceļš P15

|}
|}
P15 autoceļš Ainaži—Matīši  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A1 pie Ainažiem ar autoceļu P16 Matīšos. Autoceļa kopgarums ir 59,8 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu un Valmieras novadus.

Atsauces 

P015
Ainažu pagasts
Kristiāns Goldbahs

Kristiāns Goldbahs (, dzimis , miris ) bija vācu/krievu matemātiķis. Definējis arī mūsdienās neatrisināto Goldbaha problēmu.

Dzimis Kēnigsbergā, mācītāja ģimenē. Studēja Kēnigsbergas Universitātē. No 1710. līdz 1724. gadam ceļoja pa Eiropu. Tikās ar Leibnicu, Eileru un Nikolaju Bernulli. No 1725. gada darbojās jaundibinātajā Krievijas Zinātņu akadēmijā. Pētera II skolotājs. No 1742. gada - Krievijas valsts dienestā. Miris Maskavā.

Ārējās saites 

Vācijas matemātiķi
Krievijas matemātiķi
Maskavā mirušie
Kaļiņingradas apgabalā dzimušie
Gurjevskas rajons

Gurjevskas rajons () ir Krievijas Federācijas Kaļiņingradas apgabala administratīvais rajons. Rajons robežojas ar Kaļiņingradas apgabala Zeļenogradskas, Poļeskas un Bagrationovskas rajoniem, Baltijas jūru, kā arī Kaļiņingradas un Laduškinas pilsētam.

Kaļiņingradas apgabala administratīvais iedalījums
Autoceļš P16

|}
|}
P16 autoceļš Valmiera—Matīši—Mazsalaca  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valmieru ar Mazsalacu. Autoceļa kopgarums ir 45,3 km un tas visā maršrutā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras novadu.

Vēsture 
2015. gada 9. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P16 posma Vaivari-Matīši (7,2-24,2km) seguma atjaunošanu.

Atsauces 

P016
Autoceļš P17

|}
|}
P17 autoceļš Valmiera—Rūjiena—Igaunijas robeža (Unguriņi) ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu Valmieru caur Rūjienu ar Igaunijas robežu pie Unguriņiem. Autoceļa kopgarums ir 55,9 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras novadu.

Vēsture 
2014. gada novembrī pabeigta P17 seguma atjaunošana četrus kilometrus garā posmā sākot no Rencēniem. Projekta kopējās izmaksas ir aptuveni 656,000 EUR.

Atsauces 

P017
Azavāda

Azavāda (tuaregu: ⴰⵣⴰⵓⴷ, Azawd; , Azawād;  vai Azaouad) ir teritorija Mali ziemeļos, kā arī īslaicīgi pastāvējusi valsts, ko 2012. gadā pēc tuaregu sacelšanās pasludināja Azavādas Nacionālās atbrīvošanas kustība (ANAK).

Teritoriālās pretenzijas 
Azavādā ir ietverti Mali reģioni Timbuktu, Kidala, Gao, kā arī daļa Mopti reģiona, kas ir aptuveni 60% Mali platības. Teritorijas lielākā pilsēta ir Gao, tā bija arī pagaidu galvaspilsēta, savukārt pēc tam par galvaspilsētu tika iecerēta Timbuktu, otra lielākā pilsēta.

Vēsture 
2012. gada janvārī Mali ziemeļu daļā sākās tuaregu sacelšanās Azavādas Nacionālās atbrīvošanas kustības vadībā. Līdz aprīļa beigām ANAK bija ieņēmusi visu Mali ziemeļu daļu. 6. aprīlī ANAK pasludināja Azavādas neatkarību, taču drīz sākās konflikts starp ANAK un islāmistiem, kuri bija palīdzējuši uzvarēt Mali valdības spēkus. Jūlijā islāmistiem izdevās ieņemt lielāko daļu Azavādas teritorijas, kas noveda pie Francijas iejaukšanās karadarbībā 2013. gada janvārī. Mēneša laikā Francijas un Mali bruņotie spēki bija atkarojuši lielāko daļu valsts ziemeļu daļas. 2013. gada jūnijā ANAK sarunās ar Mali valdību atteicās no neatkarības plāniem apmaiņā pret plašāku autonomiju.

Atsauces 

Bijušās valstis Āfrikā
Islāmisms
Autoceļš P18

|}
|}
P18 autoceļš Valmiera—Smiltene  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A3 pie Valmieras ar Smilteni. Autoceļa kopgarums ir 35,8 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras un Smiltenes novadus.

Atsauces 

P018
Cilvēka bērns (filma)

"Cilvēka bērns" () ir 1991. gada latviešu kino melodrāma. Tā ir latgaliešu valodā un tās režisors un scenārija autors ir Jānis Streičs. Filma ir balstīta uz Jāņa Klīdzēja romāna ar tādu pašu nosaukumu motīviem. Filma ir ieguvusi kinofestivāla "Lielais Kristaps" balvu kategorijā labākā filma. Filmas uzņemšana norisinājās Rēzeknes apkaimē.

Lomās 
 Andrejs Rudzinskis — Bonifācijs
 Akvelīna Līvmane — māte
 Jānis Paukštello — tēvs
 Boļeslavs Ružs — vectēvs
 Uva Segliņa — Malvīne
 Inese Laizāne — Zuze
 Romualds Ancāns — Izidors
 Kristaps Streičs — Tancis
 Jānis Streičs — Mācītājs
 Agnese Latkovska — Paulīne

Atsauces

Ārējās saites 

 Filmas profils portālā Kino Muzejs

1991. gada Latvijas filmas
Filmas latgaliešu valodā
Autoceļš P19

|}
|}
P19 autoceļš Ape (Vidzemes šoseja)—Igaunijas robeža ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A2 caur Api ar Igaunijas robežu. Autoceļa kopgarums ir 4,9 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Izveidots apvienojot kādreizējo vietējās nozīmes ceļu V377 ar P39 posmu no Apes centra līdz robežai. Autoceļš šķērso Smiltenes novadu.

Atsauces 

P019
Arturs Auverss

Georgs Frīdrihs Jūliuss Arturs fon Auverss (, dzimis , miris ) bija vācu astronoms. Nodarbojies ar astrometriju. Veicis precīzus zvaigžņu pozīciju mērījumus.

Ārējās saites 

Artura Auversa biogrāfija 

Vācijas astronomi
Lejassaksijā dzimušie
Autoceļš P20

|}
|}
P20 autoceļš Valmiera—Cēsis—Drabeši  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valmieru, pa apvedceļu apejot Cēsis, ar autoceļu A2 pie Amatas novada domes. Autoceļa kopgarums ir 39,7 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras un Cēsu novadus.

Atsauces 

P020
Autoceļš P21

|}
|}
P21 autoceļš Rūjiena—Mazsalaca  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Rūjienu ar Mazsalacu. Autoceļa kopgarums ir 21,4 km un tas pārsvarā klāts ar asfaltbetona segumu, izņemot grantēto posmu starp Virķēniem un Pilātiem. Autoceļš šķērso Valmieras novadu.

Atsauces 

P021
Ignāts Konovalovs

Ignāts Konovalovs (; dzimis  Panevēžā) ir profesionāls Lietuvas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI ProTeam komandu .

Konovalovs ierindojās trešajā vietā Eiropas U19 treka riteņbraukšanas čempionātā komandu iedzīšanā 2003. gadā, trešajā vietā 2007. gada Eiropas čempionātā komandu iedzīšanā un otrajā vietā 2008. gada Eiropas U23 čempionātā šosejas riteņbraukšanā grupas braucienā. 2009. gadā Konovalovs uzvarēja pēdējā individuālajā braucienā 2009. gada Giro d'Italia. Lietuvas čempionātā individuālajā braucienā viņš uzvarējis septiņas reizes (2006, 2008, 2009, 2010, 2013, 2016, 2017), bet grupas braucienā vienreiz (2017).

2012. gada sezonas beigās Konovalovs pameta  komandu un pievienojās .

2015. gadā viņš uzvarēja Francijas daudzdienu sacensībās Quatre Jours de Dunkerque.

Sasniegumi lielajās tūrēs 

Piezīme: IZST — izstājās

Atsauces

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Lietuvas riteņbraucēji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Autoceļš P22

|}
|}
P22 autoceļš Valka—Rūjiena  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valku ar Rūjienu. Autoceļa kopgarums ir 51,2 km un tas pārsvarā klāts ar asfaltbetona segumu, izņemot grantēto posmu starp Kārķiem un Naukšēniem (12 km). Autoceļš šķērso Valkas un Valmieras novadus.

Atsauces 

P022
Autoceļš P23

|}
|}
P23 autoceļš Valka—Vireši  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Valku ar autoceļu A2 pie Virešiem. Autoceļa kopgarums ir 48,1 km un tas klāts ar asfaltbetona segumu no Valkas līdz Gaujai (14 km), nelielā posmā Stepos (2 km) un no Gaujienas līdz A2 (8 km), bet pārējā daļā ar grants segumu. Autoceļš šķērso Valkas un Smiltenes novadus.

Atsauces 

P023
Autoceļš P24

|}
|}
P24 autoceļš Smiltene—Valka  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Smilteni ar Valku. Autoceļa kopgarums ir 44,3 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valkas un Smiltenes novadus.

Atsauces 

P024
GOES 14

GOES 14 jeb GOES-O ir ASV meteoroloģiskais pavadonis, NOAA Geostationary Operational Environmental Satellite pavadoņu sistēmas sastāvdaļa. Tas orbītā tika palaists 2009. gada jūnijā.

Kosmisko aparātu izgatavoja ASV uzņēmums Boeing uz platformas BSS-601 bāzes. Tas ir otrais pavadonis no trešās paaudzes GOES sistēmas.

GOES-O tika palaists  22:51 UTC no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-37B ar nesējraķeti Delta IV Medium+(4,2). Pēc ģeostacionārās orbītas sasniegšanas 7. jūlijā GOES-O tika pārdēvēts par GOES 14. Sākotnēji tas tika izvietots pozīcijā 90 grādi rietumu garuma. Sešus mēnešus tam tika veiktas pārbaudes. Pēc tam tas tika pārvietots uz punktu 105° rietumu garuma un atradās rezervē.

2012. gada 24. augustā GOES 14 tika pārslēgts darba režīmā, lai novērotu viesuļvētru Aizeks. Tā kā septembrī GOES 13 piedzīvoja tehniskas problēmas, tika nolemts to aizvietot ar GOES 14. 1. oktobrī tika sākta GOES 14 pārvietošana uz pozīciju 75° rietumu garuma.
Pēc tam, kad 18. oktobrī GOES 13 atsāka normālu darbību, GOES 14 tika atgriezts atpakaļ rezervē.

2013. gada februārī GOES 14 tika pārvietots uz punktu 105° rietumu garuma rezervē.
Kad 2013. gada 22. maijā GOES 13 atkal sabojājās, 23. maijā GOES 14 tika aktivizēts, tam paliekot savā pozīcijā. Kad pēc 3 nedēļām GOES 13 tika atgriezts darbā, GOES 14 atgriezās rezerves režīmā.

2020. gada februārī GOES 14 aparatūra tika izslēgta, un tas novietots glabāšanas režīmā.

Atsauces

Ārējās saites 
 GOES-O (GOES-14) Satellite NOAA NESDIS
 GOES 14 Operational Status NOAA OSPO

14
Urbāns

Urbāns var būt:

 Urbāns I — Romas pāvests no 222. līdz 230. gadam;
 Urbāns II — Romas pāvests no 1088. līdz 1099. gadam;
 Urbāns III — Romas pāvests no 1185. līdz 1187. gadam;
 Urbāns IV — Romas pāvests no 1261. līdz 1264. gadam;
 Urbāns V — Romas pāvests no 1362. līdz 1370. gadam;
 Urbāns VI — Romas pāvests no 1378. līdz 1389. gadam;
 Urbāns VII — Romas pāvests 1590. gadā;
 Urbāns VIII — Romas pāvests no 1623. līdz 1644. gadam.
Soprano ģimene

"Soprano ģimene" () ir amerikāņu noziedzības drāmas televīzijas seriāls, kura autors ir Deivids Čeiss. Stāsts risinās par Ņūdžersijas štatā dzīvojošo itāļu izcelsmes amerikāņu mafijas bosu Toniju Soprānu (Džeimsu Gandolfīni), attēlojot grūtības, ar kurām viņš saskaras, mēģinot līdzsvarot savu ģimenes dzīvi ar noziedzīgas organizācijas vadītāja lomu. Tās tiek izpētītas viņa terapijas sesiju laikā kopā ar psihiatri Dženiferu Melfi (Lorēna Brako), kas norisinās visu sēriju laikā. Seriālā piedalās Tonija ģimenes locekļi, mafijas kolēģi un sāncenši ievērojamās lomās - it īpaši viņa sieva Karmela (Edija Falko) un attālais brālēns Kristofers Moltisanti (Maikls Imperioli).

Seriāls tika pārraidīts HBO televīzijas kanālā no  līdz , tāpat "Soprano ģimene" ir tikusi pārraidīta arī Latvijā. Vairākos vērtējumos tas ir ticis nosaukts par visu laiku labāko televīzijas seriālu. Tāpat tas ir ieguvis vairākas balvas, tai skaitā 21 Emmy un 5 Grammy. Seriālam kopumā ir 86 sērijas (sešas sezonas).

Atsauces

Ārējās saites 

 HBO profils

ASV televīzijas seriāli
Zelta globusa balvas ieguvēji (televīzijas seriāli — drāmas)
Autoceļš P25

|}
|}

P25 autoceļš Smiltene—Strenči  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Smilteni ar autoceļu A3 Strenčos. Autoceļa kopgarums ir 29,5 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Valmieras un Smiltenes novadus.

Atsauces 

P025
Doktors No

Doktors No () ir 1962. gada britu spiegu filma, kuras režisors ir Terenss Jangs. Šī ir pirmā filma par Džeimsu Bondu, viņu attēlo Šons Konerijs. Filmas sižets ir balstīts uz Iana Fleminga 1958. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmā Bonds tiek nosūtīts uz Jamaiku, lai izmeklētu britu specdienesta aģenta nāvi.

Galvenās lomas tajā atveido Šons Konerijs, Džozefs Vaismens, Urzula Andresa, Džeks Lords un Džons Kicmillers. Oficiālais filmas budžets bija viens miljons ASV dolāru, taču ienākumi sasniedza 59 miljonus.

Ārējās saites 

1962. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas