joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dveiras tornis

Dveiras tornis (; ) ir neliels sargtornis pie Dveiras līča, netālu no Sanlorensa ciema, Audešas salā Maltā. Tas tika pabeigts 1652. gadā, un tas ir viens no Laskarisa torņiem. Mūsdienās tas ir labā stāvoklī un ir pieejams publikai.

Tas ir viens no četriem Gozo palikušajiem piekrastes sargtorņiem, pārējie ir Šlendi (Xlendi) tornis, Mgaras Šini (Mġarr ix-Xini) tornis un Sopu (Isopu) tornis.

Vēsture 
Dveiras tornis tika uzcelts 1652. gadā lielmestra Džovanni Paolo Laskarisa laikā, un to finansēja Goco Universitāte. Tas ir viens no Laskarisa torņiem, un tā celtniecības nolūks bija, lai tas darbotos kā sargtornis un sargātu apkārtni no tuvojošajiem ienaidniekiem, it īpaši no pirātu izkāpšanas krastā. Šis tornis, tāpat kā citi torņi, ar uguni un dūmiem varēja sazināties ar tuvējiem aizsardzības nocietinājumiem attiecīgi naktī un dienā. Torņa ekspluatācijas izdevumi tika segti, ražojot sāli no sāls dīķiem pie tā. Astoņpadsmitajā gadsimtā tas bija aprīkots ar trim 6 mārciņu lielgabaliem. 1744. gadā lielmestrs Pinto aizliedza apmeklēt Sēņu klinti, jo tika uzskatīts, ka tur augošai sēnei ir ārstnieciskas spējas, un Dveiras tornis tika izmantots kā novērošanas punkts, lai neļautu nevienam kāpt uz salas. 

Torni laika posmā no 1839. līdz 1873. gadam apkalpoja Maltas karaliskā aizsardzības artilērija. Tad tas tika pamests līdz 1914. gadam, kad uz to Pirmā pasaules kara laikā tika norīkots Karaļa Maltas pulks un Maltas karaliskā artilērija, un to vadīja rota Nr. 3 ar diviem, vēlāk četriem 12 mārciņu lielgabaliem. To atkal izmantoja Otrajā pasaules karā kā novērošanas posteni, un 1942. gadā tur izvietotie kapteinis Frenks Debono un Karmelo Zahra izglāba līcī avarējušo Karalisko Gaisa spēku pilotu.

Torni 1956. gadā iznomāja Džeraldam de Trafordam. Nākamajam nomniekam, nevalstiskajai organizācijai Din l-Art Ħelwa, tas tika nodots pilnīgas sabrukšanas stāvoklī.

Mūsdienas 

Torni laika posmā no 1997. līdz 1999. gadam atjaunoja nevalstiskā organizācija Din l-Art Ħelwa. Tagad tas ir labā stāvoklī un ir pieejams sabiedrībai bez maksas.

Populārajā kultūrā 

 Dveiras tornis tika izmantots 1963. gada filmas Treasure in Malta un 1985. gada filmas Les Loups entre eux filmēšanā.

Atsauces

Ārējās saites 

Celtnes un būves Maltā
Ganu iela (Rīga)

Ganu iela ir Rīgas iela, Centra rajona Centra apkaimē (Klusajā Centrā). Ganu iela sākas krustojumā ar Dzirnavu ielu un beidzas krustojumā ar Lenču ielu. Ganu ielas garums ir 140 metri, tā klāta ar bruģa segumu. Ganu ielā ir pilsētas centram raksturīga blīva vairākstāvu vēsturisko namu apbūve, tostarp  ēkas, kas ir arhitektūras piminekļi.

Rīgas ielu sarakstos Ganu iela ir atrodama no 1885. gada ar pašreizējo nosaukumu (), kas saistīts ar atrašanos līdzās pilsētas ganībām (līdzīgi netālajam Ganību dambim).

Ielu savienojumi 
Ganu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Dzirnavu iela (T veida krustojums)
 Lenču iela (L veida krustojums)

Atsauces

Skatīt arī 
 Centrs

Ielas Rīgas centrā
Ziemeļu septiņgadu karš

Ziemeļu septiņgadu karš (, , 1563-1570) jeb Pirmais Ziemeļu karš vai Trīs kroņu karš () starp Zviedrijas un Dānijas-Norvēģijas karaļvalstīm. Dānijas pusē kaujās piedalījās Hanzas savienības Lībekas pilsēta un Polijas karaspēki. Tas noritēja Zviedrijas dienviddaļā un mūsdienu Igaunijā līdztekus Livonijas kara (1558—1583) norisēm, tādēļ reizēm tiek uzskatīts par daļu no tā. Karadarbības rezultātā 1563. gada beigās Dānijas karaļa brāļa Magnusa pārvaldē palika vienīgi Sāmsala, Dago sala (Hījumā) un Kurzemes bīskapija.

Priekšvēsture 
1523. gadā Zviedrija izstājās no Kalmāras ūnijas un kļuva par neatkarīgu karaļvalsti. 1561. gadā Zviedrija iekaroja Igauniju un izjauca Dānijas plānus atgūt kādreizējās Dāņu Igaunijas teritoriju. 1562. gada 7. augustā Krievijas cars Ivans IV Možaiskā noslēdza pret Zviedriju vērstu militāru savienību ar Dānijas karali, kurā Krievija atzina Dānijas tiesības uz īpašumiem Igaunijā, Sāmsalā un Kurzemē.

Norise 
1563. gada 30. maijā zviedri pie Bornholmas uzbruka dāņu kuģiem un Dānijas karalis pieteica karu Zviedrijas karalim. 1563. gada jūnijā militāru savienību ar Dāniju noslēdza Lībekas pilsēta, bet rudenī arī Polijas karalis Sigismunds II Augusts. 1563. gada 4. septembrī dāņi ieņēma Elvsborgas (Älvsborg) cietoksni pie Gēteborgas. Cīņas notika ne tikai uz sauszemes, bet arī Baltijas jūrā. Pēc sākotnējiem zaudējumiem Zviedrijas flote 1565. gada beigās guva vairākas izšķirošas uzvaras pār Dānijas un Lībekas kara floti.

Zviedrijas karaspēks 1567. gadā iebruka Norvēģijā. Pēc kļūšanas par Zviedrijas karali Juhans III sāka sarunas ar Dāniju, kas 1568. gada 18. novembrī beidzās ar Roskildes līgumu. Tomēr 1569. gadā Zviedrijas puse to pārtrauca un cīņas atsākās, bet 1570. gada 13. decembrī karojošās puses parakstīja Štetinas miera līgmumu.

16. gadsimta kari
Igaunijas vēsture
Kari ar Zviedriju
Serbijas hokeja izlase

Serbijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Serbiju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 30. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.

Skatīt arī 
 Dienvidslāvijas hokeja izlase

Atsauces 
 

Hokejs Serbijā
Eiropas hokeja izlases
Islandes hokeja izlase

Islandes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Islandi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 33. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 https://nationalteamsoficehockey.com/iceland/

Hokejs Islandē
Eiropas hokeja izlases
Izraēlas hokeja izlase

Izraēlas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Izraēlu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 34. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIA divīzijā.

Atsauces 
 

Eiropas hokeja izlases
Meksikas hokeja izlase

Meksikas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Meksiku starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 35. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.

Atsauces

Ārējās saites 

 https://nationalteamsoficehockey.com/mexico/

Ziemeļamerikas hokeja izlases
Gruzijas hokeja izlase

Gruzijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Gruziju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 38. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.

Skatīt arī 
 PSRS hokeja izlase

Atsauces 
 

Eiropas hokeja izlases
Jaunzēlandes hokeja izlase

Jaunzēlandes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Jaunzēlandi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 39. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.

Ārējās saites 
 https://www.nzicehockey.co.nz/

Atsauces 
 

Okeānijas hokeja izlases
Ziemeļkorejas hokeja izlase

Ziemeļkorejas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Ziemeļkoreju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 41. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta III divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Taivānas hokeja izlase

Taivānas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Taivānu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 44. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta III divīzijā.

Atsauces 

Āzijas hokeja izlases
Turkmenistānas hokeja izlase

Turkmenistānas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Turkmenistānu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 48. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta III divīzijā.

Skatīt arī 
 PSRS hokeja izlase

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Dienvidāfrikas hokeja izlase

Dienvidāfrikas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Dienvidāfriku starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 51. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā.
2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta III divīzijā B grupā.

Tā ir vienīgā Āfrikā bāzētā komanda, kas piedalās IIHF turnīros.

Ārējās saites 

IIHF profile

Atsauces 
 

Āfrikas hokeja izlases
1905. gada iela

1905. gada iela var būt

 1905. gada iela (Jūrmala);
 1905. gada iela (Koknese);
 1905. gada iela (Kuldīga);
 1905. gada iela (Liepāja);
 1905. gada iela (Talsi).
Elaziga

Elaziga (, ) jeb Harberda (), agrāk zināma kā Mamuretulaziza, ir pilsēta Turcijas austrumos, Elazigas ila administratīvais centrs. 2018. gadā pilsētā dzīvoja 422 tūkstoši iedzīvotāju.

Ārējās saites 

Turcijas pilsētas
Elazigas ils
2023. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

2023. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (; ) būs 67. ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss, kam pēc Eirovīzijas tradīcijām, būtu jānotiek Ukrainā pēc Kalush Orchestra uzvaras 2022. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Stefania (Стефанія), taču sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gadā, konkursa norises vieta tika pārcelta uz Liverpūles arēnā Liverpūlē Lielbritānijā. Pusfināli notiks 9. un 11. maijā, bet fināls 13. maijā. Šī būs devītā reize, kad Apvienotā Karaliste rīko konkursu (pēdējo reizi konkurss Apvienotājā Karalistē notika Birmingemā 1998. gadā).

Norises vieta 
Pēc Eirovīzijas tradīcijām nākamā gada konkursu būtu jārīko iepriekšējā gada uzvarētājvalstij Ukrainā.. Tādā gadījumā, Ukraina rīkotu Eirovīzijas dziesmu konkursu jau trešo reizi - iepriekš . un . gadā, taču sakarā ar Krievijas iebrukumu Ukrainā 2022. gadā radās spekulācijas, ka konkurss varētu notikt kādā no "Lielā piecinieka" valstīm.

 Zviedrijas laikrakstam "Aftonbladet" Stokholmas mēre Anna Kēniga Jerlmira izteica piedāvājumu, 2023. gada konkursu rīkot Zviedrijā, sakarā ar to, ka Ukraina pašlaik nevar organizēt konkursu. Kā vienu no iespējamajām norises vietām viņa nosauca Avicii Arēnu, kas Eirovīzijas dziesmu konkursu jau ir rīkojusi . un . gadā.

 BBC, Ukrainas Nacionālā Televīzija un Eiropas Raidorganizāciju Apvienība lēma par labu Lielbritānijai kā 2023. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa rīkotājvalstij.

Dalībvalstis 
 dalību 2023. gada konkursam bija apstiprinājušas 24 valstis.

Pusfināli

Fināls 
Finālā piedalīsies 26 valstis — no katra pusfināla Top 10 valstis, "Lielais piecinieks" un Ukraina, kā pagājušā gada uzvarētāji

Skatīt arī 
 Eirovīzijas dziesmu konkurss

Ārējās saites

Piezīmes un atsauces

Piezīmes

Atsauces 

Eirovīzijas dziesmu konkurss
Eirovīzijas dziesmu konkursi pēc gada
Itālija Eirovīzijas dziesmu konkursā

Itālija Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 46 reizes, debitējot 1956. gada konkursā. Itālija konkursā ir uzvarējusi 3 reizes: 1966. gada konkursā ar Džidžliolu Činkveti, 1990. gada konkursā ar Toto Kutunjo un 2021. gada konkursā ar Måneskin.

Ārējās saites 
 Itālijas profils Eurovision.tv lapā

Itālijas mūzika
Valstis Eirovīzijas dziesmu konkursā
Sučavas žudecs

Sučavas žudecs () ir viens no Rumānijas 41 žudeciem. Atrodas Rumānijas ziemeļos, Bukovinas reģionā. 2018. gadā Sučavas žudecā dzīvoja 758 tūkstoši iedzīvotāju. Administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Sučava. Robežojas ar Ukrainu ziemeļos, Botošanu žudecu un Jasu žeducu austrumos, Njamncas žudecu un Hargitas žudecu dienvidos, Murešas žudecu dienvidrietumos, kā arī ar Bistricas-Neseudas žudecu un Maramurešas žudecu rietumos.

Administratīvi sīkāk Sučavas žudecs dalās 5 pašvaldībās (Sučava, Kimpulunga Moldovoneska, Vatradorneja, Redeuci un Feltičeni), 11 mazpilsētās un 98 komūnās.

Ārējās saites 

Rumānijas žudeci
Sol minors

Sol minors ir minora tonalitāte, kuras pamatā ir nots sol un kura sastāv no skaņām sol, la, si, do, re, mi un fa. Sol minorā ir divas atslēga zīmes – si bemols un mi bemols. Tā parlēlais mažors ir si, bet vienvārda mažors – sol mažors.

Sol minora lietojums Mocarta mūzikā 
Sol minors tiek uzskatīts par tonalitāti, ar kuras palīdzību Volfgangs Amadejs Mocarts bieži pauda skumjas un traģēdiju, un daudzas Mocarta kompozīcijas minorā, ieskaitot simfonijas, ir sarakstītas tieši sol minorā.

Atsauces 

Mūzikas teorija
Šostakoviča 8. stīgu kvartets

Dmitrija Šostakoviča 8. stīgu kvartets do minorā Op. 110, tika uzrakstīts trīs dienās (1960. gada 12.–14. jūlijā).

Kompozīcija un atskaņošana 
Astotais stīgu kvartets tapa neilgi pēc tam, kad Šostakovičs negribīgi iestājās komunistiskajā partijā. Saskaņā ar autora piezīmi uz partitūras tas ir veltīts "fašisma un kara upuriem"; viņa dēls Maksims to interpretē plašāk – kā atsauci uz   totalitārisma upuriem –, savukārt viņa meita Gaļina uzskata, ka viņš to veltījis sev un ka piezīmi uz partitūras pavēlēja pievienot Krievijas varas iestādes. Šostakoviča laikabiedrs un tuvs draugs Ļevs Ļebedinskis sacījis, ka Šostakovičs veidojis kvatetu kā savu epitāfu un ap šo laiku plānojis izdarīt pašnāvību.

Darbs tika uzrakstīts Drēzdenē, kur Šostakovičs paralēli rakstīja mūzika filmai Piecas dienas, piecas naktis – padomju un austrumvācijas filmu veidotāju kopprojekts par Drēzdenes bombardēšanu Otrajā pasaules karā.

Kvarteta pirmatskaņojumu 1960. gadā Ļeņingradā uzveda Bēthovena kvartets. Pēc 1962. gada Borodina kvarteta ieraksta mūzikas kritiķis Ēriks Smits raksta: "Borodina kvartets atskaņoja šo darbu komponistam viņa Maskavas mājās, cerot uz viņa kritiku. Bet Šostakovičs, pārņemts ar savu personiskāko jūtu skaisto atskaņošanu, nolika galvu plaukstās un raudāja. Kad mūziķi bija pabeiguši spēlēt, viņi klusi sakrāmēja instrumentus un pameta istabu."

Mūzika 
Kvartets sastāv no piecām savstarpēji savienotās daļām un ilgst apmēram 20 minūtes.

 Largo
 Allegro molto
 Allegretto
 Largo
 Largo

Pirmā daļa tiek iesākta ar DSCH motīvu – Šostakoviča muzikālo parakstu. Šī lēnā, ārkārtīgi skumjā tēma dzirdama arī viņa 1. čellkoncertā, 10. simfonijā, 1. vijoļkoncertā, 15. simfonijā un 2. klavieru sonātē. Motīvs tiek izmantots katrā šī kvarteta daļā, un uz tā ir balstīta trešās daļas ātrā tēma.

Darbs ir piepildīts ar citu Šostakoviča skAaņdarbu citātiem: pirmajā daļā tiek citēta viņa 1. simfonija un 5. simfonija; otrajā daļā izmantota ebreju tēma, ko Šostakovičs pirmo reizi izmantoja savā 2. klavieru trio; trešajā daļā komponists citē 1. čella koncertu; un ceturtajā daļā citēta ārija "Serjoža, mana mīlestība" no Šostakoviča operas Mcenskas apriņķa lēdija Makbeta. Piektajā daļā ir citēts vēlviens motīvs no Lēdijas Makbetas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Šostakovičs: stīgu kvarteti
Skaņdarbi
Salvatore Sirigu

Salvatore Sirigu (, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Sirigu pārstāv Itālijas Serie A komandu SSC Napoli.

Savu karjeru Sirigu iesāka Itālijas komandā Palermo. 2011. gadā viņš pārcēlās uz Paris Saint-Germain komandu. Divas reizes ticis atzīts par Ligue 1 gada labāko vārtsargu, kā arī izcīnījis četrus līgas titulus. 2016–17. gada sezonu pavadījis īrē Spānijas komandās Sevilla un Osasuna. 2017. gadā Sirigu pievienojās Torino.

Savu debiju Itālijas futbola izlases sastāvā Sirigu piedzīvoja 2010. gadā. Pārstāvējis izlasi 2012. un 2016. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2013. gada FIFA Konfederāciju kausā un 2014. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi 
Paris Saint-Germain

 Francijas Ligue 1: 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16
 Coupe de France: 2014–15, 2015–16
 Coupe de la Ligue: 2013–14, 2014–15, 2015–16
 Trophée des Champions: 2013, 2014, 2015, 2016

Individuālie sasniegumi

 Ligue 1 gada labākais vārtsargs: 2012–13, 2013–14

Atsauces

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Itālijas futbolisti
Itālijas izlases futbolisti
Palermo FC spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
Sevilla FC spēlētāji
Torino F.C. spēlētāji
SSC Napoli spēlētāji
Genoa C.F.C. spēlētāji
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
U.S. Cremonese spēlētāji
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Stefāno Sensi

Stefāno Sensi (, dzimis ) ir itāļu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Itālijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2022. gada Sensi pārstāv Itālijas Serie A komandu Sampdoria, kas viņu īrē no  Milānas "Internazionale".

Savu karjeru Sensi sāka Itālijas komandā Cesena. 2016. gadā viņš pievienojās Sassuolo. 2019. gadā Sensi tika izīrēts Milānas "Internazionale", bet jau nākamajā sezonā viņš noslēdza četru gadu līgumu ar komandu.

Itālijas futbola izlases sastāva debitējis 2018. gadā.

Sasniegumi 
Inter Milan

 Itālijas Serie A: 2020–21

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Itālijas futbolisti
Itālijas izlases futbolisti
U.S. Sassuolo Calcio spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
Dženovas "Sampdoria" spēlētāji
AC Monza spēlētāji
Denijs Vords

Denijs Vords (, dzimis ) ir Velsas futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Velsas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Vords pārstāv Anglijas Premjerlīgas komandu Leicester City.

Vords iepriekš ir spēlējis Wrexham un Liverpool, kā arī ticis izīrēts Tamworth, Morecambe, Aberdeen un Huddersfield Town.

Velsas futbola izlases sastāvā Vords debitēja 2016. gadā. Pārstāvējis Velsu 2016. gada Eiropas čempionātā.

Sasniegumi 
Leicester City

 FA kauss: 2020–21

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Velsā dzimušie
Velsas futbolisti
Velsas izlases futbolisti
Liverpool FC spēlētāji
Huddersfield Town A.F.C. spēlētāji
Leicester City F.C. spēlētāji
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Antons Šuņins

Antons Šuņins (, dzimis  Maskavā) ir krievu futbolists, spēlē vārtsarga pozīcijā, Krievijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2004. gada Šuņins pārstāv Krievijas Premjerlīgas komandu Maskavas "Dinamo".

Šuņins Krievijas futbola izlasi ir pārstāvējis 2012. gada Eiropas čempionātā.

Sasniegumi 
Dynamo Moscow

 FNL: 2016—17

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Krievijas futbolisti
Krievijas izlases futbolisti
2012. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Maskavā dzimušie
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Kristofers Trimmels

Kristofers Trimmels (, dzimis ) ir Austrijas futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Austrijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2014. gada Trimmels pārstāv Vācijas Bundeslīgas komandu 1. FC Union Berlin.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Austrijas futbolisti
Austrijas izlases futbolisti
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Kārnegija zāle

Kārnegija zāle () ir koncertzāle Ņujorkā, kas atrodas Septītās avēnijas un 57. ielas stūrī Manhatanā. Viena no prestižākajām klasiskās mūzikas koncertzālēm pasaulē. Šodien Kārnegija zālē notiek arī džeza un vieglās mūzikas koncerti.

Vēsture 
Kārnegija zāles ēku projektējis amerikāņu arhitekts Viljams Tathils.

Zāles atklāšana notika 1891. gada 5. maijā ar Ņujorkas simfoniskā orķestra koncertu, kuru diriģēja Pēteris Čaikovskis, izpildot viņa maršu, kas bija rakstīts Krievijas imperatora Aleksandra III kronēšanas ceremonijai 1883. gadā.
Līdz 1898. gadam koncertzāles nosaukums bija "Mūzikas zāle" (Music Hall), bet vēlāk tas tika nosaukts par godu Endrū Kārnegijam, kurš savulaik finansēja ēkas celtniecību.

Ēka 
Ēkā atrodas trīs zāles, no kurām galvenā kopš 1997. gada ir nosaukta Aizeka Šterna vārdā, kurš savulaik izglāba koncertzāli no nojaukšanas. Kopumā Kārnegija zālē ir 2804 vietas.

Koncertzāles ēka tika restaurēta 1983. un 2003. gadā. Austrumos no koncertzāles atrodas 231 metru augstais debesskrāpis Carnegie Hall Tower.

Pasaules pirmatskaņojumi 
Vairāk nekā simt gadu laikā Kārnegija zālē notika daudzu slavenu skaņdarbu pirmatskaņojumi, piemēram:

 Antonīna Dvoržāka Devītā simfonija (1893. gada 16. decembrī);
 Riharda Štrausa Mājas simfonija (1904. gada 21. martā);
 Sergeja Rahmaņinova Variācijas par Korelli tēmu (1931. gada 7. novembrī);
 Bēlas Bartoka Kontrasti (1939. gada 9. janvārī);
Arnolda Šēnberga Kamersimfonija (1940. gada 15. decembrī);
 Igora Stravinska Simfonija trijās daļā (1946. gada 24. janvārī);
 Olivjē Mesiāna Himna Svētajam Sakramentam (1947. gada 13. martā).

Atsauces

Ārējās saites 

 Kārnegija zāles oficiālā mājaslapa

Ņujorka
Mūzika ASV
Mūzika
Dzīvo un ļauj mirt

Dzīvo un ļauj mirt () ir 1973. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas astotā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģenta 007 lomu pirmo reizi attēlo angļu aktieris Rodžers Mūrs. Filmas sižets ir balstīts uz 1954. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Gajs Hamiltons. Galvenās lomas filmā atveido Rodžers Mūrs, Jafets Koto un Džeina Sīmora.  

Filma tituldziesma tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā labākā dziesma.

Ārējās saites 

1973. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Ensa

Ensa () ir 254 kilometrus gara Donavas labā krasta pieteka Austrijā. 

Iztece no Radštates Tauerna kalniem. Augštecē tek pa kalnu ieleju austrumu virzienā, pie Hohtora kalna pagriežas uz ziemeļiem. Ietek Donavā iepretim Mauthauzenei. Upes krastos atrodas Radštate, Līcene, Admonta, Šteire un Ennsa.

Ārējās saites 

Austrijas upes
Donavas pietekas
Zalcburga (zeme)
Štīrija
Augšaustrija
Mihails Pļetņovs

Mihails Pletņevs (; dzimis 1957. gada 14. aprīlī) ir krievu pianists, diriģents un komponists.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1957. gadā Arhangeļskā, viņa tēvs spēlēja un mācīja bajānu, māte bija pianiste.
Sešus gadus viņš mācījās pie Kiras Šaškinas Kazaņas konservatorijas Speciālajā mūzikas skolā, un 13 gadu vecumā iestājās Maskavas Centrālajā mūzikas skolā, kur mācījās pie Jevgeņija Timakina. 1974. gadā Pļetņovs iestājās Maskavas konservatorijā, kur mācījās pie Jakova Fliēra un Ļeva Vlasenko. 1978. gadā, 21 gada vecumā, viņš ieguva zelta medaļu VI Starptautiskajā Čaikovska konkursā un ieguva starptautisku atzinību un pievērsa lielu uzmanību visā pasaulē. Nākamajā gadā viņš debitēja ASV. Vēlāk viņš pasniedza arī Maskavas konservatorijā. Pletņovs atzīst, ka viņu kā mūziķi īpaši ir ietekmējis Sergejs Rahmaņinovs.

1988. gadā Pletņovu uzaicināja uzstāties lielvalstu konferencē Vašingtonā, kur viņš satikās un sadraudzējās ar Mihailu Gorbačovu. Gūdams Gorbačova atbalstu, pēc diviem gadiem dibināja Krievijas Nacionālo orķestri, kas bija pirmais nevalstiskais orķestris Krievijā kopš 1917. gada, un kļuva par tā pirmo galveno diriģentu. Orķestris debitēja, 1991. gadā izdodot Čaikovska Sesto simfoniju un Slāvu maršu. 1990. gadu beigās viņš atkāpās no galvenā diriģenta amata, bet palika orķestra mākslinieciskā vadītāja amatā. Mihails Pletņovs bija galvenais uzaicinātais diriģents Itāļu Šveices orķestrī Lugāno, Šveicē no 2008. līdz 2010. gadam.

Pletņovs ir veicis vairākus ierakstus ar kompāniju Deutsche Grammophon. Viņa ieraksti galvenokārt ir krievu autoru skaņdarbi, lai gan 2007. gadā viņš ierakstīja visas Bēthovena simfonijas. Pirmie viņa ierakstītie darbi bija orķestrim, tostarp Čaikovska Apburtā princese, viņa sestā un Manfrēda simfonija, kā arī Rahmaņinova Otrā un Trešā simfonija. Čaikovska Pirmās simfonijas (Ziemas sapņi) ieraksts izpelnījās kritiķu atzinību. Viņa klavieru repertuārs ir plašs, un tajā ietilpst Čaikovska Gadalaiki, daudzas Skarlati sonātes, Musorgska Izstādes gleznas, kā arī viņa paša transkripcijas no Riekstkoža un Apburtās princeses. Ar kompāniju Pentatone Pletņovs arī ir ierakstījis krievu darbus, piemēram, visas Čaikovska simfonijas, Šostakoviča simfonijas Nr. 15 un 11, kā arī Sergeja Taņejeva kantāti “Pēc psalma izlasīšanas”.

2010. gada jūlijā Taizemē mūziķi aizturēja saistībā ar apsūdzībām pedofīlijā, taču pats Pļetņovs noliedza savu vainu un vēlāk tika attaisnots.

Atsauces

Ārējā saites 

 Mihaila Pletņeva biogrāfija Kreivijas Nacionālā orķestra mājaslapā
 Detalizētāka biogrāfija
 Sikorski Music Publishers par Pļetņova transkripciju no Prokofjeva baleta Pelnrušķīte

1957. gadā dzimušie
Grammy balvas ieguvēji
Krievu komponisti
Pianisti
Diriģenti
Krievijas pianisti
Arhangeļskas apgabalā dzimušie
Pēteris Kārlis Elferts

Pēteris Kārlis Elferts (dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā; miris 2021. gada 28. maijā Atēnās) bija latviešu pedagogs, politiķis un diplomāts. Bijis 5. Saeimas deputāts, pārstāvot partiju "Latvijas Ceļš". Vēlāk darbojies diplomātiskajā dienestā. Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Īrijā (2009—2013), Turcijā (2016—2020), Grieķijā (2021).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1961. gada 29. jūnijā Sietlā trimdas latviešu ģimenē. Pēc Vašingtonas Universitātes, kur ieguva pedagoģijas un socioloģijas izglītību, absolvēšanas, no 1986. līdz 1989. gadam strādāja par skolotāju Minsteres latviešu ģimnāzijā.​

Atmodas kustības laikā 1989. gadā P. Elferts ieradās Latvijā, kur iesaistījās kustībā "Helsinki-86". Jūlijā viņš piedalījās protesta akcijās pret PSRS armijas poligonu Zvārdē, tādēļ tika izraidīts no Latvijas ar liegumu atgriezties turpmākajos piecos gados. 1989. gada septembrī P. Elferts palīzēja organizēt pirmo Latvijas Nacionālās neatkarības kustības (LNNK), Latvijas Tautas frontes un Pasaules brīvo latviešu apvienības (PBLA) starptautisko konferenci Rietumberlīnē. Bija LNNK biedrs. Pēc 1991. gada Augusta puča viņš atgriezās Latvijā, un kļuva par PBLA informācijas biroja vadītājs Rīgā.

1993. gadā P. Elferts bija partijas "Latvijas Ceļš" dibinātāju skaitā, un viņu ievēlēja par 5. Saeimas deputātu, viņš pildīja "Latvijas ceļa" frakcijas priekšsēdētāja biedra pienākumus, kā arī bija Labklājības ministrijas palamentārais sekretārs. 1995. gadā P. Elferts nesekmīgi kandidēja 6. Saeimas vēlēšanās, bet turpināja darboties politikā, kļūstot par Labklājības ministrijas parlamentāro sekretāru 1996. gadā, Satiksmes ministrijas parlamentāro sekretāru 1997. gadā un Ārlietu ministrijas parlamentāro sekretāru 1998. gadā. 1998. gadā P. Elferts kandidēja arī 7. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts. Pēc vēlēšanām viņš kļuva par Ministru prezidenta Viļa Krištopana padomnieku, bet 2000. gadā par Ministru prezidenta Andra Bērziņa padomnieku. 2002. gadā nesekmīgi kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās, pēc tām atkal ieņemot Ārlietu ministrijas parlamentārā sekretāra amatu.

Bijis speciālo uzdevumu vēstnieks Irākas atjaunošanā un demokratizācijas veicināšanā, bet kopš 2004. gada — vēstnieks. P. Elferts bija Latvijas pastāvīgais pārstāvis Eiropas Padomē (2004—2009), Latvijas vēstnieks Īrijas Republikā (2009—2013), speciālo uzdevumu vēstnieks diasporas jautājumos, vēstnieks Turcijas Republikā (2016—2020) un Grieķijas Republikā (2021).

Miris 2021. gada 28. maijā Atēnās.

Atsauces 

1961. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Vašingtonas štatā dzimušie
ASV latvieši
"Latvijas Ceļa" politiķi
5. Saeimas deputāti
Latvijas diplomāti
Štefans Tarkovičs

Štefans Tarkovičs (; dzimis  Prešovā) ir slovāku futbola treneris un bijušais futbolists. No 2020. gada oktobra līdz 2022. gada jūnijam bija Slovākijas futbola izlases galvenais treneris.

Futbolista karjera 
Spēlējis malējā aizsarga pozīcijā. Bijis Prešovas "Tatran" kluba sistēmā, bet pārsvarā tika izīrēts un spēlēja Slovākijas zemāko līgu klubos. Pārstāvējis klubus Doprastav Bratislava, Devín un Artmedia Petržalka. Spēlējis arī Spoje Bratislava un neilgu laiku Svätý Jur un Matadorfix (tagad — Iskra Petržalka) sastāvā.

Trenera karjera 
1994. gadā kļuva par spēlējošo treneri Slovākijas trešās līgas klubā Bratislavas "Spoje". Vēlāk, turpinot arī spēlētāja karjeru, bija trenera asistents Slovākijas zemāko līgu klubos ŠK Svätý Jur un Matadorfix Bratislava.

Laikā no 1997. līdz 2002. gadam viņš vadīja Slovākijas sieviešu U-19 izlasi un vienlaikus bija Slovākijas sieviešu izlases trenera asistents. No 2000. gada strādāja par skautu dažādu vecumu Slovākijas jauniešu izlasēs. 2005. gadā neilgu laiku bija trenera palīgs klubā Baniyas SC Apvienotajos Arābu Emirātos. Pēc atgriešanās Slovākijā viņš strādāja par trenera asistentu Prešovas "Tatran", vēlāk trenēja Slovākijas U-18 izlasi, kā arī asistēja U-19 izlasē.

2010.—2011. gada sezonā kā galvenais treneris debitēja Slovākijas līgā, kurā vadīja MFK Košice, bet nākamajā sezonā bija Prešovas "Tatran" galvenais treneris. 2012. gadā viņš sāka darbu toreizējā Slovākijas čempionvienībā MŠK Žilina kā trenera asistents, bet sezonas beigās kļuva par galveno treneri.

No 2013. līdz 2018. gadam strādāja par Jāna Kozāka asistentu Slovākijas izlasē, tostarp 2016. gada Eiropas čempionātā. Pēc Kozāka atkāpšanās kļuva par izlases galvenā trenera pienākumu izpildītāju un vadīja komandu draudzības spēlē pret Zviedriju 2018. gada oktobrī. 2020. gada oktobrī tika apstiprināts par izlases galveno treneri, nomainot amatā Pavelu Hapalu. Vadīja izlasi 2020. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, tajā komanda ierindojās trešajā vietā grupā un neiekļuva izslēgšanas spēlēs. Pēc zaudējuma savā laukumā Kazahstānai ar 0:1 2022.—2023. gada UEFA Nāciju līgā tika atbrīvots no izlases galvenā trenera amata.

Atsauces

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Prešovas apgabalā dzimušie
Slovākijas futbolisti
Slovākijas futbola treneri
Slovākijas futbola izlases treneri
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā treneri
Saišu apvienošana

Saišu apvienošana datoru tīklā ir vairāku tīkla savienojumu apvienošana paralēli ar kādu no vairākām metodēm, lai palielinātu caurlaidi, pārsniedzot to, ko varētu uzturēt viens savienojums, lai nodrošinātu savienojuma dublēšanos gadījumā, ja kāda no saitēm pēkšņi nedarbojas. Saišu apvienošanas grupa (LAG) ir apvienota fizisko portu grupa.

Motivācija 
Saites apkopošana palielina Ethernet savienojumu joslas platumu un elastību.

Parastam porta-kabeļa-porta savienojumam ir trīs atsevišķi atteices punkti, kas saistīti vai nu dators-komutators, vai arī komutators-komutators konfigurācijā: pats kabelis vai jebkurš no portiem, kurās kabelis ir pievienots, var nedarboties . Vairāki loģiski savienojumi var tikt izveidoti, bet daudzi no augstāka līmeņa protokoliem nav paredzēti, lai pēc viena savienojuma neizdošanās tiktu pieslēgts pie nākamā savienojuma. Apvienojot vairākus fiziskos savienojumus vienā loģiskā savienojumā, izmantojot saišu apkopošanu, tiek nodrošināta elastīgāka saziņa.

Datu posma slāņa protokoli
Citrona baterija

Citrona baterija ir vienkārša baterija, kas bieži tiek izgatavota izglītības nolūkos. Parasti cinka metāla gabals (piemēram, cinkota nagla) un vara gabals (piemēram, monēta) tiek ievietoti citronā un savienoti ar vadu. Metālu reakcijas rezultātā iegūto enerģiju izmanto, lai darbinātu nelielu ierīci, piemēram, gaismas diodi (LED).

Citrona baterija ir līdzīga pirmajam elektroķīmiskajam strāvas avotam, ko 1800. gadā izgudroja Alesandro Volta, kurš citrona sulas vietā izmantoja sālsūdeni. Citrona baterija ilustrē ķīmiskās reakcijas ( oksidēšanās-reducēšanās) veidu, kas notiek baterijās. Cinku un varu sauc par elektrodiem, bet sulu citrona iekšpusē — par elektrolītu. Citrona baterijai ir daudz variāciju, kurās par elektrolītiem tiek izmantoti dažādi augļi (vai šķidrumi), un par elektrodiem tiek izmantoti citi metāli, izņemot cinku un varu.

Izmantošana skolas projektos 
Cinka elektrodu aizstājot ar magnija elektrodu, šūnā palielinās spriegums (1,5–1,6 V), un viena magnija/vara šūna var darbināt vairākas ierīces. Jāņem vērā, ka nevar izmantot kvēlspuldzes, jo citrona baterija nevar radīt pietiekami daudz elektriskās strāvas, lai to iedegtu. Reizinot citrona vidējo strāvu (0,001 A / 1 mA) ar citrona (0,7 V) vidējo spriegumu, var secināt, ka vajadzēs vairāk nekā 6 miljonus citronu, lai sasniegtu tipiskas automašīnas 4320W akumulatora jaudu.

Elektroķīmija
Brīvības laukums (Erevāna)

Brīvības laukums (, ), līdz 1991. gadam pazīstams arī kā Operas laukums un Teātra laukums (Թատերական հրապարակ, T'aterakan hraparak ), ir pilsētas laukums, kas atrodas Kentrona (Centra) apkaimē Erevānā, Armēnijā. Laukums ir daļa no Erevānas Operas teātra kompleksa, atrodas tieši uz dienvidiem no operas ēkas, starp operas parku un Gulbju ezeru. Kopā ar Republikas laukumu Brīvības laukums ir viens no diviem galvenajiem laukumiem Erevānas centrā. Tas robežojas ar četrām ielām: Tumanjana ielu, Terjana ielu, Sajat Nova prospektu un Maštoca prospektu. Laukumā atrodas rakstnieka Ovanesa Tumanjana un komponista Aleksandra Spendiarjana statujas.

Politikā 
Laukumā notikušo demonstrāciju tradīciju dēļ tas Armēnijā tiek raksturots kā "demokrātijas simbols".

Laukumā var ietilpt, pēc dažādiem ieskatiem, apmēram 40 000, 42 000–45  vai līdz 50 000 cilvēku.

1988. gads: Karabahas kustība 
Pusapaļais laukums ir pazīstams ar savu nozīmīgo lomu mūsdienu Armēnijas vēsturē. Kopš Karabahas kustības 1988. gada februārī Brīvības laukums ir kļuvis par populāru demonstrāciju centru. Lai apspiestu demonstrācijas, laukumu 1988. gadā vairākas reizes slēdza padomju policija un militārie spēki.

Pēcvēlēšanu protesti 
Pēc Armēnijas neatkarības 1991. gadā laukums ir bijusi galvenā pret valdību vērsto mītiņu vieta, īpaši pēc prezidenta vēlēšanām 1996., 2003., 2008. un 2013. gadā.

Pēc strīdīgajām 2008. gada prezidenta vēlēšanām laukumā pulcējās tūkstošiem opozīcijas līdera un Armēnijas pirmā prezidenta Levona Ter-Petrosjana atbalstītāju un sāka sēdēt. 2008. gada 1. marta agrā rītā policija vardarbīgi izkliedēja šos mierīgos protestus, un laukums tika slēgts civiliedzīvotājiem. Aptuveni 20 dienas laukumu kontrolēja policija un bruņotie spēki, lai īstenotu ārkārtas stāvokli. Pēc tam tas tika slēgts mītiņiem vairāk nekā trīs gadus, līdz 2011. gada 17. martam, kad lielu mītiņu sarīkoja Ter-Petrosjana Armēnijas Nacionālais kongress.

Pazemes autostāvvieta 
2008. gada 28. augustā Armēnijas valdība pieņēma lēmumu sākt pazemes autostāvvietas būvniecību zem laukuma, lai atslogotu apkārtējās ielas, kur stāvošas automašīnas bieži apgrūtināja satiksmi. Opozīcija apgalvoja, ka lēmuma mērķis bija novērst demonstrācijas tur, lai gan valdība šos apgalvojumus noraidīja. 2010. gada 24. maijā tika atvērta trīsstāvu autostāvvieta līdz 500 automašīnām, piedaloties Erevānas mēram Gagikam Beglarjanam un prezidentam Seržam Sargsjanam. Projekta izmaksas bija aptuveni 10,5 miljoni USD.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Erevāna
Bosnijas un Hercegovinas hokeja izlase

Bosnijas un Hercegovinas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Bosniju un Hercegovinu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 49. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIIB divīzijā.

Atsauces

Skatīt arī 
 Dienvidslāvijas hokeja izlase

Hokejs Bosnijā un Hercegovinā
Eiropas hokeja izlases
Honkongas hokeja izlase

Honkongas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Honkongu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 48. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIIB divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Taizemes hokeja izlase

Taizemes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Taizemi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 50. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIIB divīzijā.

Atsauces

Ārējās saites 

Taizemes hokeja federācijas mājaslapa

Āzijas hokeja izlases
Kuveitas hokeja izlase

Kuveitas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Kuveitu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 51. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Kirgizstānas hokeja izlase

Kirgizstānas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Kirgizstānu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 52. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.

Skatīt arī 
 PSRS hokeja izlase

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Malaizijas hokeja izlase

Malaizijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Malaiziju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 53. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Filipīnu hokeja izlase

Filipīnu hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Filipīnas starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 54. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Singapūras hokeja izlase

Singapūras hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Singapūru starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā neietilpst Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IV divīzijā.

Atsauces 
 

Āzijas hokeja izlases
Grigors Gurzadjans

Grigors Gurzadjans (; dzimis , miris ) bija armēņu astrofiziķis, viens no ārpusatmosfēras astronomijas pamatlicējiem PSRS. Viņš bija Armēnijas Nacionālā zinātņu akadēmijas loceklis.

Biogrāfija 
Grigors Gurzadjans piedzima  Bagdādē armēņu ģimenē, kas bija izdzīvojusi armēņu genocīdā.

1939. gadā Gurzadjans iestājās Erevānas Politehniskajā institūtā. 1944. gadā viņš kļuva par aspirantu astrofizikā Viktora Ambarcumjana vadībā. 1946. gadā viņš sāka strādāt Bjurakanas observatorijā pēc tās atklāšanas. 1955. gadā Gurzadjans aizstāvēja fizikas un matemātikas zinātņu doktora disertāciju. 1957. gadā viņš kļuva par profesoru.

1950. gadu beigās Bjurakanas observatorijas zinātnieku grupa Grigora Gurzadjana vadībā sāka izstrādāt astrofizikas aparatūru darbam kosmosa apstākļos. Detektors, ko viņi bija izveidojuši, lai izpētītu Saules vainagu, tika uzstādīts ballistiskajā raķetē, un pirmais starts notika 1961. gada februārī Kapustinjaras poligonā.

1960. gados Gurzadjana grupa izveidoja K-2, K-3 un K-4 sērijas raķešu observatorijas, attīstīja daudzus kosmiskās instrumentu būves principus, teleskopa platformas stabilizāciju kosmiskajos apstākļos, izmantojot zvaigžņu sensorus. Tajā pašā laikā pie Garni ciema tika izveidota laboratorija un konstruktoru birojs (vēlāk — Kosmiskās astronomijas institūts), kas sāka izstrādāt teleskopus un observatorijas.

1969. gadā ar pavadoni Kosmos-309 tika palaists Gurzadjana kolektīva izgatavotais orbitālais teleskops Procion. Pēc tam pavadonī Meteor darbojās viņu izstrādātais rentgena teleskops Altair.
Grigora Gurzadjana un viņa kolektīva projektētā orbitālā ultravioletā observatorija Orion-1 tika uzstādīta 1971. gadā palaistajā pirmajā kosmosa stacijā Saljut-1. 1973. gada decembrī kosmosa kuģī Sojuz-13 tika palaista observatorija Orion-2. Tieši toreiz pirmo reizi tika iegūtas vājo zvaigžņu, planetāro miglāju spektrogrammas, kas sniedza veselu virkni līdz tam nezināmu faktu.

No 1969. līdz 1977. gadam Gurzadjans bija SKB Astro zinātniskais vadītājs. No 1977. līdz 2002. gadam viņš vadīja Garni kosmisko astrofizikas institūtu.

1960. gados Gurzadjans paredzēja magnētiskos laukus planetārajos mākoņos, ko faktiski atklāja 2005. gadā (Džordans, Verners, O'Tūls). Viņš sastādīja teorētiskus darbus par uzliesmojošām zvaigznēm (paredzot negatīvas infrasarkanās gaismas uzliesmojumus), starpzvaigžņu vielu, dubultzvaigznēm. 1990. gados viņš izstrādāja teoriju par fizikālo dubultzvaigžņu kopējo hromopātiju un par bināro globuāro klasteru evolūciju.

Gadu desmitiem Gurzadjans lasīja lekcijas Erevānas Valsts universitātē (teorētiskajā astrofizikā, debesu mehānikā) un Erevānas Politehniskajā institūtā (precīzajā mehānikā). Viņš ir pazīstams arī kā oriģināls gleznotājs un esejists par zinātnes un mākslas filozofiju.

Atsauces

Ārējās saites 

 Grigor A. Gurzadyan Armēnijas Nacionālā zinātņu akadēmija

Armēnijas kosmonautika
Armēnijas fiziķi
Astrofiziķi
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Kaņivas dabas rezervāts

Kaņivas dabas rezervāts () ir aizsargājams dabas rezervāts Ukrainā, kas aptver daļu no Dņepras upes labā krasta un divas palienes salas pašā upē. Rezervāts atrodas Ukrainas centrā, gar Dņepras augstienes ziemeļaustrumu malu. Tas tika izveidots, lai aizsargātu vērtīgu meža stepju un palieņu dzīvotni. Vietne ir pazīstama ar daudzām arheoloģiskajām vietām, apmetnēm, kuras datējamas līdz pat paleolītam. Rezervāts ir Kijevas Tarasa Ševčenko Nacionālās universitātes struktūrvienība un atrodas Čerkasu apgabalā.

Topogrāfija 
Lielāko daļu rezervāta veido mežaini pauguri Dņepras labajā (rietumu) krastā. Lielākās palieņu salas ir Serpentīna salas (116 ha) Kaņivas ūdenskrātuvē, Šeļesta sala (394 ha) Dņeprā un Krugļika sala Dņeprā. Ap rezervāta robežām ir aizsargjosla 1353 hektāru platībā. 1923. gadā rezervātu sākotnēji izveidoja kā Valsts meža stepju rezervātu un tas vairākas reizes nomainīja pārvaldes iestādes, līdz 1986. gadā kļuva par Tarasa Ševčenko Nacionālās universitātes struktūrvienību.

Klimats un ekoreģioni 
Kaņivā ir mitrs kontinentālais klimats, silta vasara (Kepena klimata klasifikācija (Dfb)). Šim klimatam raksturīgas lielas sezonālās temperatūras starpības un silta vasara (vismaz četrus mēnešus vidēji virs 10 °C, bet neviena mēneša vidējā temperatūra nav lielāka par 22 °C.

Kaņivas rezervāts šķērso pārejas zonu starp Centrāleiropas jauktajiem mežiem un Austrumeiropas mežu stepju ekoreģioniem.

Flora un fauna 
85% no rezervāta ir mežaini, tajā visbiežāk sastopami goba un ozols. Dzīvnieki ir tie, kas raksturīgi meža stepei, ieskaitot stirnas, āpšus un caunas. Šeit ir novērotas 233 putnu sugas.

Publiskā lietošana 
Kā stingram dabas liegumam Kaņivai galvenais mērķis ir dabas aizsardzība un zinātniski pētījumi. Publiska piekļuve ir iespējama noteiktos kultūras objektos, piemēram, Tarasa kalnā, ukraiņu dzejnieka Tarasa Ševčenko pieminekļa vietā. Rezervātā atrodas arī sabiedrībai atvērts Dabas muzejs, kurā ir 2000 eksponātu, kas saistīti ar Kaņivas rezervāta paleontoloģiju, arheoloģiju, mežsaimniecību, botāniku, zooloģiju un vēsturi. Divās muzeja istabās atrodas veltījums ukraiņu zinātniekam Mikolam Biļašivskim. Rezervāta darbinieki nodrošina ekskursijas apmeklētājiem pa trim ekoloģisko ekskursiju maršrutiem caur rezervātu; šie maršruti ir atvērti tikai gada siltajos mēnešos. Uz vietas ir pieejama arī ierobežotas naktsmītnes.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Čerkasu apgabals
Ukrainas īpaši aizsargājamās dabas teritorijas
2021. gada Latvijas ārkārtas pašvaldību vēlēšanas

2021. gada Latvijas ārkārtas pašvaldību vēlēšanas notiks . Domes tiks ievēlētas 2 pašvaldībās — Varakļānu un Rēzeknes novados. Vēlēšanas organizēs Centrālā vēlēšanu komisija.

Ievēlējamo deputātu skaits

Atsauces

Ārējās saites 
 CVK informācija par vēlēšanām

Pašvaldību vēlēšanas
Ārkārtas Latvijas pašvaldību vēlēšanas
Sāmarra

Sāmarra (, Sāmarrāʾ) ir pilsēta Irākā. Pilsēta atrodas Tigras kreisajā krastā, Salāh ed Dīnas muhāfazā, 125 km uz ziemeļiem no Bagdādes. 2018. gadā Sāmarrā dzīvoja apmēram 144 tūkstoši iedzīvotāju. 

Sāmarra no 836. līdz 892. gadam bija Abāsīdu kalifāta galvaspilsēta un ir viena no retajām tā laika pilsētām, kas saglabājusi plānojumu un apbūves elementus. Pilsēta ir nozīmīgs šiītu islāma reliģiskais centrs. Šeit atrodas Al Askari mošeja, kas ir divu (10. un 11.) imāmu kapa vieta.

2007. gadā tā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā un ir atzīts par Apdraudētu Pasaules mantojuma objektu.

Ārējās saites 

Irākas pilsētas
Irākas arheoloģiskie pieminekļi
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Irākā
2021. gada Lietuvas futbola čempionāta sezona

Lietuvas futbola čempionāta 2021. gada sezonā

Līgas 
 A līga ir 1. līmenis (elites divīzija); 
 Pirmā līga ir 2. līmenis; 
 Otrā līga ir 3. līmenis;

A līga 
 A līga ir 1. līmenis (elites divīzija);
 10 komandu.

Licencijas

Turnīra tabula

Pirmā līga 
 Pirmā līga – ir 2. līmenis;
 14 komandas.

Turnīra tabula

Otrā līga 
 Otrā līga – ir 3. līmenis, 2. līga;
 20 komandas.

Turnīra tabula

Pirmais posms

Otrais posms 

 Cīņa par 1-10 vietām

 Cīņa par 11-20 vietām

Atsauces

Ārējās saites 
 RSSSF.com Lietuva 2021
 A lyga
 LFF
 lietuvosfutbolas.lt alyga

Lietuvas futbola sezona
Lietuva
2021. gads Lietuva
2020. gada Lietuvas futbola čempionāta sezona

Lietuvas futbola čempionāta 2020. gada sezonā

Līgas 
 A līga ir 1. līmenis (elites divīzija); 
 Pirmā līga ir 2. līmenis; 
 Otrā līga ir 3. līmenis;

A līga 
 A līga ir 1. līmenis (elites divīzija);

Pirmā līga 
 Pirmā līga – ir 2. līmenis;

Otrā līga 
 Otrā līga – ir 3. līmenis, 2. līga;

Otrā līga (Rietumu zona) 
 Otrā līga – ir 3. līmenis, 2. līga, rietumu zona;

{| class='wikitable sortable'
! 
! V.
! Komanda
! Punkti
! SP
! U
! N
! Z
! GV
! ZV
! +/-
! Kvalifikācija vai pazemināšana
|- align=center style="background-color:palegreen;"
||| 1. || style="text-align:left;" | FK Šilas || 20 || 17 || 1 || 2 || 107 || 21 || +86 || 52 || 
|-  align=center
||| 2. || style="text-align:left;" | Žalgiris C  || 20 || 15 || 1 || 4 || 57 || 21 || +36 || 46 || 
|-  align=center
||| 3. || style="text-align:left;" | FK Sveikata || 20 || 14 || 2 || 4 || 48 || 30 || +18 || 44 || 
|-  align=center
||| 4. || style="text-align:left;" | Ekranas || 20 || 13 || 3 || 4 || 65 || 32 || +33 || 42 ||
|- align=center style="background-color:palegreen;"
||| 5. || style="text-align:left;" | Sūduva B || 20 || 11 || 1 || 8 || 43 || 40 || +3 || 34 || 
|-  align=center
||| 6. || style="text-align:left;" | DFK Dainava B || 20 || 8 || 3 || 9 || 36 || 41 || -5 || 27 ||
|-  align=center
||| 7. || style="text-align:left;" | FK Tera || 20 || 8 || 0 || 12 || 31 || 54 || -23 || 24 ||
|-  align=center
||| 8. || style="text-align:left;" | Kauno Žalgiris C || 20 || 7 || 2 || 11 || 36 || 55 || -19 || 20' *'' || -3 p
|- style="background-color:#AAAAAA; line-height:3pt;"
||||||||||||||||||||||
|- style="background:#FFE6E6;"
|-  align=center
||| 9. || style="text-align:left;" | FK Viltis || 18 || 8 || 3 || 7 || 42 || 34 || +8 || 27 ||
|-  align=center
||| 10. || style="text-align:left;" | FM Ateitis || 18 || 6 || 3 || 9 || 33 || 41 || -8 || 21 ||
|-  align=center
||| 11. || style="text-align:left;" | BFA B || 18 || 6 || 3 || 9 || 29 || 41 || -12 || 21 ||
|-  align=center
||| 12. || style="text-align:left;" | FK Utenis || 18 || 4 || 1 || 13 || 23 || 43 || -20 || 13 ||
|-  align=center
||| 13. || style="text-align:left;" | Nevėžis B || 18 || 2 || 3 || 13 || 12 || 49 || -37 || 9 ||
|-  align=center
||| 14. || style="text-align:left;" | FK Vidzgiris || 18 || 1 || 2 || 15 || 20 || 80 || -60 || 5 ||
|}

 Otrā līga (Ziemeļu zona) 
 Otrā līga''' – ir 3. līmenis, 2. līga, dienvidu zona;

Atsauces

Ārējās saites 
 RSSSF.com Lietuva 2020
 A lyga
 LFF
 lietuvosfutbolas.lt alyga

Lietuvas futbola sezona
Lietuva
2020. gads Lietuva
Māris Možvillo

Māris Možvillo (dzimis ) ir latviešu zemkopis, mežsaimnieks un politiķis, bijis 13. Saeimas deputāts. Pārstāv partiju "Par cilvēcīgu Latviju" (agrākā KPV LV).

1986. gadā absolvējis Alojas Ausekļa vidusskolu. Darbojies pašam piederošajā zemnieku saimniecībā "Mežsētas", kā arī cita veida uzņēmējdarbībā.

Politiskā darbība 
2013. gada pašvaldību vēlēšanās M. Možvillo tika ievēlēts Alojas novada domē no Nacionālās apvienības saraksta.

2017. gadā iestājies partijā KPV LV un no tās saraksta atkārtoti ievēlēts Alojas novada domē. 2018. gadā nesekmīgi kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās, taču 2020. gadā kļuva par 13. Saeimas deputātu mandātu nolikušās Lindas Liepiņas vietā. Drīzumā, partijai šķeļoties un virknei deputātu pametot tās Saeimas frakciju, M. Možvillo tika apstiprināts par KPV LV ("Par cilvēcīgu Latviju") Saeimas frakcijas priekšsēdētāju. Septembrī irstošā frakcija tika pārdēvēta par "Neatkarīgie", un tajā atgriezās viens no kādreizējiem partijas KPV LV līderiem Aldis Gobzems, kurš drīz tika ievēlēts par frakcijas priekšsēdētāju.

2022. gadā M. Možvillo nesekmīgi kandidēja 14. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Apvienība Latvijai" saraksta.

Atsauces 

1967. gadā dzimušie
Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" politiķi
"Par cilvēcīgu Latviju" politiķi
13. Saeimas deputāti