joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kurlums

Kurlums ir daļējs vai pilnīgs dzirdes zudums. Absolūts dzirdes trūkums ir ļoti reti sastopams, tādēļ tiek izmantoti dzirdes aparāti, lai kurlie cilvēki labāk uztvertu apkārtējās skaņas. Visbiežāk kurlums rodas kādas traumas rezultātā, bet tas var būt arī iedzimtības rezultātā. Kurlumu izraisa pārmaiņas iekšējā ausī vai dzirdes nervā. Ja dzirdes pasliktināšanās notiek pirmajos dzīves gados, tad bērniem bieži vien ir problēmas iemācīties runāt. Šādu stāvokli sauc par kurlmēmumu.

Atsauces 

Invaliditāte
Otolaringoloģija

sl:Slušna prizadetost#Okvara sluha
Karēļu-somu PSR

Karēļu-somu PSR bija 1940. gadā Padomju Savienības okupētajā Somijas Republikas un līdz tam eksistējušās Karēlijas APSR teritorijā līdz 1956. gadam pastāvoša padomju republika. 1956. gada 16. jūlijā PSRS Augstākā padome, lai destaļinizācijas ietvaros uzlabotu attiecības ar Somiju, nolēma to likvidēt un pārdēvēt par Karēlijas APSR. Mūsdienās lielākā daļa no bijušās padomju republika ietilpst Krievijas Federācijas Karēlijas Republikas sastāvā.

Vēsture 
Pēc 1939. gada 23. augusta Molotova-Ribentropa pakta slepenā pielikuma parakstīšanas Somijas Republika tika iekļauta PSRS īpašo interešu zonā, jo tās diktatora Josifa Staļina mērķis bija iekļaut visas bijušās Krievijas impērijas daļas savas lielvalsts sastāvā. 
1939. gada septembrī PSRS valdība piedāvāja Baltijas valstīm un Somijai noslēgt draudzības un savstarpējās palīdzības līgumus, kas paredzēja PSRS karabāžu izveidošanu Somijā. Tomēr Somijas valdība, atšķirībā no trim Baltijas valstu valdībām, atsacījās pieņemt līgumā paredzētos pazemojošos nosacījumus.
Pēc neizdevušos sarunu noslēguma PSRS valdība nolēma izvirzīt Somijai teritoriālas pretenzijas un nodibināt t.s. Somijas Demokrātiskās Republikas marionešu "Tautas valdību". Sākotnējais padomju plāns bija, līdzīgi kā vēlāk Baltijas valstu gadījumā, okupēt visu Somijas teritoriju un pēc Somijas Demokrātiskās Republikas valdības lūguma iekļaut to PSRS sastāvā. 

Tūlīt pēc Ziemas kara sākuma pirmajā okupētajā Somijas pilsētā Terijoki tika pasludināta Somijas Demokrātiskās Republikas valdības izveide ar Oto Kūsinenu priekšgalā. Pēc kara beigām 1940. gada 13. martā Maskavā noslēdza PSRS-Somijas miera līgumu, kurā Somija atteicās no plašām teritorijām Karēlijā, Hanko pussalā un pie Ziemeļu ledus okeāna. PSRS Augstākā padome 1940. gada 31. marta sesijā pieņēma likumu par 13. Padomju Sociālistiskās Republikas izveidi, kurā apvienoja Somijai atņemtās teritorijas ar Karēlijas APSR teritoriju. Par jaunās Karēļu-somu PSR (KSPSR) Augstākās Padomes priekšsēdētāju iecēla bijušo Somijas Demokrātiskās Republikas premjeru Oto Kūsinenu.

Turpinājuma kara laikā Somijas karaspēks ieņēma lielāko saļu no KSPSR teritorijas. Pēc atkārtotas padomju okupācijas 1944. gadā tuvu Ļeņingradai esošie Viborgas un Keksholmas rajoni tika atdalīti no KSPSR un pievienoti KPFSR, līdzīgi kā Abrenes un Izborskas rajoni tika atdalīti no Latvijas PSR un Igaunijas PSR.
1952.-1953. gadā KSPSR tika sadalīta divos apgabalos - Petrozavodskas un Segežas apgabalos. 1953. gadā Alakurti apvidus, bet 1955. gadā Kolajarvi apvidus tika pievienoti KPFSR Murmanskas apgabalam.

Pēc Staļina nāves 1954. gadā sāka uzlaboties PSRS attiecības ar Somiju un jaunais PSRS vadītājs Ņikita Hruščovs saprata, ka sākotnējie Somijas aneksijas plāni vairs nav aktuāli. 1956. gada 1. janvārī PSRS atteicās no Porkalas karabāzes, kas pēc 1944. gada PSRS-Somijas miera līguma nosacījumiem bija nodota PSRS lietošanā uz 50 gadiem (līdz 1994. gadam). Pēc vienošanās ar Somijas prezidentu Urho Kekonenu PSRS vairs nebloķēja Somijas uzņemšanu ANO, tomēr panāca lielu ietekmi uz tās ārpolitiku.

Ārējās saites 

Somijas vēsture
Padomju Savienība
Bijušās valstis Eiropā
Karēlijas Republika
Kristālrežģis

Kristālrežģis ir cietās vielās visbiežāk sastopamais daļiņu izvietojuma veids. Kristālrežģus iedala atomu, jonu, metālu un molekulu kristālrežģos. Dažādus vienas vielas kristālrežģa veidus sauc par kristālrežģa modifikācijām. Vielas, kam ir dažādas kristālrežģa modifikācijas sauc par alotropiem, piemēram, ogleklim ir vairāki alotropi, tostarp grafīts un dimants.

Atomu kristālrežģis 

Atomu kristālrežģa mezglu punktos atrodas neitrāli lādēti atomi.

Grafītam un dimantam, kas ir oglekļa alotropi, ir atomu kristālrežģis.

Jonu kristālrežģis 
Jonu kristālrežģa mezglu punktos atrodas joni, šāds kristālrežģis raksturīgs, piemēram, sāļiem, kuros ir jonu saite, to vidū, NaCl.

Metālu kristālrežģis 
Metālu kristālrežģi atšķiras no citiem kristālrežģu veidiem, jo to mezglpunktos atrodas gan neitrāli atomi, gan pozitīvi metālu joni, un daļa no metālu vērtības elektroniem brīvi pārvietojas pa metāla kristālrežģi. Šie elektroni ir kopīgi visiem metāla kristālrežģa joniem, šī iemesla pēc metālu kristālrežģos nav negatīvi lādētu jonu, bet tikai pozitīvi lādēti, jo jonam ir jāpiesaista papildus elektroni, lai tas būtu negatīvs, taču tos piesaistot tie vairs nebūtu kopīgi. Šos brīvos elektronus metālu kristālrežģos mēdz saukt arī par elektronu gāzi. Brīvie elektroni nosaka metālu un to sakausējumu elektrovadītspēju, siltumvadītspēju un gaismas atstarošanas spēju. Brīvo elektronu skaits nenosaka kušanas temperatūru.

Molekulu kristālrežģis 
Molekulu kristālrežģi veido molekulas, kas var būt gan polāras, gan nepolāras. Vielām ar molekulu kristālrežģi ir samēra zema kušanas temperatūra. Tapēc tās parastos apstākļos ir gāzes vai viegli gaistoši šķidrumi un cietvielas.

Skatīt arī 
 Kristāliskā struktūra

Atsauces 

Ķīmija
Kriminālistikas pārvalde

Valsts policijas Kriminālistikas pārvalde ir Iekšlietu ministrijas Valsts policijas struktūrvienība, kura uz izziņas iestāžu, prokuratūras un tiesu pieprasījuma vai lēmuma pamata veic lietisko pierādījumu izpēti un sniedz atzinumus, metodisko un informatīvo palīdzību izziņas iestādēm un tiesai procesuālo darbību nodrošināšanai krimināllietās un civillietās, bet atsevišķos gadījumos civiltiesisko faktu konstatēšanā arī juridiskām un fiziskām personām.

Vēsture 
1946. gadā Iekšlietu ministrijas milicijas pārvaldes operatīvajā daļā nodibināja zinātniski tehnisko grupu trīs darbinieku sastāvā, kuras eksperti ir Ļevs Franks, Oļegs Starčakovs (vēlāk priekšnieks) un fotolaborants. 1948. gadā uz šīs bāzes izveidoja Rīgas pilsētas milicijas pārvaldes Zinātniski tehnisko daļu, kas ar laiku kļuva par Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru. 

Zinātniski tehniskā daļa pakāpeniski paplašinājās un 1956. gadā tika izveidota bioloģijas laboratorija, bet 1964. gadā operatīvi tehniskā nodaļa. 1966. gadā Zinātniski tehniskās daļas darbinieki izveidoja identifikācijas komplektu (fotorobotu) cilvēka subjektīvā portreta sastādīšanai un tam bija liela praktiska nozīme turpmākajā izmeklēšanas darbā nenoskaidrotu cilvēku (noziedznieku) meklēšanā un atpazīšanā. 1967. gadā izveidoja ķīmijas un fizikas laboratorija, 1968. gadā izveidoja radioloģijas un rentgena laboratorija, bet 1972. gadā izveidoja eksperimentālo darbnīcu. 1973. gadā tika apvienota kinofoto laboratorija un pārtikas produktu izpētes laboratorija. 

1993. gadā notika Iekšlietu ministrijas Tiesu ekspertīžu centru reorganizēja, kas apvienoja vairākas laboratorijas, palielināja darbinieku skaitu, izveidojot mehānisko darbnīcu un septiņas laboratorijas. Tai skaitā daktiloskopisko, trasoloģisko, ballistisko, dokumentu tehnisko un rokrakstu, ķīmijas (ķīmijas un fizikas, radioloģijas, rentgena un ugunsdzēsības tehnisko un pārtikas laboratoriju apvienoja vienā), bioloģijas un fonoskopisko laboratoriju (šeit ietilpst arī fotovideolaboratorija). 

1998. gadā Tiesu ekspertīžu centru savā pakļautībā pārņēma Valsts policija, līdz ar to iestāde tika pārdēvēta par LR IeM Valsts policijas Ekspertīžu centru. 2000. gadā tika izveidota DNS laboratorija. 2003. gadā uz Valsts policijas Kinoloģijas centra Kriminālistiskās odoroloģijas laboratorijas bāzes tika izveidota Odoroloģisko ekspertīžu nodaļa. 2003. gadā maijā iestāde tika pārdēvēta par Valsts policijas Galvenās Kriminālpolicijas pārvaldes ekspertīžu pārvaldi. 2003. gadā 1. maijā izveidota Kibertehnisko ekspertīžu nodaļa. 2004. gadā 1. janvārī iestāde tiek pārdēvēta par Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldi. 

No 2008. gada Valsts policijas Kriminālistikas pārvaldē ir ekspertīžu birojs ar 7 nodaļām, reģionu birojs ar 5 nodaļām un kvalitātes vadības nodaļa. Pēc 2008. gada datiem kopējais darbinieku skaits pārsniedz 260 cilvēkus. 
2010. gada augustā Valsts policijas Kriminālistikas pārvalde ir uzņemta starptautiskajā organizācijā ENFSI. 2010. gadā kopējais darbinieku skaits ir 231 cilvēks.

Ārējās saites 
 http://www.ekspertize.vp.gov.lv/

Kriminoloģija
Deivids Švimmers

Deivids Lorenss Švimmers (David Lawrence Schwimmer; dzimis ) ir amerikāņu aktieris, producents un režisors.

Viņš vislabāk pazīstams ar lomu NBC situāciju komēdijā "Draugi" (Friends). Par šo lomu ir saņēmis TV Guide un Ekrāna aktieru ģildes balvu. Par lomu TV seriālā Band of Brothers saņēmis Satellite balvu. D. Švimmers ir ierunājis vienu no tēliem "Madagaskaras" animētajā filmu sērijā.

Ārējās saites 

1966. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Ebreji
Ebreju kinoaktieri
2012. gada ASV prezidenta vēlēšanas

2012. gada ASV prezidenta vēlēšanas bija 57. ASV prezidenta vēlēšanas, kas notika . Vēlēšanās uz otro termiņu tika ievēlēts Baraks Obama un Džo Baidens viceprezidenta amatā.

Kandidāti

Demokrātu partija 
 Baraks Obama — pašreizējais ASV prezidents

Galerija

Republikāņu partija 
 Mits Romnijs — bijušais Masačūsetsas gubernators

Galerija

Izstājušies republikāņu kandidāti 
 Rons Pols — ASV Pārstāvju palātas loceklis
 Ņūts Gingričs — bijušais ASV Pārstāvju palātas spīkers
 Riks Santorums — bijušais senators

Galerija

Vēlēšanas

Atsauces

Ārējās saites 
 Kandidāti 

2012. gads
ASV politika
Vēlēšanas
Džons Hantsmens

Džons Hantsmens (; dzimis  Paloalto, ASV) ir amerikāņu politiķis un diplomāts, pārstāv Republikānisko partiju.

Viņš strādāja Baltajā namā kā personāla asistents, kad ASV prezidents bija Ronalds Reigans. Dž. Hantsmens bijis Ekonomikas ministra vietnieka palīgs, kā arī bijis ASV vēstnieks Singapūrā un Ķīnā. Laikā no 2005. līdz 2009. gadam bija Jūtas štata gubernators.

2011. gada jūnijā Dž. Hantsmens runas laikā paziņoja, ka 2012. gadā piedalīsies ASV prezidenta vēlēšanās kā Republikāņu partijas kandidāts. Taču 2012. gada janvārī atsauca savu kandidatūru.

Izglītību ieguvis Pensilvānijas Universitātē.

Atsauces

Ārējās saites 

 Kampaņas mājaslapa 

1960. gadā dzimušie
Kalifornijā dzimušie
ASV diplomāti
ASV gubernatori
Mits Romnijs

Vilārds Mits Romnijs (; dzimis  Detroitā, Mičiganas štatā, ASV) ir amerikāņu uzņēmējs un politiķis. Romnijs pašlaik ir ASV Senators no Jūtas štata. Romnijs bija Republikāniskās partijas kandidāts 2012. gada ASV prezidenta vēlēšanās, bijušais Masačūsetsas štata gubernators (2003—2007).

Biogrāfija 

Viņa tēvs Džordžs Romnijs ir bijušais Mičiganas gubernators (1963—1969). Viņš ir bijis Pēdējo dienu svēto Jēzus Kristus baznīcas (mormoņu) misionārs Francijā. 1971. gadā ieguva bakalaura grādu Brigham Young University un 1975. gadā — zinātņu doktora grādu un biznesa vadības grādu Hārvarda Universitātē. M. Romnijs uzsāka karjeru menedžmenta konsultācijas jomā un 1977. gadā sāka strādāt Bain & Company uzņēmumā. Vēlāk, esot galvenā izpilddirektora amatā, viņš palīdzēja uzņēmumam izbēgt no finanšu krīzes. 1984. gadā viņš bija viens no privātā kapitāla fondu firmas Bain Capital dibinātājiem un kļuva par tās vadītāju. Tā kļuva par ļoti ienesīgu un par vienu no lielākajām šāda tipa firmām valstī. M. Romnija ienākumi ir novērtēti ar 190—250 miljoniem ASV dolāru, kas palīdzēja finansēt viņa politiskās kampaņas pirms 2012. gada.

M. Romnijs kandidēja uz vietu Senātā 1994. gada vēlēšanās (no Masačūsetsas), taču zaudēja Tedam Kenedijam. 1999. gadā kļuva par  organizatoriskās komitejas priekšsēdētāju. 2002. gadā M. Romnijs tika ievēlēts par Masačūsetsas štata gubernatoru, 2006. gadā notikušajās vēlēšanās viņš nepiedalījās. Bija Republikāniskās partijas kandidāts 2008. gada ASV prezidenta vēlēšanās, taču  atsauca dalību no vēlēšanām.

 M. Romnijs paziņoja, ka 2012. gadā piedalīsies ASV prezidenta vēlēšanās kā Republikāņu partijas kandidāts. Līdz 2012. gada maijam viņš uzvarēja pietiekami daudz štatu priekšvēlēšanās, lai kļūtu par partijas iespējamo kandidātu (presumptive nominee).  Republikāņu partijas nacionālā konventa laikā M. Romnijs kļuva par oficiālo kandidātu. Viņa izraudzītais kandidāts viceprezidenta amatam ir Pols Raiens. Vēlēšanās zaudēja tobrīdējam ASV prezidentam Barakam Obamam.

Atsauces

Ārējās saites 

 Kampaņas mājaslapa 
 Biogrāfija 
  

1947. gadā dzimušie
Mičiganā dzimušie
ASV gubernatori
ASV uzņēmēji
2002. gada ziemas olimpiskās spēles
ASV senatori
Ankona

Ankona (, izrunā: ) ir pilsēta Itālijā, Markes reģiona administratīvais centrs. Tā atrodas Itālijas centrālajā daļā Adrijas jūras krastā, aptuveni 280 km uz ziemeļaustrumiem no Romas.

Ankona ir dibināta ap 390. gadu p.m.ē kā sirakūziešu kolonija. 2. gadsimtā p.m.ē. pilsētu iekaroja Senā Roma un uzplauka kā nozīmīga ostas pilsēta. Līdz 1860. gadam, kad Ankona kļuva par daļu no Itālijas, pilsētu bija kontrolējušas dažās tautas un valstis.

Markes pilsētas
Analītiska valoda

Analītiska valoda ir tāda, kurā dažādas gramatiskās attieksmes izsaka ar vārdu kārtības izmainīšanu vai citu vārdu pievienošanu, nevis vārdu locīšanu. Analītiskas valodas jēdziens ir saistīts ar jēdzienu izolējoša valoda, kurās morfēmu/vārdu attiecība ir tuvu 1:1, kas dzīvē izpaužas kā viena zilbe uz vienu vārdu.

Vidusmēra latviešu valodas vārdos mēdz būt daudz morfēmu uz vienu vārdu, piemēram, vārdā "piemineklis" ir četras morfēmas, priedēklis pie-, sakne min, piedēklis ekl un 2. deklinācijas galotne -is. Tādējādi latviešu valoda ir sintētiska – vārdi tiek darināti no vairākām morfēmām un gramatiskās attieksmes izsaka, vārdus lokot.

Piemēri 
Indoeiropiešu valodas parasti ir lielākā vai mazākā mērā sintētiskas. Angļu valoda ir izņēmums, senangļu valoda bija sintētiska, taču mūsdienu angļu valoda ir zaudējusi savu sintētiskumu un kļuvusi analītiska. Vairāki autori norāda uz līdzībām starp angļu valodu ar analītiskajām Austrumāzijas valodām, piemēram, ķīniešu un vjetnamiešu valodu.

Analītiska pretstatā izolējošai 
Valodas analītiskumu nosaka tas, vai tās vārdi tiek deklinēti un konjugēti, bet to, vai valoda ir izolējoša, nosaka tās vārdu garums. Šie jēdzieni ir atšķirīgi, taču tie pārklājas, jo analītiskas valodas lielākoties ir izolējošas.

Atsauces 

Valodniecība

en:Isolating language#Analytic languages
eo:Lingva tipologio#Analizaj lingvoj
Haidarābādu

Haidarābādu (, ; , izrunā: ) ir pilsēta Indijas centrālās daļas dienvidos, Telangānas štatā. Tā ir Telangānas štata lielākā pilsēta un administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Dekānas plato centrā. 2011. gadā Haidarābādu dzīvoja 6,81 miljons iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir ceturtā lielākā pilsēta Indijā aiz Mumbajas, Deli un Bengalūru.

Vēsture 
Haidarābādu nosaukuma izcelsme tiek saistīta ar šahu Muhammadu Kuli Kutbu un viņa vietējo telugu kurtizāni Bhagmati. Viņš dibināja pilsētu 1591. gadā un nosauca to par Bhagdžanagaru. Kad kurtizāne pievērsās islāmam, viņas jaunais vārds bija Haidera Mahāla, un arī pilsēta tika pārsaukta. Tiek arī uzskatīts, ka pilsētas nosaukums iespējams ir veidojies kā divu vārdu apvienojums, tas ir, no arābu vārda ḥaydar ( — ‘lauva’) un ābād (‘pilsēta’).

1687. gadā Haidarābādu nonācu Mogulu impērijas valdnieka Aurangzeba kontrolē. Pilsēta tika pārsaukta par Darulu Džihādu (tulkojumā: ‘Kara māja’).

1724. gadā izveidojās Haidarābādu valsts, bet pati Haidarābādu par tās administratīvo centru kļuva 1763. gadā. Šis valstiskais veidojums pastāvēja līdz 1948. gadam.

No 1956. līdz 2014. gadam Haidarābādu bija Āndhras Pradēšas štata administratīvais centrs. 2014. gada 2. jūlijā, atdalot 10 apgabalus no Āndhras Pradēšas, izveidots Indijas 29. štats Telangāna. Haidarābādu kļuva par Telangānas administratīvo centru. Āndhras Pradēšas administratīvais centrs tika pārcelts uz Vidžajavādu.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Indijas pilsētas
Voklīza

Voklīza (, izrunā: ) ir Francijas departaments, viens no sešiem Provansas-Alpu-Azūras Krasta reģiona departamentiem. Voklīzas administratīvais centrs ir Aviņona. Departaments tika dibināts .

Francijas departamenti
Palma (pilsēta)

Palma (, izrunā: ), agrāk oficiāli Palma de Maļorka (Palma de Mallorca), ir pilsēta Spānijā, Baleāru Salu administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Maļorkas salā, Vidusjūras rietumos. 2010. gadā Palmā dzīvoja 405 tūkstoši iedzīvotāju, un pēc šī rādītāja tā ir astotā lielākā pilsēta Spānijā.

Maz ir zināms par Palmu pirms 123. gada p.m.ē., kad Maļorkas salu iekaroja romieši un dibināja pilsētu. 5. gadsimta beigās Palma kļuva par daļu no Bizantijas, bet 8. gadsimtā to iekaroja arābi. 1229. gadā Palmu iekaroja Aragonas karalis Haime I (Jaime I). Pēc karaļa nāves Palma ieguva neatkarību, bet 14. gadsimtā to atkal iekaroja Aragonas karalis Pedro IV (Pedro IV). 1469. gadā pēc Aragonas karaļa Ferdinanda II Trastamaras un Kastīlijas princeses Izabellas I kāzās kļuva par daļu no Spānijas monarhijas.

Baleāru Salu pilsētas
Maļorka
Sintētiska valoda

Valodniecības kontekstā vārdam sintētisks ir divas nozīmes, viena nozīme atsaucas uz valodām, kas apvieno vairākas morfēmas, lai izveidotu vārdu (pretstatā izolējošām valodām, kas tendējas uz vienu zilbi gariem vārdiem). Otrā nozīmē sintētiskas ir tādas valodas, kuras izmanto vārdu locīšanu, lai atspoguļotu gramatiskās attieksmes (pretstatā analītiskām valodām, kas izmanto vārdu secības maiņu vai papildus vārdu pievienošanu locīšanas vietā). Šai otrajai nozīmei sinonīms ir jēdziens fleksija un fleksīvas valodas. Latviešu valoda ir sintētiska gan pirmajā nozīmē (vārdi tiek darināti no vairākām morfēmām), gan otrajā nozīmē — latviešu valoda ir izteikti fleksīva.

Aglutinatīvas valodas 
Sintētisku valodu apakškategorija ir aglutinatīvas valodas (no  — 'pielīmēt'), kas pievieno aizvien jaunus afiksus (piedēkļus), lai atspoguļotu gramatisko attieksmju izmaiņas. Aglutinatīvu valodu vidū ir somugru, tjurku, japāņu un korejiešu valoda.

Piemēram, apskatot illatīvu (kurp?), kas ir viens no 6 lokatīva locījumiem igauņu valodā, redzama tās aglutinatīvā daba:

Daudzskaitlī esošais afikss -d netiek mainīts - illatīva afikss -esse tiek pievienots pēc tā.

Salīdzinot ar igauņu valodas aglutinatīvo pieeju, latviešu valodas risinājums ir analītiskāks (prepozīcijas uz izmantošana), taču vārda māja galotnes saskaņošanās ar prepozīcijas jautājumu (uz māju) ir fleksīvs process.

Nav iespējams novilkt striktas robežas starp aglutinatīvām, sintētiskām un analītiskām valodām.

Pretstatā somugru valodām, kurās iespējami ļoti kompleksi lietvārdu atvasinājumi japāņu valoda, kas arī tiek klasificēta kā aglutinatīva, lietvārdu gramatiskās attieksmes risina ar salīdzinoši vienkāršām partikulām. Sarežģītākie lietvārdu atvasinājumi, kas japāņu valodā ir iespējami ir vārds + daudzskaitļa afikss + partikula, piemēram, bokurano "mūsu", no boku "es", -ra daudzskaitļa afikss, -no ģenitīva partikula. Aglutinācija vairāk izpaužas darbības vārdos, kas ir ļoti regulāri (kārtni) un pieņem dažādus afiksus, lai atspoguļotu sarežģītas izteiksmes. Piemēram, tabetakunakatta ("(persona atkarībā no konteksta) negribēja ēst") tiek konstruēts sekojoši:

 食べる　(taberu) - nenoteiksme;
 食べたい (tabetai) - (persona atkarībā no konteksta) es gribu ēst;
 食べたくない (tabetakunai) - es negribu ēst;
 食べたくなかった (tabetakunakatta) - es negribēju ēst.

Augstāk redzamās galotnes ir ļoti regulāras un visiem šī veida darbības vārdiem būs vienādas. Arī ciešamo kārtu japāņu valodā atvasina ar afiksu, pārējie afiksi no tā nemainīsies, piemēram, ciešamās kārtas locījums taberaretakunakatta ("es negribēju tikt apēsts") ir tāds pats kā darāmās kārtas locījums izņemot ciešamās kārtas afiksu rare.

Atsauces 

Valodniecība
Marko Simončelli

Marko Simončelli (; dzimis , miris ) bija itāļu šosejas motobraucējs.

Laikā no 2002. līdz 2006. gadam viņš brauca 125 cm3 klasē. Pēc tam pārgāja uz 250 cm3 klasi, kur 2008. gadā izcīnīja uzvaru sezonas kopvērtējumā. 2010. un 2011. gadā startēja MotoGP klasē. Kopumā karjeras laikā prestižākajā motociklu klasē aizvadīja 34 sacensības, 2 posmos bija starp trim labākajiem. 2010. gada sezonas kopvērtējumā ierindojās 8. vietā ar 125 punktiem.

2011. gada sezonas Malaizijas Grand Prix laikā notikušās sadursmes laikā M. Simončelli tika smagi savainots un vēlāk trases medicīniskajā centrā sportists mira.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 Moto GP profils 

1987. gadā dzimušie
2011. gadā mirušie
500cc klases pasaules čempionāta motociklisti
Itālijas motosportisti
MotoGP braucēji
Sacīkstēs bojā gājušie motosportisti
Ramizs Alija

Ramizs Tafe Alija (; dzimis , miris ) bija Albānijas otrais un pēdējais komunistu līderis (1985. — 1991.), viņa nokļūšanu šai postenī veicināja iepriekšējā līdera Envera Hodžas atbalsts, kurš uzskatīja viņu par pilnvērtīgu militārās līnijas sekotāju un novērtēja viņa atbalstu Albānijas ieturētajai pašaizsardzības un pašapgādes līnijai ārpolitikā, viņu atbalstīja arī Hodžas sieva Nekšmije. Komunistu partijas loceklis (1961–1992), Albānijas Tautas Sociālistiskās Republikas parlamenta prezidija priekšsēdētājs (no 1982. līdz 1991. gadam), veiksmīgu darbību izvērsa arī pēc režīma nomaiņas, jo ir arī pirmais pēckomunistu Albānijas prezidents (no 1991. līdz 1992. gadam).

1994. gadā kopā ar vairākiem citiem komunistiskās partijas bijušiem līderiem stājās tiesas priekšā, jo Aliju sodīja par nelīdzvērtīgu līdzekļu sadali, kopā ar viņu sodīja esošo premjeru Adilu Sarsani, kā arī viceprezidentu Roto Marko. 1992. gadā atradās mājas arestā, 1993. gadā cietumsodā. Tiesas process izraisīja plašu sabiedrības un plašsaziņas līdzekļu uzmanību. Sodi variējās no 3 līdz 9 gadiem, Alija saņēma deviņu gadu cietumsodu, lai gan procesa laikā runāja par to, ka ir politikas un atklāta šova upuris. Miris 2011. gadā pēc smaga plaušu vēža pārciešanas.

Izmantotā literatūra 
 Alia, Ramiz. Jeta ime: Kujtime, Tirana, Toena: 2010

|-
! colspan="3" style="background:#a8bb22;" | Amati

|-

|-

|-

1925. gadā dzimušie
2011. gadā mirušie
Albānijas prezidenti
Albānijas politiķi
Albānijas komunistiskā partija
Elīna Dzelme

Elīna Maligina (literārais pseidonīms Helēna Ora; dzimusi Elīna Dzelme  Rīgā) ir latviešu aktrise, performanču māksliniece, gleznotāja, dzejniece un bijusī uzņēmēja. Strādāja Dailes teātrī, viņai ir bijušas vairākas personālizstādes.

Viņa izglītību ir ieguvusi Rīgas Centra Daiļamatniecības pamatskolā, Rīgas Kultūru vidusskolā un Latvijas Kultūras akadēmijā. Viņa bija precējusies ar Dailes teātra galveno režisoru Dž. Dž. Džilindžeru.

Lomas Dailes teātrī 
 2009: "Punktiņa un Antons" — Punktiņa
 2009: "Ja mana sieva uzzinās..." — Džeina
 2009: "Divi nabadzīgi rumāņi" — Džīna
 2010: "Gaisa grābekļi" — Fifi, bārdāma
 2010: "Īstvikas raganas" — Aleksandra
 2010: "Amour fou" — Ada
 2011: "Ar vīru nav viegli" — Silvija
 2011: "Primadonnas" — Mega
 2012: "Eņģeļi Amerikā" — Eņģelis, Emīlija, Māsa Ella Čaptere, Sieviete Dienvidu Bronksā
 2013: "Vējiem līdzi" — Melānija Vilksa
 2013: "Šeipings" — Eva, "Performanču" dalībniece
 2014: "Izraidītie" — Dana
 2014: "Bovarī kundze" — Lefransuā jaunkundze
 2015: "Ugunsgrēki" — Džihane, Nazira, Kaujinieks, Fotogrāfe
 2015: "Droši kā tankā" — Aleksandrs
 2015: "Svēta lieta" — Marta

Lomas seriālos 
 "Cerību iela 21" (2008) — Ināra
 "Eņģeļu iela 9. Pelnrušķītes mantojums" (2013—2014) — Kerija
 "UgunsGrēks" (2015) — Sofija Hartmane

Atsauces

Ārējās saites 
 Dailes teātra profils
 Džilindžera jaunā mīlestība Elīna Dzelme. Atklāta intervija

1986. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas aktieri
Latvijas gleznotāji
Dailes teātra aktieri
Latvijas Kultūras akadēmijas absolventi
Aldons Vrubļevskis

Aldons Vrubļevskis (dzimis  Zaļeniekos) ir latviešu advokāts un sporta organizators. Bijušais Latvijas Olimpiskās komitejas prezidents (2004—2020) un ģenerālsekretārs (1988—2004).

Biogrāfija 
Nodarbojies ar riteņbraukšanu, bijis sporta meistarkandidāts. Vairākkārt svinējis uzvaru Latvijas jaunatnes un junioru čempionātā šosejas riteņbraukšanā, kā arī bijis Rīgas čempions treka riteņbraukšanā un Latvijas augstskolu čempions šosejas riteņbraukšanā.

Izglītību ieguvis Smiltenes 2. astoņgadīgajā skolā, Smiltenes vidusskolā un Latvijas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē (absolvējis 1980. gadā).

Laikā no 1980. līdz 1982. gadam viņš bijis Latvijas Tiesu ekspertīžu un kriminoloģijas Zinātniskās pētniecības laboratorijas zinātniskais līdzstrādnieks, pēc tam (līdz 1984. gadam) A. Vrubļevskis strādāja Latvijas PSR Augstākajā tiesā par priekšsēdētāja palīgu, 1980. gadu vidū bijis Rīgas pilsētas Proletāriešu rajona tiesas tiesnesis, no 1987. līdz 1989. gadam — Rīgas rajona tiesas priekšsēdētājs. 1994. gadā A. Vrubļevskis kļuva par zvērinātu advokātu. Laikā no 1995. līdz 1999. gadam viņš darbojās Eiropas Olimpisko komiteju asociācijas Juridiskajā komisijā, savukārt 1995. gadā viņš kļuva par Lozannā esošās Starptautiskās sporta arbitrāžas tiesas tiesnesi un pilda šos pienākumus arī 2021. gadā. Kopš 2013. gada pilda arī EOC Auditoru komisijas locekļa pienākumus un iekļauts ANOC Juridiskās komisijas sastāvā.

Laika posmā no 1988. līdz 2004. gadam A. Vrubļevskis bija Latvijas Olimpiskās komitejas ģenerālsekretārs. No 2001. līdz 2004. gadam bijis Latvijas Riteņbraukšanas federācijas viceprezidents. No 1989. līdz 2005. gadam bijis Latvijas BMX federācijas prezidents.  viņš tika ievēlēts par LOK prezidentu. 2008. un 2012. gadā viņš tika pārvēlēts šajā amatā. 2020. gada februārī paziņojis, ka nekandidēs gaidāmajās LOK prezidenta vēlēšanās.
Kopš 2016. gada sadarbībā ar Olimpisko vēsturnieku Genādiju Maričevu izdod OLYMPIC ENCYCLOPEDIA, kas atspoguļo Starptautisko Olimpisko kustību no 1894. gada līdz 2018. gadam (līdz 2021. gadam izdoti jau 10 sējumi); ar izdevumu iespējams iepazīties arī LNB.
Bijis viens no Latvijas Gada balvas sportā iniciatoriem.

2008. gadā ticis apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
Apbalvots arī ar 1991. gada Barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi. 2020. gadā apbalvots ar Latvijas Republikas Prezidenta Cildinājuma rakstu, kā arī ar vienu no augstākajiem Starptautiskās Olimpiskās komitejas (IOC) apbalvojumiem - IOC Pierre de Coubertin Medal.

2022. gadā darbojās biedrībā „Olimpiskais centrs "Kleisti"“ un nodibinājumā "Sporta Apgāda fonds". Šai pašā gadā prokuratūra pret viņu un viņa pilnvaroto personu vērsa apsūdzības par iespējamu kŗāpniecisku naudas piesavināšanos kāda uzņēmuma maksātnespējas administrēšanas laikā.

Sieva - tiesnese Zaiga Vrubļevska (dz. 1958. g.).

Atsauces 

1957. gadā dzimušie
Latvijas advokāti
Latvijas cilvēki
Latvijas Olimpiskās komitejas vadītāji
Latvijas Universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Jelgavas novadā dzimušie
Latvijas sporta organizatori
Rūdolfs Bultmanis

Rūdolfs Kārlis Bultmanis (, dzimis , miris ) bija vācu luterisma teologs. Viens no ietekmīgākajiem 20. gadsimta teologiem. Trīsdesmit gadus bija teoloģijas pasniedzējs Marburgas universitātē. Definējis gandrīz pilnīgu vēstures faktu un ticības nošķirtību, ko pats definēja par demitoloģizāciju (Entmythologisierung), apgalvodams, ka kristietības eksistencei nepieciešams tikai pats fakts, ka Kristus ir miris pie krusta, un nekas vairāk.

Dzimis mācītāja ģimenē. Beidzis vidusskolu Oldenburgā. Studēja teoloģiju Tībingenē, Berlīnē un Marburgā. Pēc habilitācijas strādāja par Jaunās derības pasniedzēju Marburgā. Neilgi pastrādādams Gīsenē un Breslavā, 1921. gadā atgriezās Marburgā un pasniedza līdz došanās pensijā 1954. gadā. Nacistu laikā atbalstīja Apliecinošo baznīcu (Bekennende Kirche), kas bija opozīcijā varai.

Bibliogrāfija (nepilna) 
 Die Geschichte der synoptischen Tradition (1921, 1931)
 Jesus (1926)
 Neues Testament und Mythologie (1941)
 Das Evangelium des Johannes (1941)
 Theologie des Neuen Testaments (1948–53)
 Das Urchristentum im Rahmen der Antiken Religionen (1949)

Ārējās saites 

 Rudolf-Bultmann- Gesellschaft für Hermeneutische Theologie e.V. 
 Rūdolfs Bultmanis The Boston Collaborative Encyclopedia of Modern Western Theology 

Vācu valodā rakstošie
20. gadsimta filozofi
Teologi
Lejassaksijā dzimušie
Ēlande

Ēlande () ir otra lielākā Zviedrijas sala pēc Gotlandes. Ietilpst Kalmāras lēnē. Salas kopējā platība ir 1342 kvadrātkilometri un to apdzīvo vairāk kā 24 tūkstoši zviedru. No Zviedrijas cietzemes Ēlandi atdala Kalmaras šaurums, tomēr uz sauszemi var nokļūt pa 6 km garo Ēlandes tiltu.

Atsauces

Ārējās saites 

Zviedrijas salas
Baltijas jūras salas
Zviedrijas salas Baltijas jūrā
Daniels Pavļuts

Daniels Pavļuts (dzimis  Jūrmalā) ir latviešu politiķis un sabiedrības vadības speciālists. Bijušais Latvijas ekonomikas ministrs, patlaban Latvijas veselības ministrs, partijas "Kustība Par!" vadītājs (iepriekš pārstāvējis Reformu partiju). Bija ievēlēts 13. Saeimā no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1976. gadā Jūrmalā. Mācījās Jāzepa Mediņa mūzikas vidusskolā, studēja Latvijas Mūzikas akadēmijā, 1999. gadā ieguva bakalaura grādu klavierspēles specialitātē. Pēc tam studēja kultūras vadību Londonas Pilsētas universitātē un no  līdz  bija Kultūras ministrijas valsts sekretārs.

2007. gadā Pavļuts saņēma Fulbraita stipendiju studijām Hārvarda Universitātē, kur ieguva maģistra grādu sabiedrības vadībā ar specializāciju līderībā, darbojās dažādos uzņēmumos kā valdes loceklis, vadīja konsultāciju privātpraksi Zeno Consulting un strādāja par Swedbank Korporatīvo attiecību pārvaldes vadītāju (2010—2011).

Politiskā darbība 
2011. gada 25. oktobrī D. Pavļuts kā bezpartijisks Zatlera Reformu partijas virzīts kandidāts kļuva par ekonomikas ministru Valda Dombrovska trešajā valdībā. 2014. gadā viņš janvārī iestājās Reformu partijā. Tajā pašā mēnesī, līdz ar jaunās valdības apstiprināšanu, pēc ilgām diskusijām koalīcijas partneru starpā zaudēja ministra amatu. Laimdotas Straujumas valdībā darbojās kā divu ministru (ekonomikas ministra Vjačeslava Dombrovska un ārlietu ministra Edgara Rinkēviča) padomnieks.

2017. gada augustā Pavļuts bija viens no partijas "Kustība Par!" dibinātājiem un tika ievēlēts par tās vadītāju. 2018. gada rudenī D. Pavļutu ievēlēja 13. Saeimā no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, viņš pildīja apvienības Saeimas frakcijas priekšēdētāja amatu.

2021. gadā 7. janvārī pēc Ilzes Viņķeles demisijas viņu ievēlēja par veselības ministru Krišjāņa Kariņa valdībā.

2022. gadā notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.

Atsauces 

 

1976. gadā dzimušie
Jūrmalā dzimušie
Reformu partijas politiķi
Kustības “Par!” politiķi
Latvijas ekonomikas ministri
Latvijas veselības ministri
13. Saeimas deputāti
Latvijas valsts sekretāri
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Rihards Kozlovskis

Rihards Kozlovskis (dzimis  Rīgā) ir latviešu jurists, iekšlietu un apsardzes darbinieks un politiķis, bijušais Latvijas iekšlietu ministrs. Pārstāv partiju "Vienotība", iepriekš bijis "Reformu partijas" biedrs, bija arī partijas valdes loceklis. Ievēlēts 14. Saeimā, bijis arī divu iepriekšjo Saeimas sasaukumu deputāts.

Saņēmis Viestura ordeni.

Biogrāfija

Izglītība 
Vidējo izglītību ieguvis Rīgas 69. vidusskolā (pirmās desmit klases), kur mācījies no 1976. līdz 1986. gadam, un Murjāņu sporta internātskolas Dubultu filiālē, ko absolvējis 1987. gadā. Laikā no 1987. līdz 1993. gadam studējis Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijā, kur kļuvis par sporta pedagogu, tāpat no 1995. līdz 2005. gadam studējis Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē, kur ieguvis jurista kvalifikāciju.

Karjera 
1991. gada februārī uzsācis darba gaitas Iekšlietu ministrijas pirmajā policijas bataljonā, kur bijis jaunākais inspektors, inspektora darbu beidzis jau tā paša gada maijā. 1991. gadā kļuva par inspektoru Valdības apsardzes dienestā (līdz 1993. gadam). No 1994. līdz 1996. gadam pildījis vecākā inspektora amata pienākumus Valsts Ekonomiskās suverenitātes aizsardzības departamentā. 1996. gadā sāka strādāt Drošības policijā, kur līdz 2005. gadam R. Kozlovskis bija policijas pārvaldes priekšnieka vietnieks, policijas pulkvežleitnants. Pēc tam strādājis Aizsardzības ministrijā par padomnieku (2005—2007), vadījis NATO valstu un valdības vadītāju Rīgas sanāksmes organizācijas biroja Drošības pasākumu sagatavošanas un norises koordinācijas nodaļu. Vēlāk bijis jurists uzņēmumā BBF Consulting (2007—2011).

Politiskā darbība 
2011. gadā R. Kozlovskis kandidēja no Zatlera Reformu partijas 11. Saeimas vēlēšanās Vidzemes apgabalā, taču netika ievēlēts.  viņš kļuva par iekšlietu ministru Valda Dombrovska valdībā. Amatu saglabājis arī Laimdotas Straujumas valdībā. 2014. gada maijā pārgājis uz partiju "Vienotība".

2014. gadā ticis ievēlēts 12. Saeimā. Iekšlietu ministra amatu saglabājis arī L. Straujumas otrajā valdībā un Māra Kučinska valdībā. L. Straujumas valdības beigu posmā, amatus apvienojot, pildīja arī satiksmes ministra pienākumus.

2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta, taču netika ievēlēts. 2019. gada februārī kļuva par Saeimas deputātu valdībā darbu sākušā partijas biedra Edgara Rinkēviča vietā. 2022. gadā ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta.

Atsauces

Ārējās saites 

 CVK profils
 CV Ministru kabineta mājaslapā
 Riharda Kozlovska CV
 Iekšlietu ministra amata kandidāta Riharda Kozlovska biogrāfija

1969. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Reformu partijas politiķi
"Vienotības" politiķi
Latvijas iekšlietu ministri
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
14. Saeimas deputāti
Latvijas juristi
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas absolventi
Latvijas Universitātes absolventi
Viestura ordeņa virsnieki
Jāzeps Baško

Jāzeps (Jezups) Baško ( — ) bija latgaliešu izcelsmes lidotājs, Latvijas bruņoto spēku ģenerālis (1940).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1889. gadā Jasmuižas pagasta (tagad Rušonas pagasta) Kastīres ciemā zemnieka Staņislava Baško ģimenē.  
Mācījās Jasmuižas un Preiļu tautskolās, Belostokas reālskolā, vēlāk Pēterburgas Vladimira kara skolā, tad Nikolaja inženieru skolā, Gaiskuģniecības virsnieku skolā (Офицерская воздухоплавательная школа, 1911—1912) un Gatčinas kara Aviācijas skolā (Гатчинская военно-авиационная школа). 1914. gadā 7. jūlijā Baško paaugstināja par kapteini.

Pēc Pirmais pasaules kara sākuma 1914. gada oktobrī J. Baško sāka dienēt bumbvedēju "Iļja Muromietis" (Илья Муромец) eskadriļā. Baško darbojās dažādos frontes iecirkņos, vispirms Varšavas apkārtnē, pēc 1915. gada Siguldas aerodromā. 
1917. gada janvārī bumvedēja komandieris J. Baško sasniedza pasaules rekordu, paceļoties 5200 metru augstumā, tā paša gada martā viņu paaugstināja par pulkvedi.
Pēc Oktobra revolūcijas pievienojās Sarkanajai armijai, bija bumbvedēja "Kijevas Iļja Muromietis" (Илья Муромец-Киевский) komandieris. Poļu—padomju kara sākumā 1918. gadā nokļuvis poļu gūstā, taču spējis aizbēgt. 1918. gada 8. jūlijā iecelts par lidmašīnu eskadras komandieri.   

Pēc Latvijas—Krievijas miera līguma noslēgšanas 1921. gadā dienēja Latvijas Bruņotajos spēkos, bija tehniskās nozares vadītājs (1922), diviziona komandieris (1923), aviācijas pulka komandieris (1926-1929), tehniskās divīzijas štāba priekšnieks un aviācijas inspektors, beidzot armijas aviācijas priekšnieks (1938—1940).
Pēc Latvijas okupācijas Baško atgriezās dzimtajā pusē, mēģinot nodarboties ar lauksaimniecību. 
Miris 1946. gada 31. maijā, apbedīts Kastīres ciema Eikšas kapos.

Darbi 
 Aeronavigācija, 
 Gaisa flotes darbība (2 daļās), 
 Aviācija, 
 Cīņa ar lidmašīnu katastrofām 
 Ātruma grafika, 
 Aviācijas taktika, 
 Aviācijas darbība piemēros.

Apbalvojumi (pēc 1929) 
 Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1929)
 Baltās Lauvas ordenis, Čehoslovakija (1933),
 Ērgļa krusta ordenis, Igaunija (1933),
 Baltās rozes ordenis, Somija (1933),
 Atdzimšanas ordenis, Polija
 Aizsargu Nopelnu krusts (1935),
 Viestura ordenis, 2. šķira (1939)

Piemiņa 
Latvijas Nacionālais teātris 2017. gadā iestudēja Ingas Ābeles romāna "Klūgu mūks" dramatizējumu Indras Rogas režijā par lidotāju Jezupu Baško un teologu Franci Trasūnu.

Atsauces 

1889. gadā dzimušie
1946. gadā mirušie
Latvijas lidotāji
Latvijas ģenerāļi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Viestura ordeņa lielvirsnieki
Preiļu novadā dzimušie
Svarcelšana 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Svarcelšanā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 15 medaļu komplekti — 8 vīriešiem un 7 sievietēm. Sacensības notiek no  līdz . Latviju pārstāvēs Artūrs Plēsnieks (105 kg).

Medaļnieki

Vīrieši

Sievietes

Atsauces

Ārējās saites 
 2012. gada vasaras olimpisko spēļu oficiālā mājaslapa 

Sporta veidi 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
2012
Volejbols 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Volejbolā 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs tiek sadalīti 4 medaļu komplekti — vīriešu un sieviešu izlasēm un vīriešu un sieviešu pludmales volejbola pārim. Sacensības notiek no  līdz . Latviju pārstavēs četri sportisti pludmales volejbolā - Mārtiņš Pļaviņš , Aleksandrs Samoilovs , Jānis Šmēdiņš  un Ruslans Sorokins

Medaļnieki

Volejbols

Pludmales volejbols

Atsauces

Ārējās saites 
 2012. gada vasaras olimpisko spēļu oficiālā mājaslapa 

Sporta veidi 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Volejbols olimpiskajās spēlēs
Lotārs Meiers

Jūliuss Lotārs fon Meiers (; dzimis , miris ) bija vācu ķīmiķis, līdz ar Dmitriju Mendeļejevu atklāja ķīmisko elementu periodisko sistēmu.

Dzimis ārsta ģimenē. Studēja medicīnu Cīrihē un Vircburgā. Cīrihē ietekmējoties no Kārļa Ludviga, devās uz Heidelbergu, kur apguva ķīmiju pie Roberta Bunzena. Kēnigsbergā apguva matemātisko fiziku. 

1859. gadā Breslavā kļuva par privātdocentu. 1864. gadā publicēja darbu Die modernen Theorien der Chemie, kurā tika attēlota periodiskās tabulas versija ar 28 elementiem, sakārtotiem pēc to vērtības. 1869. gadā Dmitrijs Mendeļejevs publicēja savu tabulas versiju, kurā bija visi tolaik zināmie elementi un bija pieņēmums par jauniem, pagaidām neatklātiem elementiem.

Vēlāk Lotārs Meiers strādāja Karlsrūē un Tībingenē, kur 1895. gadā mira.

Ārējās saites 

 Meiera periodiskā tabula 
 Videolekcija "Periodicity, Priority, Pedagogy: Mendeleev and Lothar Meyer" Michael Gordin 

Vācu ķīmiķi
Lejassaksijā dzimušie
Šaušana

Šaušanas sports ir sporta veids, kurā tā dalībnieki sacenšas šaušanas precizitātē ar šaujamieročiem vai pneimatiskajiem ieročiem. Sporta veids kopš 1896. gada ir iekļauts Olimpisko spēļu programmā. Izšķir stenda šaušanu (šaušana lidojošos mērķos ar gludstobra vai medību ieročiem) un ložu šaušanu (šaušana dažāda lieluma mērķos ar šauteni vai pistoli). Arī medību šaušana ir viens no šaušanas sporta veidiem, īstu baložu šaušana vienu reizi ir bijusi iekļauta Olimpisko spēļu programmā (1900. gada Parīzes Olimpiskajās spēlēs). Sacensības olimpiskajās spēlēs notiek ar mazkalibra (5,6 mm), lielkalibra (7,62—9,65 mm), pneimatisko (4,5 mm) šautenēm vai pistolēm. Šo sporta veidu starptautiski pārvalda Starptautiskā Šaušanas sporta federācija (International Shooting Sport Federation, ISSF).

Pastāv arī loka šaušana un arbaleta šaušana, kas ir atsevišķi sporta veidi, pirmais no tiem arī ir iekļauts olimpisko spēļu programmā.

Atsauces

Ārējās saites 

 ISSF mājaslapa
Firdousī

Hakīms Abulkāsims Firdousī Tūsī (, dzimis ap 940. gadu, miris 1020. vai 1030. gadā) bija persiešu dzejnieks, Irānas nacionālās episkās poēmas "Šāhnāmes" (, Šāhnāmeh) autors. Par Firdousī dzīves ritumu ir daudz neskaidrības un nepilnības. Viņa dzīve ir atspoguļota dažādās leģendās.

Leģenda par Firdousī dzīvi 
Leģenda vēsta, ka Firdousī bērnībā dzimtajā pilsētā Tūsā patika spēlēties pie upes, kur atradās tilts. Bet katru reizi, kad bija plūdi, tilts tika aizskalots, un pēc tam atkal celts no jauna. Neviens nevarēja uzcelt tādu tiltu, kuru nākamajos plūdos neaiznestu prom. Firdousī sapņoja, ka viņš varētu kādreiz tādu uzcelt.

Laikam ritot, Firdousī bija kļuvis par dzejnieku un ieguva darbu pie karaļa, kas viņam deva uzdevumu uzrakstīt Persijas vēsturi. Karalis savā pilī piešķīra Firdousī atsevišķu istabu un piesolīja 1000 zelta gabalus par 1000 divrindēm, ko dzejnieks uzrakstīs.

Pēc 30 gadu smaga darba Firdousī bija uzrakstījis  divrindes — "Šāhnāmi". Viņš atdeva uzrakstīto darbu karalim un prasīja savu atalgojumu, bet karalis iedeva  sudraba gabalus nevis zelta, kā bija solījis.

Firdousī palika nikns un pameta pili, lai atgrieztos dzimtajā pilsētā Tūsā, kur par nopelnīto naudu uzcēla pār upi tiltu, kas plūdos vairs netika aizskalots.

Atsauces 

940. gadā dzimušie
1020. gadā mirušie
Irānas dzejnieki
Bigbens

Bigbens ( — ‘Lielais Bens’) ir iesauka pulksteņa tornim (sākotnēji, tikai šī torņa zvanam), kas atrodas Vestminsteras pils ziemeļu daļā, Londonā. Kopš 2012. gada tā oficiālais nosaukums ir Elizabetes tornis par godu karalienes Elizabetes II valdīšanas dimanta jubilejai. Tas ir slavens ar savu precizitāti un milzīgo zvanu, kura masa ir vairāk nekā 13 tonnas. Tas ir lielākais pulksteņa tornis pasaulē, kas rāda laiku uz visām četrām debespusēm. Pulksteņa torņa celtniecība tika pabeigta . Bigbens ir viens no Londonas un arī Apvienotās Karalistes simboliem.

Atsauces

Ārējās saites 

Torņi
Celtnes un būves Londonā
Egīls Zariņš

Egīls Zariņš (dzimis 1961. gadā) ir Latvijas žurnālists. Vadījis Latvijas Televīzijas analītisko raidījumu "Jauna nedēļa" un Latvijas Neatkarīgās televīzijas raidījumu "Rīta mikslis". Pašlaik ir sabiedrisko attiecību speciālists Labklājības ministrijā.

Biogrāfija 
E. Zariņš strādāja televīzijas kanālā "Picca TV" no tā dibināšanas 1994. gadā. 1996. gadā, kad kanāls apvienojās ar NTV-5, Zariņš turpināja strādāt jaunizveidotajā Latvijas Neatkarīgajā televīzijā. LNT vadījis raidījumus "Nedēļa" un "Rīta mikslis". Kad LNT 2005. gada rudenī pārtrauca veidot raidījumu "Nedēļa", Zariņš pameta kanālu un pievērsās analītisko raidījumu "0 pozīcija" un "7 dienas" veidošanai Latvijas Televīzijas 7. kanālā. Šie raidījumi nebija ilgmūžīgi, 2007. gada janvārī viņš atgriezās LNT, lai atsāktu vadīt "Rīta miksli". 2008. gada sākumā paralēli darbam LNT pievērsies arī Latvijas Televīzijas 1. kanāla raidījuma "Jauna nedēļa" veidošanai.

Ir strādājis LETA, Fit FM, Radio Skonto (vadījis Ziņu nodaļu) un Rīga TV24.

Privātā dzīve 
No laulības ar Ilzi Zariņu Egīlam ir divas meitas: Baiba (strādā LR Ārlietu ministrijā) un Laila (dzīvo Austrijā). Šobrīd ir attiecības ar Ditu Eņģeli.

Atsauces 

Latvijas žurnālisti
Jānis Buivids

Jānis Buivids ( — ) bija cariskās Krievijas un Latvijas armijas ģenerālis. Publicists un vairāku grāmatu autors.

Kopš 1885. gada dienējis cariskās Krievijas armijā. Pabeidzis Viļņas karaskolu un Pēterpils ģenerālštāba akadēmiju. Kara dienestā iestājies 1885. gadā Jelgavā. Līdz 1905. gadam darbojies kā virsnieks Kaunā, vēlāk kā mācības spēks Kijevas karaskolā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā, kur jau 1917. gadā ieguvis ģenerāļa dienesta pakāpi.Pasaules karā komandējis 17,Arhangeļskas kājnieku pulku, 15.Sibīrijas brigādi,vēlāk divīziju. Krievijas pilsoņu karā karojis vispirms Ukrainas hetmaņa Skoropadska armijā, bet vēlāk Deņikina karaspēkā. Latvijas proklamēšanas laikā dzīvojis Kijevā, bet 1919. gadā Kaukāzā. Latvijā atgriezies 1922. gadā aprīlī un iestājies kara ministrijas dienestā. Sākumā darbojies uz brīva līguma pamata vecāko virsnieku kursos. Kopš 1924. gada dienējis Latvijas armijā, kur darbojies štāba (armijas štāba priekšnieks 1924—1925) un akadēmiskajā darbā. Buivids bija autors vairākām grāmatām par militāro tēmu. 1928. gadā demobilizēts sakarā ar vecuma cenzu. Miris 1937. gada 2. aprīlī Jūrmalā. Apbedīts Rīgā Meža kapos.

Atsauces 

Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Pols Eliārs

Pols Eliārs (, dzimis kā Ežēns Emīls Pols Grindēls () , miris ) bija franču dzejnieks sirreālists.

Dzimis Parīzes priekšpilsētā. Divpadsmit gadu vecumā Eliāram tika konstatēta tuberkuloze. Ārstējoties sanatorijā Davosā, viņš iepazinās ar Jeļenu Djakonovu no Krievijas, vēlāk pazīstamu kā Galā, kura 1917. gadā kļuva par Eliāra sievu. Šajā laikā Eliārs sāka rakstīt dzeju. Kā sanitārs piedalījās Pirmajā pasaules karā. 1918. gadā rakstnieks Žans Polāns iepazīstināja Eliāru ar Andrē Bretonu, Luī Aragonu un Maksi Ernstu. Kopā ar viņiem Eliārs bija viens no dadaisma, vēlāk sirreālisma pamatlicējiem. 1923. gadā, sastrīdoties ar Tristanu Carā, pameta dadaistus. 1926. gadā Eilārs iestājās Komunistiskajā partijā, tomēr 1933. gadā no tās tika izslēgts par pretpadomju uzskatu paušanu. 1929. gadā Eliārs satika Salvadoru Dalī un Galā aizgāja pie Dalī. Otrā pasaules kara laikā darbojās Pretošanās kustībā, 1942. gadā atkal iestājās Komunistiskajā partijā. Pēc kara piedalījās Miera kustībā, slavēja PSRS un Staļinu. Miris 1952. gadā.

Bibliogrāfija (nepilna) 

 Premiers poèmes, 1913
 Le Devoir , 1916
 Le Devoir et l'Inquiétude , 1917
 Pour vivre ici, 1918
 Les Animaux et leurs hommes, les hommes et leurs animaux , 1920
 La courbe de tes yeux , 1924
 Mourir de ne pas mourir, 1924
 Au défaut du silence, 1925
 Capitale de la douleur, 1926
 Les Dessous d'une vie ou la Pyramide humaine, 1926
 L'Amour la Poésie, 1929
 Ralentir travaux, 1930
 À toute épreuve, 1930
 L'immaculée conception, 1930
 Défense de savoir, 1932
 La Vie immédiate, 1932
 La Rose publique, 1935
 Facile, 1935
 Les Yeux fertiles, 1936
 Quelques-uns des mots qui jusqu'ici m'étaient mystérieusement interdits, GLM, 1937
 Cours naturel, 1938
 La victoire de Guernica , 1938
 Donner à voir, 1939
 Poésie et vérité 1942, 1942
 Liberté, 1942
 Avis, 1943
 Courage, 1943
 Les Sept poèmes d'amour en guerre, 1943
 Au rendez-vous allemand, 1944
 Poésie ininterrompue, 1946
 Le Cinquième Poème visible, 1947
 Notre vie, 1947
 À l'intérieur de la vue, 1947
 La Courbe de tes yeux, 1947
 Le temps déborde, 1947
 Poèmes politiques, 1948
 Ode à Staline, 1950
 Le Phénix, 1951

Ārējās saites 

 Eliāra dzeja 

Franču valodā rakstošie
Sirreālisma mākslinieki
Dadaisma mākslinieki
Eliss Kūpers

Eliss Kūpers (; dzimis Vinsents Deimons Furnjē (Vincent Damon Furnier) ) ir amerikāņu rokmūziķis.

Viņš ir pazīstams ar giljotīnu, elektrisko krēslu, neīsto asiņu, boa žņaudzējčūšku un bērnu leļļu izmantošanu savos skatuves šovos.

Sākotnēji Alice Cooper bija Furnjē vadītās grupas nosaukums. Mūziķis savu solokarjeru uzsāka 1975. gadā, pieņemdams grupas nosaukumu kā savu vārdu. 2008. gadā viņš izdeva savu 19. soloalbumu, kas kopumā bija viņa 26. albums, Along Came a Spider. Karjeras laikā viņš ir eksperimentējis ar vairākiem muzikālajiem žanriem, tai skaitā konceptuālo roku, ārtroku, smago roku, jauno vilni, poproku, eksperimentālo roku un industriālo roku.

2011. gadā oriģinālā Alice Cooper grupa tika uzņemta Rokenrola slavas zālē.

Diskogrāfija 
Studijas albumi

 Pretties for You (1969)
 Easy Action (1970)
 Love It to Death (1971)
 Killer (1971)
 School's Out (1972)
 Billion Dollar Babies (1973)
 Muscle of Love (1973)
 Welcome to My Nightmare (1975)
 Alice Cooper Goes to Hell (1976)
 Lace and Whiskey (1977)
 From the Inside (1978)
 Flush the Fashion (1980)
 Special Forces (1981)
 Zipper Catches Skin (1982)
 DaDa (1983)
 Constrictor (1986)
 Raise Your Fist and Yell (1987)
 Trash (1989)
 Hey Stoopid (1991)
 The Last Temptation (1994)
 Brutal Planet (2000)
 Dragontown (2001)
 The Eyes of Alice Cooper (2003)
 Dirty Diamonds (2005)
 Along Came a Spider (2008)
 Welcome 2 My Nightmare (2011)

Ārējās saites 

 

1948. gadā dzimušie
Mičiganā dzimušie
Amerikāņu dziedātāji