joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Oļegs Konoņenko

Oļegs Konoņenko (; dzimis ) ir Krievijas kosmonauts. 

Konoņenko 1988. gadā absolvēja Harkovas Aviācijas institūtu lidmašīnu dzinēju inženiera specialitātē.
1996. gadā viņš tika ieskaitīts kosmonautu sagatavošanas grupā. 2001.—2002. gadā gatavojās kā SKS 3. viesekspedīcijas dublieris.

Konoņenko pirmais lidojums kosmosā notika 2008. gadā ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-12, esot SKS 17. ekspedīcijas lidojuma bortinženierim.

Otro reizi kosmosā Konoņenko devās 2011. gada decembrī ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-03M SKS-30/31 ekspedīcijā. Viņš bija 31. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās 2012. gada jūlijā.

Trešais kosmiskais lidojums sākās 2015. gada jūlijā, Konoņenko esot kosmosa kuģa Sojuz TMA-17M komandierim. Viņš bija SKS-44 un SKS-45 lidojuma inženieris. Uz zemes atgriezās 2015. gada decembrī.

2016. gada 10. novembrī Oļegs Konoņenko kļuva par kosmonautu vienības komandieri.

Konoņenko ceturtais kosmiskais lidojums sākās 2018. gada decembrī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-11 komandierim. Viņš bija SKS 57. ekspedīcijas lidojuma inženieris, 58. ekspedīcijas un 59. ekspedīcijas komandieris. Uz zemes atgriezās 2019. gada jūnijā.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums

Iziešanas atklātā kosmosā

Ārējās saites 
 Biogrāfija astronaut.ru, 
 Biogrāfija NASA, 

Krievijas kosmonauti
Krievijas Federācijas Varoņi
Veloceļš Centrs—Mežaparks

Veloceļš Centrs — Mežaparks ir viens no pirmajiem veloceļiem Rīgā, kas uzbūvēts pēc neatkarības atjaunošanas. Tā maršruts savieno pilsētas centru ar Skansti, Čiekurkalnu un Mežaparku. Tas tika atklāts , piedaloties tā brīža Rīgas domes priekšsēdētājam Jānim Birkam.

Gaita 
Veloceļš sākas Skanstes un Hanzas ielas krustojumā un turpinās gar Skanstes ielu, Upes ielu, Gaujas ielu, šķērso dzelzceļu Rīga—Skulte pie Brasas stacijas un ved tālāk gar Ķīšezera ielu un Kokneses prospektu līdz Meža prospektam. Tā kopgarums ir 6,6 kilometri, un no Mežaparka tas ļauj nokļūt pilsētas centrā 25 minūtēs.

Veloceļam ir izbūvēti pagarinājums līdz Vecmīlgrāvim un Vecāķiem.

Atsauces 

Veloceļi Rīgā
Mežaparks
Brasa
Čiekurkalns
Skanste
Vācijas kanclers

Vācijas kanclers ir valdības galvas tituls Vācijā (). Vācijas politikā šis amats ir līdzvērtīgs ministru prezidentam citās valstīs, taču parasti izmanto vācisko titulu, lai novērstu pārpratumu terminu lietošanā (Vācijā par ministru prezidentiem — Ministerpräsidente — tiek saukti federatīvo zemju vadītāji). 

Vācijas impērijas un Veimāras republikas laikā no 1871. gada līdz 1945. gadam tika lietots apzīmējums reihskanclers, no 1934. gada "Vācu tautas fīrers un reihskanclers" (Führer und Reichskanzler des deutschen Volkes).

Pēc 1945. gada lieto nosaukumu bundeskanclers. Pašreizējais Vācijas Federatīvās Republikas bundeskanclers kopš 2021. gada ir Olafs Šolcs.

Piezīmes

Skatīt arī 
 Vācijas kancleru uzskaitījums

Vācijas politika
Vācijas kancleri
Sputnik-3

Trešais padomju Zemes mākslīgais pavadonis jeb Sputnik-3 (no  "pavadonis") bija PSRS trešais veikmīgi palaistais Zemes mākslīgais pavadonis (ZMP), kas paredzēts atmosfēras augšējo slāņu un kosmiskās telpas pētījumiem.

Priekšvēsture 
1956. gada jūlijā raķešu konstruktoru birojs OKB-1 izstrādāja uzmetumu pirmajam Zemes mākslīgajam pavadonim. Tā palaišanai tiktu izmantota starpkontinentālā ballistiskā raķete R-7.

Pavadoņa izstrāde aizkavējās, un Galvenais konstruktors Sergejs Koroļovs bažījās, ka ASV varētu pirmā palaist pavadoni Zemes orbītā. Steidzami tika izgatavots vienkāršs aparāts bez zinātniskajiem instrumentiem, tikai ar diviem radioraidītājiem.  Sputņik-1 kļuva par pasaulē pirmo ZMP.

Ārējās saites 
 USSR Announces Sputnik 3 Launch zarya.info
 

Zemes mākslīgie pavadoņi

de:Sputnik#Sputnik 3
Zilā kurpīte

Zilā kurpīte (Aconitum napellus) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.

Raksturojums 
Augums liels 50—120 cm. Sakne bumbuļveida. Stumbrs stāvs, zarains, apmatots. Lapas dalītas 5—7 daļās, garums 5—10 cm, platums 8—14 cm. Uz stumbra izvietotas pamīšus. Ziedi blīvā ķekarā. Ziedi tumši zili vai zili violeti, lielums 1—2 cm. Zied jūlijā, augustā. Auglis — someņu kopauglis.

Izplatība 
Suga sastopama Rietumu un Dienvidu Eiropā, parasti kalnos. 
Latvijā savvaļā sastopama reti. Aug nezālienēs mītņu un kapu tuvumā.

Izmantošana 
Augs ir indīgs. Tiek audzēts kā krāšņumaugs.

Gundegu dzimta
Krāšņumaugi
Parks

Parks ir estētiska apzaļumota dabas teritorija tās dabiskajā vai cilvēka pārveidotajā formā. Parka nozīme parasti tiek saistīta ar atpūtu vai rekreāciju. Kā parka tipi tradicionāli tiek izšķirti dabas parki, nacionālie parki un tematiskie parki. Līdztekus tam par parkiem tiek saukta arī īpaši nodrošināta teritorija, kas tiek izmantota plaša spektra transportlīdzekļu novietnei, apkopei un remontam. Par parku mēdz saukt arī iekārtu kopumu.

Parku vēsture 
Parku mākslas aizsākumi meklējumi Ķīnas pilsētā Sudžou (Suzhou). Eiropā par parka aizsākumu uzskatāma aristokrātijas medībām paredzētu ar sienām vai žogiem norobežotu meža platību izveide viduslaikos. Pati parka māksla Eiropā aizsākas baroka laikmetā ar Ķīnas parku ideju iemiesošanu regulārajā parkā. 18. gadsimtā romantisma pacēluma iespaidā rodas ainavu parks. 19. gadsimta straujā urbanizācija un industrializācija lika rasties pilsētu publiskajiem parkiem.

Parki Rīgā 

Lielākās zaļās teritorijas jeb parki Rīgā ir:
 Centra rajonā: Kanālmalas apstādījumi (10,41 ha), Esplanāde (6,79 ha), 11. novembra krastmala (2,31 ha), Vērmanes dārzs;
 Ziemeļu rajonā: Kronvalda parks (11,92 ha), Jūras pasažieru osta (8,65 ha), Viesturdārzs (7,60 ha), Ziemeļblāzmas parks (5,40, ha);
 Vidzemes priekšpilsētā: Lielie kapi 2 (22 ha), Lielie kapi 1 (12 ha);
 Latgales priekšpilsētā: Grīziņkalns (10,45 ha), Ziedoņdārzs (6,37 ha), Maskavas dārzs (6,13 ha), Klusais dārzs (4,73 ha), Miera dārzs (3,60 ha), Ebreju kapi (2,80 ha);
 Zemgales priekšpilsētā: Uzvaras parks (30,04 ha), Māras dīķa apstādījumi (11,40 ha), Ēbelmuižas parks (9,30 ha), Arkādijas parks (6,92 ha), Daugavmalas apstādījumi (3,06 ha), Meteora dārzs (2,08 ha);
 Kurzemes rajonā: Dzegužkalns (10,03 ha), Nordeķu parks (5,65 ha) Spilves skvērs (5,26 ha), Ķīpsalas skvērs (4,40 ha) Apstādījumi A-B dambī (2,94 ha).

Atsauces

Ārējās saites 

 Rīgas pašvaldības aģentūra "Rīgas dārzi un parki" 
 Top 10 Reasons Parks Are Important
 Aizsargājamo svešzemju koku un dižkoku Rīgas parkos uzskaitījums (2006.)

Parki
Dārzkopība
Ainavas
Kultūras mantojums
Madam Broškina

Madam Broškina () ir folkloristisks veidols, kurš ir zināms pēc Allas Pugačovas dziesmas.

Dziesma 
Allas Pugačovas komiskā dziesma Мадам Брошкина dienas gaismu ierauga 2000. gadā izlaistā singla diskā ar tādu pašu nosaukumu. Diskā ir 7 dziesmas — Мадам Брошкина, 5 šīs dziesmas remiksa versijas un krievu romance "Свеча горела на столе...". Мадам Брошкина teksta un mūzikas autors ir A. Ružickis.

Izteiciena nozīme 
Madam Broškina kā izteiciens folklorizējies, pateicoties dziesmas tekstam, kas galveno varoni atklāj kā ekstravagantu, rotas un rotāšanos mīlošu, inteliģentu, lepnu, pašapziņas pilnu un līdz ar to vīrieti apgrūtinošu, taču vientuļu pusmūža dāmu, kas par spīti tam, ka palikusi viena, nezaudē dzīves optimismu. Skaņdarba popularitāte Krievijas interneta vidē šo izteicienu ir pārvērtusi par urbānās folkloras sastāvdaļu, tāpat kā latviešu valodā vārdu "antiņš" u.c. Dziesmas ironiskais paradokss slēpjas refrēnā Она такая никакая, никакая.
Ну, шо он в ней нашёл?
kam kontrastē pašvērtejums:
А я такая, блин, такая, рас такая,
Но мой поезд ушёл.

Krievu valodā papildusaspektu šim izteicienam piedod Broškinas vārda saknē iešifrētais krievu vārds "бросать" — pamest. Savukārt latviešu valodā Broškina fonētiski sasaucas ar brošu, šī izteiciena nozīmi saistot ar dzīves apnikumu (viss līdz brošai).

Atsauces

Fanu māksla 
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu 
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu
  Vizuāla interpretācija (foto) par Madam Broškinas tēmu
  Video interpretācija par Madam Broškinas tēmu

Ārējās saites 
  Alla Pugačova Madam Broškinas lomā (fotogalerija)
  Алла Пугачёва — Мадам Брошкина (Mix 'Disco'80)

Vienkāršruna
Vārpainā krauklene

Vārpainā krauklene (Actaea spicata) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.

Raksturojums 
Augums vidējs 30—60 cm. Stumbrs stāvs, zarojas, kails. Lapas uz gariem kātiem, divkārt vai trīskārt plūksnaini saliktas. Uz stumbra lapas izkārtotas pamīšus. Ziedi balti, iedzelteni vai violeti, sakārtoti ķekarā. Ķekara lielums ap 10 cm. Zied no maija līdz jūnija sākumam. Auglis — oga (garums ap 1 cm, platums 0,8 cm). Nogatavojusies oga ir melna.

Izplatība 
Suga sastopama visā Eiropā un Ziemeļamerikā. 
Latvijā ir izplatīta visā teritorijā. Aug ēnainos jauktu koku mežos, upju ielejās.

Izmantošana 
 
Augs ir indīgs, sevišķi ogas. Izmanto homeopātijā un kā krāšņumaugu.

Gundegu dzimta
Krāšņumaugi
Gospodars

Gospodars jeb hospodars (, , ,  — 'valdnieks') bija monarha tituls viduslaikos Moldāvijas un Valahijas kņazistēs, Lietuvas lielkņazistē, pēc ranga atbilstošs titulam lielkņazs, princis. Rumāņu avotos dažkārt šo titulu aizvieto, vai lieto tam paralēli titulu domns (domn), domnitars (domnitar) vai domnitors (domnitor, no  — 'kungs').

Valahijā, Moldovā — kā suverēns valdnieks, gospodars kronējās, nēsāja kroni, bija pilntiesīgs un suverēns savas valsts monarhs (līdz šīs kņazistes bija spiestas kļūt par Osmaņu impērijas vasaļvalstīm). Pirmais šo titulu pieņēmis Moldāvijas valdnieks Pēteris I Mušats (rum. Petru I Muşat, lat. Petrus Waiwoda dei gratia dux Terre Moldavie, valdījis 1375—1391), bet pirms tam Moldāvijas un Valahijas valdnieku tituls bija vojevoda. Tituls saglabājās vēl kādu laiku pēc Moldāvijas apvienošanās ar Valahiju 1859. gadā, līdz 1881. gadam, kad proklamēja Rumānijas karalisti. Vēsturē slavenākais šī titula nēsātājs ir Valahijas gospodars Vlads III Drakuls.

Lietuvas statūtos (1588.) Sigismunds III tiek dēvēts par "gospodaru".

Eiropas aristokrātijas tituli
Vojevoda

Vojevoda, arī vaivads (waiwoda, voivod, voivode, waywod, voyevoda, войвода, војвода vai воевода — 'karavadonis') bija monarha tituls viduslaikos Moldāvijā, Valahijā; karadraudzes virspavēlnieks Bulgārijā, Čehijā, Ungārijā, Maķedonijā, Horvātijā, Serbijā, Maskavijā, Polijā un Lietuvā, pēc ranga atbilstošs tituliem kņazs, jārls vai grāfs.

Arī kņaza karadraudzes virspavēlnieks.

Žečpospoļitā jaunajos laikos — gubernators, vojevodistes administrācijas vadītājs.

Militāra dienesta pakāpe Serbijā līdz 1919. gadam (; pēc ranga tika pielīdzināta ģenerālfeldmaršala dienesta pakāpei).

Eiropas aristokrātijas tituli
Bakalaurs (bruņinieks)

Bakalaurs, arī bruņinieks-bakalaurs () bija viduslaikos bruņinieks, kuram nebija tiesības vest kaujā karaspēka vienību zem sava karoga. Vēlākā laika posmā par "bakalauriem" dažkārt dēvēja bruņiniekus, kuri nebija nevienā bruņinieku ordenī.

Nepiederēja pie titulētās aristokrātijas, t.i. tituls nebija mantojams.

Mūsdienās Lielbritānijā "bakalaurs" (Knight Bachelor) ir zemākā bruņniecības pakāpe ar tiesībām uz titulu "sers" (Sir).

Literatūra 

 Du Cange. Glossarium. - Niort, 1883
 Selden. Titles of Honor. - London, 167

Ārējās saites 
 The UK Honours System

Viduslaiki
Militārā vēsture
Valkas Sporta biedrība

Valkas Sporta biedrība (V.S.B.) bija 1922. gada vasarā Valkā dibināta biedrība, kura savu darbību veica visā Latvijā. Biedrības valde atradās Valkā, Rīgas ielā 41. 

V.S.B. mērķis bija veicināt savu biedru un pārējo Latvijas iedzīvotāju fizisko un garīgo attīstību. Citi mērķi bija 
 ar savu garu, ar savu paraugu un darbu veicināt latviešu tautas atdzimšanu, augšanu un spēku briedumu, 
 sekmēt nacionālās Latvijas un latviskās kultūras tapšanu. 

Valkas Sporta biedrība vairākkārt organizēja sporta propagandas pasākumus. Viens no tiem bija 1924. gadā rīkotie sporta svētki, kuros piedalījās ne tikai vietējie, bet arī sportisti no Rīgas. Šajos svētkos aktīvi piedalījās arī vietējā vidusskola un Kara Apriņķa Pārvalde. 
Tā paša gada ziemā sāka ierīkot slidotavu, 1926. gadā biedrībai piešķīra zemi sporta laukuma ierīkošanai. Tā kā viena no V.S.B. sekcijām bija tūrisms, tad 1933. gadā Valkas Sporta biedrības valde ar Zemkopības ministrijas Mežu departamentu uz 24 gadiem noslēdza nomas līgumu par 1,03 ha liela zemes gabala nomu Gaujas krastā pie Zīles. Uz šīs zemes, kurai tika dots nosaukums „Gaujas kalns”, tika uzcelta tūristu mītne.

Viens no pēdējiem Valkas Sporta biedrības rīkotajiem pasākumiem notika 1937. gadā. Tas bija biedrības 15 darbības gadu atceres pasākums ar sportistu parādi, vieglatlētikas sacensībām un apbalvošanu. Pasākumā tika veikts darbības pārskats un rādīti Latvijas vingrotāju biedrības rīku vingrojumu priekšnesumi. Svētku noskaņai varēja dabūt mielastu un izpriecāties svētku ballē.

V.S.B. kopumā darbojās 10 sekcijas: futbola, šaha, tenisa, velosekcija jeb riteņbraukšanas, ziemas sporta jeb slēpošanas, vieglatlētikas, sporta spēļu, tūrisma, zvejnieku — makšķernieku sporta un galda tenisa. Gandrīz visu biedrības pastāvēšanas laiku - no 1924. gada līdz 1938. gada 14. decembrim, kad V.S.B. tika apvienota ar Alūksnes sporta biedrību biedrībā "7. Valkas aizsargu sporta klubs", tās priekšnieks bija Bernhards Zutis, kas pēc profesijas agrāk bija tirgotājs.

Atsauces 

Valka
Sports Latvijā
Latvijas sporta organizācijas
Pekinas nacionālais stadions

Pekinas nacionālais stadions (, ) ir stadions Pekinā, Ķīnā. Tajā ir 80 000 sēdvietu, taču 2008. gada olimpisko spēļu laikā tas spēja uzņemt 91 000 skatītāju. Stadiona būvniecība tika sākta . Arhitekti sākotnēji to bija iecerējuši kā putna ligzdu, ar ievelkamo jumtu, bet vēlāk, lielo izmaksu un drošības problēmu dēļ, ievelkamā jumta būvniecība tika atcelta. Stadiona svinīgā atklāšana notika 2008. gada martā.

 tajā notika 2008. gada vasaras olimpisko spēļu atklāšanas ceremonija. Tajā notika vieglatlētikas un futbola sacensības, kā arī Olimpisko spēļu noslēguma ceremonija. 2015. gadā te notika Pasaules čempionāts vieglatlētikā. 2022. gadā stadiona tika izmantots arī ziemas olimpisko spēļu vajadzībām.

Atsauces

Ārējās saites 
 
  

Pekina
Futbola stadioni Ķīnā
Vieglatlētikas stadioni Ķīnā
Olimpiskie stadioni
2008. gada vasaras olimpiskās spēles
2022. gada ziemas olimpisko spēļu norises vietas
Olimpiskās norises vietas futbolā
Olimpiskās norises vietas vieglatlētikā
Megadeth

Megadeth ir amerikāņu smagā metāla mūzikas grupa, kuras līderis ir tās dibinātājs, dziedātājs, ģitārists un dziesmu autors Deivs Masteins. Grupu 1983. gadā Losandželosā izveidoja Masteins un basģitārists Deivids Elefsons. Tas notika pēc tam, kad Masteins tika izmests no smagā metāla grupas Metallica. Līdz šim Megadeth ir izdevusi 13 studijas albumus, sešus koncertalbumus, divus mazalbumus, 30 singlus, 32 mūzikas video un trīs izlases albumus.

Kā amerikāņu trešmetāla kustības aizsācēji, Megadeth 1980. gados ieguva starptautisku popularitāti, bet piedzīvoja vairākas grupas sastāva izmaiņas, galvenokārt to dalībnieku dažādo atkarību dēļ. Masteins un Elefsons ir vienīgie grupas dalībnieki, kuri tajā darbojas kopš grupas pirmsākumiem. Vairāk nekā 27 grupas aktīvajos gados, vairāk nekā 20 dažādi cilvēki ir oficiāli bijuši kā daļa no grupas, un Masteins ir vienīgais biedrs, kurš grupu nekad nav pametis.

Megadeth ir pazīstama ar diezgan vienveidīgiem dziesmu tekstiem, kas ietver politiku, karu, atkarības, personiskās attiecības un reliģiju. Megadeth ir pārdevusi vairāk nekā 38 miljonus albumu visā pasaulē. Kopumā grupa ir saņēmusi 11 Grammy nominācijas. Megadeth ir izdevusi vairākus albumus, kas ieguva platīna vai zelta statusu, ieskaitot Rust In Peace (1990) un Countdown to Extinction (1992).

Vēsture 

Deivs Masteins sākotnēji bija ģitārists grupā Metallica, kurā viņš spēlēja grupā līdz 1983. gadam, līdz tika izmests par dzeršanu, narkotiku lietošanu un vardarbīgu uzvedību. Divus mēnešus pēc atlaišanas Masteins un basģitārists Deivs Elefsons Losandželosā izveidoja Megadeth. Masteins vēlāk teica: „Kad mani izmeta no Metallica, viss ko es atceros, ir tas, ka es gribēju asinis. Viņu. Es gribēju būt ātrāks un smagāks nekā viņi.”

1984. gadā Megadeth ierakstīja trīs dziesmu lenti, kas tika nosaukta par 1984 Demo, un kurā dzirdams Masteins, Elefsons un bundzinieks Lī Rauhs. Tajā bija dziesmu Last Rites/Loved to Death, Skull Beneath the Skin, un Mechanix agrākās versijas. Grupa uzstājās dažos koncertos 1984. gadā, pirms Lī Rauha vietā pieņēma bundzinieku Garu Semjuelsonu. Megadeth parakstīja līgumu ar Ņujorkā balstīto, neatkarīgo ierakstu firmu Combat Records. Tā paša gada decembrī grupai kā otrais ģitārists pievienojās Kriss Polends.

Diskogrāfija 

 Killing Is My Business… and Business Is Good! (1985)
 Peace Sells… but Who's Buying? (1986)
 So Far, So Good… So What! (1988)
 Rust In Peace (1990)
 Countdown to Extinction (1992)
 Youthanasia (1994)
 Hidden Treasures (1995)
 Cryptic Writings (1997)
 Risk (1999)
 The World Needs a Hero (2001)
 The System Has Failed (2004)
 United Abominations (2007)
 Endgame (2009)
 Th1rt3en (2011)
  Super Collider  (2013)
  Dystopia  (2016)

Ārējās saites 
 Megadeth oficiālā mājaslapa 

1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV smagā roka grupas
ASV smagā metāla grupas
ASV trešmetāla grupas
ASV spīdmetāla grupas
Kosmiskā aparāta virzīšana

Kosmiskā aparāta virzīšana ir paņēmiens, kura rezultātā tiek mainīts kosmiskā aparāta ātrums vai virziens. Šajā ziņā pastāv daudz un dažādu paņēmienu. Katram paņēmienam ir savi trūkumi un priekšrocības. Kosmiskā aparāta virzīšana ir viena no visvairāk pētāmajām sfērām kosmonautikā, lai atrastu lētākas un ātrākas pārvietošanās metodes kosmosā. Lielākā daļa kosmisko aparātu mūsdienās tiek virzīti uz priekšu, ar lielu ātrumu izsviežot darbvielu no sprauslas. Šādus dzinējus sauc par raķešdzinējiem. 

Visus pašreizējos kosmiskos aparātus no Zemes kosmosā palaiž ar nesējraķetēm, kuras darbina ķīmiskie raķešdzinēji, kaut gan dažām pirmajā pakāpē tiek izmantotas arī lidmašīnas ar gaisa reaktīvajiem dzinējiem. Lielākajai daļai pavadoņu un starpplanētu zonžu, lai tos ievadītu un noturētu pareizajā orbītā vai trajektorijā un pareizā orientācijā, tiek izmantoti vienkārši un droši ķīmiskie raķešdzinēji.

Tā kā ķīmiskie raķešdzinēji patērē samērā daudz degvielas, kura ir jāņem līdzi no Zemes, tiek meklēti lētāki virzīšanas veidi. Pavadoņu nogādāšanai uz ģeostacionāro orbītu pēdējā laikā populārāki kļūst jonu dzinēji. 

Ir notikuši vairāki saules buru eksperimenti kosmosā, kur virzīšanai tiek izmantots radiācijas spiediens.

Atsauces 

Kosmisko aparātu darbības principi
Teodors Žeriko

Teodors Žeriko (;  — ) bija franču gleznotājs un litogrāfs. Viņš bija viens no romantisma kustības aizsācējiem.

Biogrāfija 
Žeriko dzimis Ruānā, Francijā un mācījās vispirms pie Karla Vernē, kurš bija slavens ar saviem zirgu gleznojumiem, bet vēlāk pie Pjēra Narcisa Gerēna apguva kompozīciju. Taču drīz Žeriko nolēma apgūt glezniecību Luvrā kopējot Rubensa, Ticiāna, Velaskesa un Rembranta darbus. Viņa pirmais ievērojamais darbs bija "Impērijas gvardes jēgeru virsnieks uzbrukumā" tika izstādīts Parīzes Salonā 1812. gadā, tajā atklājas Rubensa stila ietekme un Žeriko vēlme gleznot sava laika nevis vēsturiskus notikumus. Gūto panākumu iespaidā Žeriko pievērsās zirgu un kavalēristu gleznošanai, piemēram, 1814. gadā tika istādīta glezna "Ievainotais kirasieris", kura neguva īpašus panākumus. Pēc tam Žeriko divus gadus pašmācībā studēja figūru veidošanu un kompozīciju. 1816. gadā Žeriko devās ceļojumā uz Itāliju, kur viņu aizrāva Mikelandželo darbi. 1817. gadā viņš atgriezās Francijā un atkal pievērsās militārām tēmām par kurām izgatavoja litogrāfiju sēriju, kas tiek uzskatīta par vienu šī žanra agrīnajiem meistardarbiem. 1819. gadā viņš pabeidza vienu no saviem ievērojamākajiem darbiem "Medūzas plosts". 

1791. gadā dzimušie
1824. gadā mirušie
Piejūras Sēnā dzimušie
Franču mākslinieki
Francijas gleznotāji
Romantisma gleznotāji
Medūzas plosts

Medūzas plosts ir franču romantisma gleznotāja Teodora Žeriko glezna.

Šīs gleznas sižets balstīts uz patiesu notikumu 1816. gadā, kad pēc Francijas fregates „Medūza” uzskriešanas uz sēkļa, apmēram četrus kilometrus no Rietumāfrikas krastiem, glābšanas laivu trūkuma dēļ daļa apkalpes — ap 150 cilvēku — tika evakuēta uz no kuģa detaļām pagatavota plosta. Sākumā glābšanas laivas mēģināja vilkt plostu līdz, tomēr drīz glābšanas laivās esošie nolēma, ka vilkt plostu būs pārāk sarežģīti un, pārcirtuši virvi, pameta uz plosta esošos bez pārtikas un ūdens. Uz plosta palikušie sāka cīnīties savā starpā, galu galā dzīvi palika piecpadsmit cilvēku, no kuriem pieci drīz pēc izglābšanas mira. Kad par notikušo uzzināja Francijā sākās liels skandāls, jo kuģa kapteinis bija noskaņots pret Napoleonu. Stāsts par šo nelaimes gadījumu iespaidoja toreiz 25 gadus veco Žeriko, kurš gleznā atainojis mirkli, kad, īsi pirms izglābšanas, uz plosta vēl izdzīvojušie pamana tālumā kuģi un mēģina pievērst tā uzmanību, taču tas atkal pazūd. Glezna tapusi 1818.-1819. gadā, tā ir lielformāta (491 × 717 cm) eļļas gleznojums.

Teodora Žeriko gleznas
Ģederts Eliass

Ģederts Eliass (1887—1975) bija latviešu revolucionārs un mākslinieks, viens no reālistiskās glezniecības pārstāvjiem, Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogs (1925—1953), Latvijas PSR Tautas mākslinieks (1962). 

Ģederts Eliass radījis aptuveni 1000 eļļas gleznu un vairākus simtus akvareļu, zīmējumu un pasteļu, kuru lielākā daļa atrodas Jelgavas Vēstures un mākslas muzejā.

Biogrāfija 
Dzimis 1887. gada 23. septembrī Platones pagasta "Zīlēnos" (tagad Jelgavas novads). Mācījās Jelgavas reālskolā, kur, zīmēšanas skolotāja K. Vīsnera pamudināts, sāka nopietni nodarboties ar gleznošanu. Jelgavā viņš konsultējās glezniecībā pie Jāņa Valtera, Rīgā — pie Vilhelma Purvīša (1902—1904). 

Aktīvā piedalīšanās 1905. gada revolūcijas kustībā krasi izmainīja Eliasa dzīves gaitu. Viņš bija vairāku revolūcijas notikumu dalībnieks, ar segvārdu "Straume" piedalījās apcietināto kaujinieku atbrīvošanā no Rīgas policijas pārvaldes un uzbrukumā Krievijas Valsts bankai Helsinkos. Mākslinieku apcietināja un ieslodzīja Rīgas Centrālcietumā. 1907. gadā viņam izdevās emigrēt uz Somiju, tad uz Dāniju un Beļģiju. Tur viņš turpināja glezniecības studijas, apmeklēja Briseles Karalisko mākslas akadēmiju (1908—1913), kā arī papildināja zināšanas Parīzē (1913). Latvijā viņš atgriezās 1914. gadā. Pirmā pasaules kara laikā dzīvoja Maskavā (1916—1917). 1919. gada sākumā Eliass strādāja LSPR Mākslas darbu aizsardzības komisijā. 

Kopš 1925. gada viņš Latvijas Mākslas akadēmijā vadīja akta gleznošanas klasi, bet kopš 1932. gada bija figurālās glezniecības meistardarbnīcas vadītājs. Piedalījās "Rīgas mākslinieku grupas" izstādēs.  Šī perioda Eliasa pamattēma glezniecībā bija latviešu zemnieku darbs un lauku daba, ko mākslinieks tvēra skaudrā un vitāli piesātinātā tēlojumā. Gleznoja arī aktus, klusās dabas un portretus. Mākslinieks ar dziļu izpratni un pietāti ieskatījās zemnieku dzīvē, strādādams piesātinātā, patumšā krāsu gammā, kurā ielaužas asi gaismas kontrasti. Smagnējas, kompaktās kompozīcijas ir kā noveles par lauku cilvēku darbu un dzīvi. 

Pēc Otrā pasaules kara, kad mākslas izpausmes padomju režīma apstākļos tika ideoloģiski reglamentētas, arī Ģederts Eliass piedzīvoja pārmetumus par formālismu. Miris 1975. gada 29. janvārī Rīgā.

Literatūra 
 Māksla un arhitektūra biogrāfijās. 1995., 146.—147. lpp.;
 A. Osmanis. Ģederts Eliass. Rīga, 1995. (MME); 
 Latviešu tēlotāja māksla: 1860 – 1940. R., 1986.; 
 J.Siliņš. Latvijas māksla: 1915 – 1940, I. Stokholma, 1988.; 
 Unerwartete Begegnung: lettische Avantgarde: 1910 – 1935. Köln, 1990. (vāciski)

1887. gadā dzimušie
1975. gadā mirušie
1905. gada revolūcija
Revolucionāri
Latvijas gleznotāji
Rīgas mākslinieku grupas mākslinieki
Latvijas kultūras kanonā ietvertās vērtības
Latvijas Mākslas akadēmijas darbinieki
Latvijas PSR Tautas mākslinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Jelgavas novadā dzimušie
Valkas ģimnāzija

Valkas ģimnāzija ir Valkas skola, kas realizē pamatizglītības otrā posma (7. – 9. klase) programmu un vidējās izglītības programmas - vispārizglītojošā virziena programmu, matemātikas, dabaszinātņu un tehnikas virziena programmu, vispārizglītojošā virziena mazākumtautību programmu krievu valodā un neklātienes apmācības programmu.

Vēsture 

1920. gada 2. augustā Valkas pilsētas domes sēdē apstiprināja skolu komisijas lēmumu atvērt reālskolas tipa vidusskolu, ierādot telpas bijušajā Jāņa Cimzes vadītā Vidzemes draudzes skolu skolotāju semināra ēkā.
Valkas pilsētas vidusskola sāka darbību 1920. gada 27. septembrī, bet 1921. gada 1. maijā tā tika pārdēvēta par Valsts Valkas vidusskolu. Skolas pirmais direktors bija Jūlijs Brūniņš.
1926. gadā tapa jaunas skolas ēkas projekts, kura autors bija Izglītības ministrijas arhitekts Indriķis Blankenbergs. 
1929. gada septembrī skola no vecās Cimzes semināra ēkas tika pārcelta uz jauno namu, bet celtniecības darbi tika pabeigti tikai 1931.gadā. 1932. gada 1. aprīlī skola tika pārdēvēta par Valsts Valkas Jāņa Cimzes ģimnāziju. 
No 1938. līdz 1944. gadam skolas direktors bija Aleksis Ķīsis.

Otrā Pasaules kara laikā skolas telpās tika iekārtots Vācijas armijas kara hospitālis, bet 1944. gada 1. oktobrī tika atjaunota Valkas pilsētas vidusskola. No 1950. gada janvāra līdz 1955. gada 1. septembrim skola tika dēvēta par Valkas vidusskolu, pēc tam par Valkas 1. vidusskolu. 1957. gadā skolā tika iekārtots novadpētniecības stūrītis, bet 1958. gadā – muzejs. 

2003. gada 7. jūlijā skola atguva ģimnāzijas vārdu. 2003. gadā atklāja Sporta halli un dienesta viesnīcu Semināra ielā 27a. 2005. gada februārī ģimnāzijā atklāja pirmo FM 104,5 skolas radio Latvijā.

Valkas ģimnāzijai ir savs Informācijas centrs, kurā ir mediju zāle, bibliotēka un lasītava. Bibliotēkas fondā ir 12 000 mācību grāmatu un daiļliteratūras fondā 13 000 grāmatu.

Skolas nosaukumi 
 Valkas pilsētas vidusskola (1920)
 Valsts Valkas vidusskola (1921)
 Valsts Valkas Jāņa Cimzes ģimnāzija (1932)
 Valkas pilsētas vidusskola (1944)
 Valkas vidusskola (1950)
 Valkas 1. vidusskola (1955)
 Valkas ģimnāzija (2003)

Skolas absolventi 
 Gunārs Bundzis – Latvijas pārstāvis Eurojust,
 Sandris Metuzāls – vēsturnieks, žurnālists, 
 Elga Kagaine – valodniece, 
 Velga Krile – dzejniece, 
 Valdis Ķikāns – literatūrzinātnieks, 
 Roberts Ķīlis – sociālantropologs,
 Vija Upmale – rakstniece,
 Imants Zauls – alpīnists.

Skolas karogs 
Karoga metu izstrādājis mākslinieks J. Bīne. Ģerboņa aizmugurē neredzami krustojas lāpa ar ozolzaru. Karoga devīze „Visu Tēvzemei Latvijai”. Karogā ievietotā Latvijas karte apzīmē zemes mācību un vēsturi, grāmata – vispārējo zināšanu simbolu, kokle – latviskos tikumus un mūziku, kura bija izcelta Cimzes skolā. Karogā redzama vecā Cimzes skolas ēka un ģimnāzija. Dominējošās krāsas skolas karogā – zila un dzeltena.

Ārējās saites 
 Ģimnāzijas mājas lapa

Skatīt arī 
 Valgas ģimnāzija

Skolas Valkā
Ģimnāzijas Latvijā
Club Penguin

Club Penguin ir Club Penguin Enterteinment Inc izstrādāta tīmekļa pārlūkā spēlējama datorspēle. Lietojot pingvīnus kā personāžus, spēlētāji var kopīgi spēlēt minispēles, tērzēt un darīt citas lietas. Spēle pārtrauca savu darbību 2017. gadā.

Vēsture 
Pēc bēta versijas testēšanas 2005. gada 24. oktobrī Club Penguin tika atklāts publikai. Club Penguin sākās ar bēta testēšanu, kurā tika labotas sākuma kļūdas un testētas jaunās spēles versijas. Šajā laikā visiem bija iespējas no katalogiem pirkt drēbes un mēbeles saviem iglu. Šajā laikā tika labotas daudzas spēles ātrumu un darbību ietekmējošas kļūdas. No 2005. gada 24. oktobra Club Penguin tika palaista oficiāli. Kopš spēles palaišanas brīža tika aktivizēta piederības maksa ().

Maksājošie spēlētāji 
Šī piederības maksa ļauj maksātspējīgiem spēlēt iegūt virtuālās drēbes un pirkt mēbeles saviem iglu, kā arī uzturēt vairāk mājdzīvnieku. Tā ļauj arī iekļūt slepenās istabās, kad notiek ballītes.

Nemaksājošie spēlētāji 
Tiem spēlētājiem, kas nemaksā, ir iespēja dabūt dažas virtuālās drēbes no ballītēm. Nemaksājošie spēlētāji nevar papildināt savas mājas un var izvēlēties tikai 2 mājdzīvnieku krāsas — sarkanu un zilu, un uzturēt mazāku skaitu.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Tīmekļa pārlūka spēles
Mazais saulkrēsliņš

Mazais saulkrēsliņš () ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs.

Raksturojums 
Augums liels, līdz 150 cm. Stumbrs stāvs, zarojas, kails. Lapas trīsstūrainas, trīskārt vai četrkārt plūksnaini saliktas no ieapaļām lapiņām. Apakšējās lapas ar kātu. Ziedi gaiši dzelteni vai iesārti, sakārtoti skrajā skarā. Zied jūnijā, jūlijā. Auglis — riekstiņš.

Izplatība 
Suga izplatīta Ziemeļāzijā un Eiropā, izņemot ziemeļdaļu. Latvijā ir sastopams visā teritorijā. Aug sausās vietās pļavās, nogāzēs.

Izmantošana 
Iecienīts dārzu krāšņumaugs. 
 

Krāšņumaugi
Lakstaugs

Lakstaugs vai zālaugs ir viens no galvenajām un izplatītākajām augu formām, kura virszemes daļas (stumbrs, lapas) veģetatīvā perioda beigās atmirst. Atkarībā no dzīves ilguma, lakstaugi var būt:
 viengadīgi (dzīves cikls ilgst vienu veģetācijas periodu);
 divgadīgi (dzīves cikls ilgst divus veģetācijas periodus. Pirmajā parasti attīstās veģetatīvie orgāni, otrajā arī reproduktīvie orgāni);
 daudzgadīgi (aug ilgāk nekā 2 gadi).

Sarunvalodā par lakstaugiem sauc mauriņu, zālāju veidojošos augus. Taču pie tiem pieder arī dilles, pētersīļi, ķimenes, piparmētras, baziliks, ķiploki, kumelītes, salvija, ceļmallapas, lavanda un citi augi. Šie augi ir vieni no visātrāk augošajiem augiem, šie augi ir pirmie, kas sāk augt cirsmās un mežos pēc ugunsgrēkiem. Starp zālaugiem ir ļoti daudz tādu augu, kas ir lietojami cilvēka uzturā. Zālaugu augstums svārstās no pāris milimetriem līdz vairākiem metriem. Vairāki augi izaug vairāku metru garumā, piemēram, dažādi banānkoku un bambusu veidi, neskatoties uz stumbru pārkoksnēšanos, tie pieder pie zālaugiem. Lakstauga pretstats ir kokaugs.

Atsauces

Ārējās saites 

Lakstaugi
Fokuss (optika)

Fokuss optikā ir punkts, kurā krustojas caur optisko sistēmu izgājuša paralēlu staru kūļa stari vai staru pagarinājumi.

Optika
Ursula Le Gvina

Ursula Krēbere Le Gvina (; dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu rakstniece. Lielākoties rakstīja fantāzijas un zinātniskās fantastikas stilā; romānus, noveles, esejas, īsos stāstus, grāmatas bērniem. Jūrzemes grāmatu autore.

Biogrāfija 
Ursula dzimusi un augusi Bērkli, Kalifornijā. Tēvs - antropologs Alfrēds Krēbers, māte - rakstniece Teodora Krēbere.

Studējusi Kolumbijas Universitātē. Vēlāk arī Francijā, kur satika savu nākamo vīru vēsturnieku Čārliju Le Gvinu.

Ārējās saites 

 Ursula Le Gvinas oficiālā mājaslapa 

1929. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Angļu valodā rakstošie
ASV rakstnieces
Fantāzijas rakstnieki
Amerikas Savienoto Valstu zinātniskās fantastikas rakstnieki
ASV žurnālistes
20. gadsimta rakstnieki
21. gadsimta rakstnieki
Diskete

Diskete jeb lokanais disks () ir pārnēsājams magnētisks informācijas nesējs, ko var izmantot vairākkārtējiem ierakstiem un datu saglabāšanai nelielos apjomos. Šis informācijas nesēju veids bija plaši izplatīts no 1970. gadiem līdz pat 2000. gadu sākumam, kad disketes aizvietoja ierakstāmie kompaktdiski un USB zibatmiņas.

Pat valstīs, kur lieto metrisko sistēmu, un apstākļos, kad disketes standarta izmēri ir norādīti metriskās mērvienībās, diskešu izmērus tomēr parasti definē collās. (3,5`` disketes standartā bija definētas kā 90 mm disketes).

70. gadu sākumā tika izveidoti vairāki 8" diskešu standarti. Tās bija lielas un dārgas, un tās lietoja lieldatoriem. To ietilpība bija no ~80 līdz ~1000 (vai 1200) kilobaitiem. 70. gadu vidū izveidoja 5,25" disketes. Tās bija līdzīgas 8" disketēm, tikai mazākas un lētākas. Tās lietoja pirmajos mikrodatoros. Šo diskešu ietilpība arī bija robežās no ~80 līdz 1200 kB. Tās arī tomēr bija lielas un neizturīgas (viegli sabojājamas). 80. gadu vidū parādījās vairāki 3,5" diskešu formāti, no kuriem visizplatītākais bija Sony 90 mm formāts. Sākotnējai versijai (DD) ietilpība bija 720 kB, bet 1987. gadā izstrādāja versiju (HD) ar 1,44 MB ietilpību. Šis standarts noturējās visilgāk, un gandrīz visas mūsdienās relatīvi viegli pieejamās disketes un diskešu ierīces ir bāzētas uz šo standartu. Šīm disketēm magnētiskajam materiālam priekšā ir vāks, kas daļēji pasargā no putekļiem un noskrāpēšanas. Vēlāk izstrādāja arī lielākas ietilpības standartus, bet tie plaši neieviesās. Daži no tiem nebija savietojami ar parastajām disketēm (Zip drive), daži bija (LS-120).

Visizplatītākajām 3,5" HD 1,44 MB disketēm ietilpība ir 1,38 MiB jeb ~1,47 MB. Skaitli 1,44 ieguva, sareizinot bināro kilobaitu (kibibaitu) skaitu ar 1000. Datu nolasīšanas un ierakstīšanas ātrums parasti ir robežās no 30 līdz 70 KB/s. Datus uz virsmas ieraksta koncentriskos celiņos, kas sadalīti sektoros. Sektora ietilpība ir 512 baiti. Sektoru skaits celiņos var būt dažāds (atkarībā no attāluma līdz centram) vai vienāds visiem celiņiem. Pirmajā gadījumā var sasniegt lielāku ietilpību, bet ir nepieciešama sarežģītāka diskešu ierīce. Otrajā gadījumā var iztikt ar vienkāršāku diskešu ierīci.

Atsauces 

Datoratmiņa
Datoru aparatūra
Lesbiete

Lesbiete ir 1) Lesbas salas iedzīvotāja; 2) homoseksuāla sieviete.

Apzīmējums cēlies no grieķu salas Lesbas (Egejas jūras austrumos), kur 6. gs. p.m.ē. dzīvoja sengrieķu dzejniece Sapfo, kura savā lirikā apdzejoja mīlestību sieviešu vidū. Līdzīgi daudziem jēdzieniem no seksuālās jomas, arī šim jēdzienam sākotnēji bija nievājoša nozīme. Tikai ar pilsoniskās kustības aizsākumiem 20. gs. 60. gadu beigās un 70. gados apzīmējums “lesbiete” kļuva par emancipācijas pašapzīmējumu homoseksuālo sieviešu vidū.

Seksuālā orientācija
Grāfiene Dibarī

Grāfiene Dibarī (Jeanne Bécu, du Barry, Marie-Jeanne, Comtesse du Barry) (dzimusi , mirusi ), dzimusi Marija-Žanna Bekū bija Francijas kurtizāne, kura kļuva par favorīti Francijas karalim Luijam XV un ir viena no slavenākajām Lielā terora upurēm.

Galmā nodarbojās galvenokārt ar intrigām, dīkām izklaidēm, piemēram, lika četrām istabmeitām it kā rotaļas pēc atkailināt un kā mazu bērnu nopērt marķīzi Rozenu (dzimušu Žannu Oktāviju grāfieni Vudrē-Senremī (Jeanne-Octavie commtesse de Vaudrey-Saint-Remy)), kas izraisīja skandālu galmā. . Dibarī un marķīze bija viena otrai pieķērušās, bija arī intīmas attiecības. Karaļa brāļasieva Provansas grāfiene pārmācīja marķīzi kā savu galmadāmu par tuvām attiecībām ar Dibarī, pēc kā marķīze atsala. Grāfiene Dibarī sūdzējās karalim, kurš jokoja, ka marķīze Rozena ir bērns, kas pelnījis rīkstes. Dibarī ieaicināja marķīzi savā buduārā un pavēlēja četrām istabmeitām novilkt draudzenei drēbes, atkailināt viņas sēžamvietu un uzskaitīt kārtīgi ar rīkstēm. .

Mirusi giljotinējot - pēc publiska pēriena nocērtot galvu Konkordijas laukumā Parīzē. Viņas pēdējie vārdi uz ešafota "Encore un moment, monsieur le bourreau, un petit moment" (Vēl mirkli vairāk, bendes kungs, vēl mirklīti) ir visslavenākā viņas frāze.

Atsauces 

1743. gadā dzimušie
1793. gadā mirušie
Francijas dižciltīgie
Arhipelāgs

Arhipelāgs (no  (arkhipélagos) — 'galvenā jūra') ir salu grupa vai virkne, kurā salas atrodas samērā tuvu cita citai un tām ir vienāda izcelsme. Senajos laikos ar šo nosaukumu apzīmēja Egejas jūru. Vēlāk šis nosaukums projicējās uz Egejas jūras daudzajām salām, bet mūsdienās to lieto šādu salu grupu apzīmēšanai vispār.

Arhipelāgi parasti sastopami atklātās jūrās un okeānos, bet ir arī kontinentu un lielu salu piekrastēs, kā Sāristomeri Somijas piekrastē vai Hebridu salas Skotijas piekrastē. Arhipelāgi parasti ir vulkāniskas izcelsmes un atrodas uz vidusokeāniskajām grēdām.

Lielākais arhipelāgs pēc platības ir Kanādas Arktiskais arhipelāgs. Lielākais arhipelāgs pēc salu skaita ir Sāristomeri arhipelāgs Šēru jūrā Somijas piekrastē, kuram pieskaita arī blakus esošo somu Olandes arhipelāgu.

Vairākos arhipelāgos ir nodibinājušās valstis. Lielākās ir Indonēzija, Japāna, Filipīnas un Lielbritānija.

Atsauces

Ārējās saites
Bobs Dilans

Bobs Dilans (dzimis Roberts Alens Cimermans ) ir amerikāņu mūziķis: dziedātājs, dziesmu un tekstu autors.

Saņēmis 11 Grammy balvas. Par dziesmu filmai "Brīnumzēni" (Wonder Boys, 2000, dziesma Things Have Changed) ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu par labāko dziesmu, kā arī Zelta globusa balvu.

2008. gadā apbalvots ar Pulicera balvu nominācijā Special Citations par "dziļo ietekmi uz populāro mūziku un Amerikas kultūru ar liriskajām kompozīcijām, kam raksturīgs ārkārtējs poētisks spēks". 2016. gadā saņēmis arī Nobela prēmiju literatūrā.

Žurnāls Rolling Stone 2008. gadā ierindoja Dilanu 7. vietā starp 100 diženākajiem dziedātājiem (100 Greatest Singers), bet 2011. gadā savā visu laiku 100 diženāko mākslinieku sarakstā (100 Greatest Artists) žurnāls viņu ierindoja 2. vietā (pēc The Beatles). Dilana dziesma Like a Rolling Stone tika nosaukta kā visu laiku diženākā dziesma (Greatest Song of all Time). Pārdoto Dilana albumu skaits ir ap 120 miljoni.

Diskogrāfija

Studijas albumi

Izlases

Atsauces

Ārējās saites 

  
 
 

1941. gadā dzimušie
Minesotā dzimušie
Amerikāņu dziedātāji
Blūzs
Grammy balvas ieguvēji
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji dziesmu autori
Zelta globusa balvas ieguvēji
Nobela prēmijas laureāti literatūrā
Rumānijas hokeja izlase

Rumānijas Nacionālā hokeja izlase pārstāv Rumāniju pasaules čempionātos hokejā. Pašlaik Rumānijas hokeja izlase atrodas 25. vietā pasaules rangā. 2008. gadā piedālījās pasaules čempionāta 2.divīzijas spēlēs. Rumānijas hokeja izlase ir piedalījusies 4 Olimpiskajās spēlēs.

2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IA divīzijā.

2008.gada izlases sastāvs

Atsauces 

Eiropas hokeja izlases
Ķecerība

Ķecerība (no , kas savukārt no  (katharós) — 'tīrs', 'šķīsts') jeb herēze (no  (airéōis) — 'izvēle') — maldu mācība, apzināta novirze no vispārpieņemtā ticības kanona un atšķirīgs, attiecīgi „nepareizs“ pamatpostulātu traktējums.

Attiecīgi:
 Heresiarhs (αιρεσιάρχης (airesiárchis)) — ķeceru kopienas, sektas garīgais vadonis;
 Ķeceris jeb herētiķis, (αἱρετικός (airetikós)) — ķeceru kopienas loceklis, ķecerības piekritējs.

Jēdziena etimoloģija 

Sākotnēji vārds nozīmēja „virziena izvēle“, un Palestīnas jūdeohellēniskajā vidē ar to apzīmēja gan dažādas filozofijas skolas, gan iekšējos strāvojumus dažādās reliģijās (piemēram, jūdaismā iekšējās reliģiskās partijas: farizejus un sadukejus), līdzīgi tam, ko mūsdienās apzīmē ar jēdzienu "sekta". Šādā nozīmē m.ē. pirmajā gadsimtā jūdi kristiešus dēvēja par „nacariešu ķeceriem“ (t.i. „nacariešu sektu“).

Negatīvu nozīmi apzīmējums iegūst Jaunajā derībā, jo tika uzskatīts, ka pestīšanu var iegūt tikai caur Kristu, un citu alternatīvu nav — Kristus noliegšana noved pie pazušanas. Apustulis Pēteris raksta par „aplamām posta mācībām“ (Pētera 2. vēst. 2:1), bet Svētais Pāvils ķecerību ierindo vienā kategorijā ar tādiem grēkiem kā maģija, elku pielūgsme un citiem (Gal. 5:20). Kristīgā baznīca sāka par „ķecerību“ dēvēt idejas, kuras it kā atzina Dievu, bet noraida kādu no Baznīcas pamatdoktrīnām.

Viduslaikos abas ortodoksās Baznīcas — Romas katoļu un Grieķu katoļu (pareizticīgā) — viena otru uzskatīja par ķeceriem, kā arī daudzās gnostiķu, manihejiešu un kataru sektas. Vēlāk abas Baznīcas par ķeceriem uzskatīja visus protestantus.

Islāma ķeceru sektas 

Abi lielākie ortodoksie islāma strāvojumi — sunnīti un šiīti, — viens otru uzskata par ķeceriem. Turklāt ir virkne mazāku sektu, kuras abi ortodoksālie virzieni uzskata par ķeceriem:
 Ismaelīti;
 Vahabīti;
 Sūfiji;
 Bahaisti;
 Karmati;
 Mutazili.

Jūdaisma ķeceru sektas 
 Kabalisti

Skatīt arī 
 Ariānisms
 Inkvizīcija

Literatūra 
 Walter Bauer. A Greek-English Lexicon of the New Testament and Other Early Christian Literature. 3d ed., edited and revised by Frederick William Danker, 2000
 Christoph Auffarth. Die Ketzer. - C. H. Beck Verlag, München 2005, 
 Alfonso de Castro. Adversos omnes haereses libri XIV - Paris 1534, Antwerpen 1556
 Martin Mosebach. Häresie der Formlosigkeit. Die römische Liturgie und ihr Feind. - Wien, 2002. 
 Теологический энциклопедический словарь. Ред. Уолтер Элвелл. Москва: Ассоциация «Духовное возрождение», 2003. С. 440.
 прот. Иванцов-Платонов «Ереси и расколы первых веков христианства» - Москва, 1878

Ārējās saites 
 Aktuelle Literatur zur Häresie und zur Wahrheit des christlichen Glaubens
 Ketzer im Mittelalterlichen Recht (Universität Konstanz, Sommersemester 2003; mit umfangreichen Literaturhinweisen)
 Les hérésies du XIe au XIIe siècle
 Свт. Игнатий (Брянчанинов). Понятие о ереси и расколе.
 С. В. Булгаков. Справочник по ересям, сектам и расколам
 Краткая информация о религиях и конфессиях - энциклопедия «Народы и религии мира» 

Kristietība
Piņķi

Piņķi, agrāk Saliena, ir apdzīvota vieta Mārupes novada Babītes pagastā, pagasta centrs. Atrodas Pierīgā autoceļu A5 un A10 krustojumā Neriņas labajā krastā 12 km no novada centra Mārupes un 15 km no Rīgas centra. Iekļauj savrupmāju ciematus Lielpriedes un Silarājus.

Vēsture 
Rakstu avotos Piņķu apkārtne pirmoreiz minēta 1225. gadā, ar 1226. gada 16. marta līgumu to iekļāva Rīgas lauku novadā. 14. un 15. gadsimtos ir minētas Peles, Beberbeķu un Olektes muižiņas. Piņķu draudzes novada (Kirchspiel Pinkenhof) centrs.

Baltijas pārkrievošanas laikos 1884. gadā Piņķu Nikolaja skolā nodibināja augstāko pakāpi — tā saukto Pēterskolu, kurā mācības notika krievu valodā. 1883. gadā minētas vēl Palīdzības klases skola ar 82 skolēniem, Annas Kalniņas skola ar 29 skolēniem, Mārtiņa Amola privātskola ar 15 skolniekiem un vācu draudzes skola ar 56 skolēniem.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 22. maijā Latviešu atsevišķās brigādes vienības pie Piņķiem cīnījās ar Padomju Latvijas armijas vienībām. Savukārt Bermontiādes laikā Latgales divīzijas 9. Rēzeknes pulks 1919. gada 4. novembrī pie Piņķiem cīnījās pret Rietumkrievijas armijas 1. plastunu pulku, jo krievi pāri Lielupei bija izcēluši desantu. 8. novembrī 9. Rēzeknes pulks atguva Bulduru tiltu un Jūrmalu līdz Dubultu šaurumam.

Latvijas PSR laikā uz Piņķu muižas zemes izveidojās sovhozs "Saliena", ko 1964. gadā apvienoja ar Bulduru dārzkopības tehnikumu, izveidojot Bulduru dārzkopības sovhoztehnikumu. 
Bulduru sovhoztehnikuma centrā izveidojās Salienas ciemats ar vidusskolu un kultūras namu. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas Piņķi atguva savu seno nosaukumu.

Transports 
Piņķus apkalpo "Rīgas satiksmes" nodrošinātie autobusu maršruti, kas savieno ar Rīgu, Skulti un Babīte:

 4. autobuss (Piņķi—Babīte—Jūrmalas gatve—Rīga),

 32. autobuss (Piņķi—Jūrmalas šoseja—Rīga),
 43. autobuss (Skulte—Piņķi—Rīga).
Kā arī autobusa maršruts Rīga—Piņķi—Kalnciems un mikroautobusa maršruts Lāči—Piņķi—Rīga.

Ievērojamākās vietas un kultūras dzīve 
Ievērojamas vietas un iestādes:
 Piņķu Sv. Nikolaja evaņģēliski luteriskā baznīca
 Inbox.lv ledus halle
 Babītes vidusskola
 Babītes mūzikas skola
 Babītes sporta komplekss
 Latvijas Starptautiskā skola (International School of Latvia)
Kultūras kolektīvi:
 Koklētāju ansamblis "Dzītariņi"
 Bērnudārzs "Saimīte"
 Jauniešu koris "Maska"
 Jauktais koris "Atskaņa"
 Babītes vidusskolas 5.—9. klašu meiteņu koris
 Vidējās paaudzes deju kolektīvs "Dārta"
 Deju grupa "Zvaigžņu aka"

Uzņēmējdarbība 
Virkne lielāko Babītes novada uzņēmumu ir reģistrēti Piņķu ciema teritorijā:
 LEAX Baltix, SIA
 Dizaina un poligrāfijas nams, SIA
 PK Serviss, SIA
 Lindstrom, SIA
 OSTBY, SIA

Atsauces 

 
Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Grand Theft Auto III

Grand Theft Auto III, zināma arī kā GTA III un GTA 3 ir action-adventure žanra spēle, kuras veidotāji ir DMA Design (tagad Rockstar North). Šī ir pirmā spēle GTA sērijā, kura veidota trīsdimensionālā grafikā. Spēle tika izdota 2001. gada oktobrī Playstation 2 konsolei, 2002. gada maijā PC un 2003. gadā Xbox konsolei. Spēlei tika izdots turpinājums - Grand Theft Auto: Vice City. Spēles darbība norisinās 2001 gadā, izdomātā pilsētā — Libertīsitijā. Spēles pilsēta ir veidota pēc Ņujorkas, ASV

Sižets 
Bankas aplaupīšanas laikā, spēles galveno varoni Klaudu nodod viņa draudzene Katalīna, ar savu līdzzinātāju. Viņa sašauj Klaudu un atstāj viņu sašautu. Tomēr Klauds izdzīvo. Viņu apcietina uz 10 gadiem. Kamēr viņš tiek pārvests, notiek uzbrukums policijas konvojam. Klauds ar draugu 8-Ball izbēg. Ar 8-Ball palīdzību, galvenais varonis tiek pieņemts darbā kā algots slepkava. Spēles gaitā Marijai, mafijas līdera Salvatore sievai, viņš iepatīkas. Salvatore kļūst aizdomīgs un mēģina ievilināt spēles galveno varoni lamatās. Marija viņu brīdina un izglābj. Marija iepazīstina Klaudu ar Yakuzu, pie kā viņš strādā pēc tam.

Spēlēšana 
Galvenajam varonim ir jāpilda misijas uz trīs salām. Tās ir - Portlenda, Stauntonas sala un Shoresidas ieleja. Galvenais varonis var skriet, iet un lēkt. Ja iekrīt ūdenī — noslīkst. Pilsētā ir metro, bet vilciens ir pieejams tikai Portlendā. Ir iespējams braukt ar auto. Iespējams izmantot ieročus un kauties.

Ārējās saites 
 Oficiālā GTA III mājaslapa 
 GTA III Playstation.com 
 GTA III Gamespot.com 

GTA
PC spēles
PlayStation 2 spēles
Xbox spēles
Senbartelmī

Senbartelmī () ir Francijas aizjūras teritorija, kas atrodas Mazajās Antiļu salās. Līdz 2007.g. ietilpa Gvadelupas aizjūras departamentā. Vienīgā Karību jūras sala, kas bijusi Zviedrijas kolonija.

Vēsture 
Senbartelmī salu pirmie savā īpašumā ieguva francūži 1648.g., bet 1784.g. tika pārdota Zviedrijai. Zviedru periods atstājis salā daudzus raksturīgus vietvārdus, kā arī trīs kroņus Senbartelmī ģerbonī.

Ārējās saites 

 Collectivity of Saint Barthélemy Oficiāla valdības mājaslapa
 Le Journal de St-Barth
 Fashion Magazine CHIC St Barth
 Fashion Magazine St Barth Inside
 St-Barth Weekly
 Radio St Barth
 L'aménagement linguistique à Saint-Barthélemy 
 Sen Bart on Potomitan
 St Barts Talk Forum
 Forum de discussion CitoyenSBH
 Saint Barths Online
 St Barthélemysällskapet
 Photosite St. Barths

Francijas aizjūras teritorijas
Ziemeļamerikas valstis
Mazās Antiļu salas
Eiropas saulpurene

Eiropas saulpurene (Trollius europaeus) ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs. Dzelteno un apaļo ziedu dēļ augam ir daudz tēlainu tautas nosaukumu: sviesta pika, cāļa galva, cāļa poga, zaķupoga, bumbuļpuķe, sviestpurene un citi.

Latvijas Botāniķu biedrība savā 70 gadu jubilejā Eiropas saulpureni ir izvēlējusies par Gada augu 2022.

Apraksts 
Vidēja lieluma augs, atkarībā no augšanas apstākļiem var būt 30—80 cm garš. Stumbrs stāvs, dažreiz zarojas, dobs. Apakšējās lapas ar kātiem vai sēdošas, staraini dalītas. Augšējās lapas sēdošas. Lapu virspuse tumši zaļa, apakšpuse gaišāka. Lapu forma ir līdzīga gandrenēm vai gundegām, bez ziediem šos augus ir viegli sajaukt.

Ziedi dzelteni, 1,5–2,5 cm diametrā, pa vienam stumbra galā. Virs zieda platajām, dzeltenajām kauslapām ir sīkākas, oranždzeltenas vainaglapas. Pie vainaglapu pamata atrodas nektāra bedrītes, tāpēc tās sauc arī par nektārlapām. Ziedēšanas laikā vainaglapas joprojām paliek ieritinātas un veido kupolu ar mazu ieeju. Tāpēc saulpurenes var apputeksnēt vai nu ļoti sīki kukaiņi, vai arī lieli, kas ar savu svaru spēj iespiesties zieda kupolā un nokļūt līdz nektāram.

Eiropas saulpurene zied maijā un jūnija sākumā. Auglis — someņu kopauglis.

Augam ir gandrīz vertikāli novietots saknenis, kurā uzkrājas barības vielu rezerves. Sakņu sistēma ir sekla un sniedzas aptuveni 15 cm dziļumā, toties uz sāniem var stiepties 50–100 cm attālumā.

Izplatība un biotopu raksturojums 

Suga izplatīta Eiropas ziemeļu, centrālajos un kalnu apvidos, sastopama arī Rietumsibīrijā. Izplatības dienvidu robeža sniedzas līdz Spānijas un Itālijas centrālajai daļai, kā arī Grieķijas ziemeļiem. Kalnos saulpurenes ir atrodamas augstkalnu pļavās līdz 3000 m augstumam virs jūras līmeņa.

Latvijā Eiropas saulpurenes ir sastopamas visā teritorijā. Aug mitrās pļavās, upju krastos, mežu pļavās — vietās, kur ir barības vielām bagāta, pastāvīgi mitra augsne. Lai gan izplatības areāls ir plašs, augs nav bieži sastopams un ir iekļauts vairāku valstu Sarkanajās grāmatās. Arī Latvijā sugas atradņu skaits samazinās, jo pļavas tiek meliorētas, kultivētas, vai reizēm aizaug ar krūmāju. Izvirzot Eiropas saulpureni par Gada augu, Latvijas Botāniķu biedrība vēlas noskaidrot sugas stāvokli dabā, vai tā arī Latvijā nav uzskatāma par apdraudētu.

Tā kā Eiropas saulpurene aug vietās, kas nav pakļautas pārmērīgi intensīvai zālāju izmantošanai, tā ir bioloģiski vērtīgu zālāju indikatorsuga.

Izmantošana 
Eiropas saulpurene ir iecienīts krāšņumaugs. Sugai izveidotas vairākas šķirnes, kas piemērotas audzēšanai dārzos. Saulpurenes ir saulmīļi, bet labi pacieš daļēju noēnojumu. Augiem piemērotas labi drenētas, mitras augsnes, tāpēc saulpurenes izmanto apstādījumiem ūdensbaseinu malās.

Eiropas saulpurenei piemīt antibakteriālas, spazmolītiskas, urīna un žulti dzenošas un pretiekaisuma īpašības, tomēr tautas medicīnā izmantot nav ieteicams, jo augs ir indīgs. Senatnē šo augu izmantoja, lai ārstētu cingu, dzelteno kaiti, hemoroīdus, epilepsiju un tūsku.

Atsauces 

Gundegu dzimta
Krāšņumaugi
Latvijas gada augs