joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jukona (upe)

Jukona jeb Jūkona () ir upe Kanādā un ASV (Aļaskā). Upes kopējais garums ir 3190 km.

Jukona sāka Atlina ezerā, Britu Kolumbijā, Kanādā. Tālāk tā tek pa Jukonas teritoriju un Aļasku, ASV. Jukona ietek Beringa jūras Nortona līcī.

Klondaikas zelta drudža laikā (1896—1903) Jukona bija viens no galvenajiem transporta ceļiem.

Jukonas lielākās pietekas ir Tanana, Korjukuka, Porkjupaina, Stjuarta un Peli.

Atsauces

Ārējās saites 

ASV upes
Kanādas upes
Čako kultūras nacionālais vēstures parks

Čako kultūras nacionālais vēstures parks () ir nacionālais vēstures parks, kas atrodas Ņumeksikā, ASV. Parks atrodas vietā, kur bija lielākā pueblu koncentrācija ASV dienvidrietumos. Atrodas apmēram 70 km uz dienvidiem no Blūmfīldas un 90 km uz ziemeļaustrumiem no Gelapas.

Dibināts 1907. gadā kā Čako kanjona nacionālais piemineklis, 1980. gadā ticis pārsaukts. 1987. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Parks ir 137 km liels. Šī bija pueblu senču (anasazi) administratīvais, ekonomiskais un ceremoniālais centrs no 850. līdz 1250. gadam. Parkā tiek aizsargāta viena no ASV nozīmīgākajām pirmskolumba laika kultūras un vēstures vietām.

Ārējās saites 
 
 
 

ASV
Ziemeļamerikas indiāņi
UNESCO Pasaules mantojuma vietas ASV
Ņūmeksika
Austrumkaukāzs

Austrumkaukāzs ir Lielā Kaukāza grēdas austrumu daļa no Kazbeka rietumos līdz Sumgajitčajas grīvai Kaspijas jūras piekrastē austrumos. Stiepjas aptuveni  garumā pa Krievijas, Gruzijas un Azerbaidžānas robežu. Augstākais punkts ir Tebulo kalns (4493 m).

Tāpat, kā Lielais Kaukāzs, ietver ass grēdas (Galvenā Kaukāza grēda, Sānu grēda), kā arī šķērsgrēdas un atzarus (Andijas grēda, Samuras grēda, Tušetijas grēda u.c.), ko atdala starpkalnu ieplakas. Austrumkaukāza austrumu daļu sauc par Kaspijas Kaukāzu.

Kalni veidoti no māla slānekļiem, smilšakmeņiem, kaļķakmeņiem. Ziemeļu un austrumu nogāzēs kontinentāls, bet rietumu un dienvidu nogāzēs — subtropu klimats. Nogāzēs kalnu meži un pļavas.

Atsauces 

Kaukāzs
Kalnu grēdas
Krievijas reljefa formas
Gruzijas reljefa formas
Azerbaidžānas reljefa formas
Saules piramīda

Saules piramīda ir lielākā būve Teotivakanā, Meksikā, viena no lielākajām būvēm Mezoamerikā un viena no lielākajām tāda veida būvēm Rietumu puslodē. Netālu atrodas arī Mēness piramīda. Ietilpst lielākā kompleksā pilsētas vidū.

Uzcelšanas brīdī bijusi 75 metrus augsta, tās pamatne bija 225 metrus liela. Tā bija trešā lielākā piramīda pasaulē. Templī, kas atradies Saules piramīdas virsotnē, noritējušas priesteru vadītas dievu pielūgsmes ceremonijas. Mūsdienās tā ir 71,2 metrus augsta, un tās pamatne veido 223,5×223,5 metrus lielu taisnstūri. Saules piramīdas nosaukumu tai piešķīruši acteki, kas Teotivakanā ieradās vairākus gadsimtus pēc tās pamešanas, nav zināms, kā piramīdu saukuši paši Teotivakanas iedzīvotāji.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Mezoamerika
Meksika
Greitsmokimauntinsu nacionālais parks

Greitsmokimauntinsu nacionālais parks () ir nacionālais parks ASV. Atrodas Tenesī un Ziemeļkarolīnas štatā, ASV. Šis ir apmeklētākais nacionālais parks ASV — 2013. gadā to apmeklēja vairāk nekā 9,3 miljoni cilvēku (nākamais apmeklētākais ir Lielā kanjona nacionālais parks ar 4,5 miljoniem). Aizņem 211 415 ha lielu platību, tajā atrodas dažas no Apalaču kalnu augstākajām virsotnēm. Dibināts 1934. gadā, lai saglabātu pēdējo atlikušo lielas platības dienvidu cietkoksnes mežu ASV. 1976. gadā tas tika iekļauts UNESCO Starptautiskajā biosfēras rezervātu sarakstā, 1983. gadā — Pasaules mantojuma sarakstā.

Ap kalnu kori parasti ir zila dūmaka, no tā arī kalni ieguvuši savu nosaukumu, kas tulkojumā no angļu valodas nozīmē ‘Lielie Dūmakainie kalni’.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 
 Greitsmokimauntinsu nacionālais parks 

ASV nacionālie parki
UNESCO Pasaules mantojuma vietas ASV
Tenesī
Ziemeļkarolīna
Tebulo

Tebulo (, ) vai Tulojlams () ir kalns Kaukāzā, Austrumkaukāza augstākā virsotne. Izvietojies Lielajam Kaukāzam paralēlās Sānu grēdas Tušetijas grēdā uz Gruzijas un Krievijas Čečenijas Republikas robežas. Kalna augstums ir 4493 m vjl, relatīvais augstums — 2145 m.

Kalns veidots no Juras laikmeta māla slānekļiem un smilšakmeņiem. Kalna virsotne klāta ar mūžīgajiem sniegiem; nogāzēs esošo ledāju kopējā platība ap 3 km².

Atsauces 

Kaukāzs
Gruzijas kalni
Krievijas kalni
Nokia 6131

Nokia 6131 bija Somijas uzņēmuma Nokia mobilais telefons. Izlaists 2006. gadā. Tas darbojās GSM 850, 900, 1800 un 1900 tīklā.

Šis bija pirmais tālrunis ar tuva darbības lauka sakaru atbalstu, ļaujot pārraidīt datus starp divām ierīcēm, kas atrodas 10 cm attālumā.
Modelis bija apgādāts ar Nokia jauno radiosakaru darbības mikroshēmu Base Band 5. Tajā iestrādāts jauns drošības mehānisms, kas novērš manipulācijas ar aparātprogrammatūru un sistēmas konfigurāciju.

Telefons izveidots atlokāmā formā ar ārējo un iekšējo displeju. Apgādāts ar 1,3 megapikseļu kameru.

Versijas 
Ziemeļamerikas tirgum izlaista versija Nokia 6126 (paredzēta operatoriem AT&T un Fido Solutions).

Uz 6131 bāzes izveidota modifikācija Nokia 6133. Tai bija sudraba krāsas tastatūra (pretstatā melnajai), FM radiouztvērējs, nedaudz savādāks kameras objektīva un ārējā ekrāna izvietojums. Parfedzēts operatoram T-Mobile.

Ārējās saites 

 Nokia 6131 gsmarena.com

Nokia mobilie telefoni
Azerbaidžānas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskatījumā apkopotas visas Azerbaidžānas pilsētas (azerbaidžāņu valodā:şəhər). Azerbaidžānā ir 77 apdzīvotas vietas ar pilsētas statusu.

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Serbijas Karpati

Serbijas Karpati ( vai Српски Карпати) vai Austrumserbijas kalni ir Karpatu kalnu grēdas dienvidu gals Serbijas teritorijā Donavas labajā krastā. Izvietojušies starp Velika Morāvas ieleju rietumos, kas to atdala no Dināru kalnienes, un Timokas ieleju austrumos, kas Serbijas Karpatus atdala no Stara Planinas. Serbijas Karpatus veido vidēji augstas kalnu grēdas un plakankalnes, kuras saposmo Donavas un Morāvas upju pietekas: Šomrda, Liškovacs, Veliki Grebens, Miročs, Homoļe, Veliki Kršs, Mali Kršs, Stols, Deli Jovans, Beļanica, Kučajs, Rtaņs, Tupižnica, Devica un Ozrens. Vidējie augstumi ir starp 800 un 1500 m v.j.l., augstākā virsotne ir Šiļaks Rtaņa kalnos.

Kalni veidoti no kaļķakmeņiem, granītiem un izvirdumiežiem, bieži sastopams karsts. Ziemeļu daļā atrodama vara rūda, pirīts, zelts, akmeņogles, brūnogles un lignīts. Nogāzēs ozolu, dižskābaržu un jauktie meži, krūmāji, virsotņu daļā — pļavas.

Serbijas Karpati ir viena no Balkānu visretāk apdzīvotajām teritorijām, kurā vēl daļēji pastāv nomadu dzīvesveids. Serbijas vlahu apdzīvotības areāls.

Atsauces 

Karpati
Kalnu grēdas
Serbijas reljefa formas
Sadī Karno

Nikolā Leonārs Sadī Karno (; dzimis , miris ) bija franču fiziķis un inženieris. Tiek uzskatīts par "termodinamikas tēvu".

Bija franču revolucionārās valdības Direktorijas locekļa, matemātiķa Lazāra Karno dēls. Nosaukts persiešu dzejnieka Saadi vārdā.

1814. gadā pabeidzis mācības Politehniskajā skolā Parīzē (École Polytechnique). No 1814. līdz 1819. gadam un no 1826. līdz 1827. gadam bijis inženieris Francijas armijā — inspicējis nocietinājumus, zīmējis plānus un rakstījis pārskatus. 1821. gadā ciemojies pie tēva, kas pēc Napoleona Bonaparta varas krišanas emigrēja uz Vāciju, Magdeburgā un ieinteresējies par tvaika mašīnām. Atgriežoties Francijā, centies izstrādāt tvaika mašīnu teoriju. 1824. gadā izdevis monogrāfiju "Pārdomas par uguns dzinējspēku un mašīnām, kas šo spēku attīsta" (Réflexions sur la puissance motrice du feu et sur les machines propres à développer cette puissance), šī ir Karno vienīgā publikācija. Darbā apskatījis ideālu ciklu, kas mūsdienās pazīstams kā Karno cikls. Viņa dzīves laikā darbs neguva popularitāti, tomēr vēlāk Rūdolfs Klauziuss un Viljams Tomsons izmantoja to otrā termodinamikas likuma izveidē un entropijas definēšanā. Karno teorijas izmantoja arī Rūdolfs Dīzelis, izstrādājot dīzeļdzinēju.

Karno nomira 1832. gadā Parīzē, holeras epidēmijas laikā, 36 gadu vecumā. Baidoties no slimības izplatīšanās, lielākā daļa no Karno pierakstiem tika apglabāti kopā ar viņu. Par godu Saadi Karno nosaukta Karno iela Gaujas ciemā Carnikavas novadā.

Atsauces

Ārējās saites 

1796. gadā dzimušie
1832. gadā mirušie
Parīzē dzimušie
Franču fiziķi
Ohaio (upe)

Ohaio () ir upe ASV, Misisipi pieteka. Sākas, satekot Alegneini un Monongahilai.

Kopējais upes garums ir 1579 km, tā tek cauri sešiem štatiem (vairāk pa to robežu), sateces baseinā — 14 štati. Upei bijusi liela nozīme Amerikas pamatiedzīvotāju dzīvē, jo daudzas ciltis apmetās pie tās ielejas. Upe kādu laiku bija robeža starp mūsdienu Kentuki un Indiāņu teritoriju. Ohaio bija galvenais transporta maršruts sākotnējās paplašināšanās rietumu virzienā laikā. 19. gadsimtā šī bija Ziemeļrietumu teritoriju dienvidu robeža. Upes šaurākās vietas bija pārbēgšanas ceļš vergiem no dienvidiem uz ziemeļiem.

Atsauces

Ārējās saites 

ASV upes
Philae

Philae ir Eiropas Kosmosa aģentūras nolaižamais aparāts, kuru uz Čurjumova—Gerasimenko komētas kodola nogādāja zonde Rosetta. 2014. gada novembrī tas kļuva par vēsturē pirmo kosmisko aparātu, kas veicis mīkstu nolaišanos uz komētas.

Aparāts no Zemes startēja 2004. gada 2. martā ar nesējraķeti Ariane 5G+. Zondes Rosetta sastāvā tas vairāk nekā desmit gadu veica ceļojumu uz Čurjumova—Gerasimenko komētu. Ceļojuma laikā veikti vairāki Zemes un Marsa, kā arī asteroīdu Šteins un Lutēcija pārlidojumi.

 Rosetta iegāja orbītā ap Čurjumova—Gerasimenko komētu.

 08:35 UTC Philae atdalījās no Rosetta. Uz komētas kodola tas nosēdās 15:35 UTC. Apstiprinājuma signāls par nolaišanos saņemts 16:03 UTC. Telemetrijas dati rādīja, ka pēc aparāta pieskaršanās komētas virsmai nav nostrādājis raķešdzinējs, kuram vajadzēja piespiest Philae pie virsmas, un nav izlaistas divas harpūnas, kurām aparātu vajadzēja fiksēt. Izrādījās, ka nolaižamais aparāts ir vairākas reizes atlēcis no virsmas un īstenībā veicis trīs nolaišanās: 15:33, 17:26 un 17:33 UTC. Pastāvīgajā nosēšanās vietā Philae atrodas netālu esošas klints ēnā, tādēļ tā saules baterijas nav pienācīgi apspīdētas.

14. novembra rītā novērtēts, ka akumulatorā elektroenerģijas pietiks tikai atlikušajai dienai. Lai paspētu iegūt maksimāli iespējamos zinātniskos datus, tika veikta grunts urbšana, un izpētas dati noraidīti uz Rosetta, no kurienes uz Zemi. Sakari ar Philae pazuda 00:36 UTC, jo akumulators bija pilnībā izlādējies.

Speciālisti cerēja, ka Philae darbība atjaunosies, kad tā saules baterijas saņems pietiekamu gaismas daudzumu. Tas notika 2015. gada 13. jūnijā. 20:28 UTC tika saņemts signāls no nolaižamā aparāta. Jūnijā vēl izdevās nodibināt vairākus sakaru seansus, saņemot informāciju, ka Philae ir darbspējīgs. Pēdējais signāls saņemts 9. jūlijā. Turpmākie mēģinājumi sazināties ar aparātu bija neveiksmīgi. 2016. gada februārī Philae atzīts par zaudētu.

Atsauces

Ārējās saites 

 ESA Rosetta

Rosetta
Krona slimība

Krona slimība () ir iekaisīgu zarnu slimību grupā ietilpstoša slimība, kas var ietekmēt jebkuru gremošanas orgānu sistēmas daļu no mutes līdz anālajai atverei.

Klīniskā aina 
Pie slimības simptomiem var pieskaitīt vēdersāpes, caureju (var būt asiņaina, ja iekaisums ir smags), drudzi un svara zudumu. Citas komplikācijas var rasties ārpus gremošanas orgānu sistēmas, piemēram, anēmija, ādas izsitumi, artrīts, acs iekaisums un nogurums. Parasti notiek arī zarnu obstrukcija, tiem, kas slimo ar šo slimību, ir arī lielāks risks saslimt ar zarnu vēzi.

Ārstēšana 
Pašlaik nav tādu medikamentu vai ķirurģisko procedūru, ar ko varētu izārstēt Krona slimību. Svarīga ārstēšanas daļa ir smēķēšanas atmešana (ja tiek smēķēts). Katrs piektais ar Krona slimību slimais cilvēks tiek hospitalizēts ik gadu, pusei no viņiem nākamo desmit gadu laikā nepieciešama operācija. Tiek ieteikts operācijas veikt pēc iespējas mazāk. Tāpat ir ieteicams ik pēc pāris gadiem pēc saslimšanas veikt zarnu vēža pārbaudi ar kolonoskopiju.

Epidemioloģija 
Krona slimība skar apmēram 3,2 cilvēkus uz 1000 iedzīvotājiem Eiropā un Ziemeļamerikā. Āfrikā un Āzijā šī ir mazāk izplatīta slimība. Tā jau vēsturiski bijusi izplatītāka vairāk attīstītākajā pasaules daļā. Tomēr arī jaunattīstības valstīs kopš 20. gadsimta 70. gadiem ir palielinājies saslimušo skaits. 2010. gadā no iekaisīgu zarnu slimībām pasaulē bija 35 tūkstoši mirušo; tiem, kas saslimuši ar Krona slimību, bija nedaudz samazinājies dzīves ilgums. Krona slimība sāk parādīties pusaudžu vecumā un tiem, kas ir 20—30 gadus veci, tomēr saslimšana var notikt jebkurā vecumā. Slimība vienādi skar vīriešus un sievietes. Slimība nosaukta gastroenterologa Barila Bernarda Krona vārdā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Dermatologs.lv informācija
 Vesels.lv informācija

Slimības
Boriss Tadičs

Boriss Tadičs (, dzimis ) ir serbu politiķis, bijis Serbijas prezidents no 2004. līdz 2012. gadam.

Biogrāfija 

Dzimis Sarajevā augstskolas pasniedzēja un psihiatres ģimenē. Belgradas universitātē ieguvis psihologa izglītību. Strādājis par pasniedzēju. Iesaistījies disidentu kustībā, Demokrātijas veicināšanas centra izveidotājs un pirmais direktors. Serbijas Demokrātiskās partijas biedrs kopš 1990. gada, līderis no 2004. gada, kad atentātā tika nogalināts tās iepriekšējais vadītājs.

Pēc Slobodana Miloševiča gāšanas 2000. gadā Tadičs līdz 2003. gada jūnijam bija telekomunikāciju ministrs, 2003. — 2004. gadā — aizsardzības ministrs Serbijas Melnkalnes ministru padomē. 2004. gadā ievēlēts par Serbijas prezidentu, amatu ieņēmis līdz 2012. gadam, kad atkāpies no amata, lai prezidenta vēlēšanas varētu notikt reizē ar parlamenta vēlēšanām. Lai arī prezidenta vēlēšanu 1. kārtā Tadičs uzvarēja, tomēr 2. kārtā ar nelielu pārsvaru uzvarēja Tomislavs Nikoličs.

Pēc neveiksmīgajām vēlēšanām pametis partijas līdera amatu. 2014. gadā izveidojis savu politisko bloku, ar kuru tajā pašā gadā iekļuvis parlamentā. Tiek raksturots kā prorietumniecisks politiķis.

Atsauces 

1958. gadā dzimušie
Sarajevā dzimušie
Bosnijas un Hercegovinas serbi
Serbijas politiķi
Tadičs

Tadičs (, ; sieviešu dzimtē Tadiča) ir horvātu/serbu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Boriss Tadičs (Борис Тадић, 1958) — serbu politiķis, bijušais Serbijas prezidents;
 Dušans Tadičs (Душан Тадић; 1988) — serbu futbolists.

Horvātu uzvārdi
Serbu uzvārdi
Detlavs Brantkalns

Detlavs Brantkalns (; dzimis , miris ) bija latviešu izcelsmes padomju virsnieks, ģenerālleitnants. Otrā pasaules kara laikā komandēja 130. latviešu strēlnieku korpusu.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1898. gadā Tirzas pagastā. Jau agrā jaunībā iesaistījās kreisajā kustībā, 1916. gadā iestājies LSD, vēlāk pieslejoties Latvijas Komunistiskajai partijai.  Latvijas brīvības cīņu laikā no 1918. gada decembra līdz 1919. gada jūnijam karoja Padomju Latvijas armijas sastāvā. Vēlāk piedalījās padomju-poļu karā un Krievijas pilsoņu karā.

Pēc pilsoņu kara beigām 1926. gadā beidza virsnieku kursus "Vistrel", līdz 1938. gadam ieņēma dažādus amatus Sarkanajā armijā. Lielā terora laikā 1938. gada maijā Brantkalnu arestēja un apsūdzēja kā "latviešu fašistiskās organizācijas" dalībnieku, tomēr pēc diviem cietumā pavadītiem gadiem viņu atbrīvoja. 1940. gadā nozīmēts par pasniedzēju kursos "Vistrel".

Otrā pasaules kara laikā komandēja 43. gvardes latviešu strēlnieku divīziju (1943-1944) un 130. latviešu strēlnieku korpusu (1944-1945). Pēc kara Brankalnu ievēlēja PSRS Augstākajā padomē un līdz atvaļināšanai 1954. gadā viņš ieņēma dažādus amatus Padomju armijā.

Miris 1979. gada 8. augustā Rīgā. Apglabāts Raiņa kapos.

Detlava Brantkalna vārdā ir nosaukta iela Rīgā.

Piezīmes un atsauces 

PSRS virsnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Otrā pasaules kara dalībnieki
Latviešu tautības virsnieki
PSKP biedri
Padomju represiju upuri
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Krievijas latvieši
Raiņa kapos apbedītie
Gulbenes novadā dzimušie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Suvorova ordeni apbalvotie (PSRS)
Ar Kutuzova ordeni apbalvotie (PSRS)
Starp zvaigznēm

"Starp zvaigznēm" () ir 2014. gada amerikāņu un britu zinātniskās fantastikas filma, kuras režisors ir Kristofers Nolans.

Filma ir stāsts par pētniekiem, kas caur tārpeju dodas ceļojumā ārpus galaktikas robežām, lai atrastu cilvēkiem dzīvošanai piemērotu planētu. Tajā galvenās lomas attēlo Metjū Makonahijs, Anna Hetaveja, Džesika Česteina un Maikls Keins. Filmas scenāriju sarakstīja K. Nolans kopā ar savu brāli Džonatanu. Par iedvesmas avotu filmai kalpojis teorētiskā fiziķa Kipa Torna darbs, Torns bija arī filmas zinātniskais konsultants un izpildproducents.

Filmas "Starp zvaigznēm" pirmizrāde notika  Losandželosā, ASV. Latvijā filma tiek izrādīta kopš . Filmas mūzikas autors ir Hanss Cimmers.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2014. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Kristofera Nolana filmas
Sikspārņu alas

Sikspārņu alas (arī Zābaku alas) ir mākslīgi veidotas alas Kazu gravas apkārtnē. 1985. gadā šīs alas apzināja un uzmērīja alu pēnieks Guntis Eniņš. Šīs ir lielākās dolomītu alas Latvijā. Pavisam Kazu ielejas apkārtnē tika atrastas 7 alas, no kurām viena pie Ceipu mājām jau bija aizbrukusi. Vairāki ģeologi uzskata, ka alu izcelsme ir saistāma ar karsta vai sufozijas procesu, bet patiesībā laika posmā no 1905. līdz 1910. gadam šeit pazemē tika lauzts dolomīts, kuru pēc tam veda dedzināt uz tuvējiem kaļķu cepļiem, savukārt pēcāk alas veidojušās iebrūkot to griestiem. Mūsdienās ir aizliegts doties uz šīm alām, jo tajās ziemo viena no lielākajām sikspārņu kolonijām Latvijā un alas griestos atrodas bīstamas, nenoturīgas dolomīta plāksnes. Lielajā Sikspārņu alā, kuras eju kopgarums ir 54-63 metri un kopējais tilpums 175 m2, 1985. gadā tika apgredzenoti 246 sikspārņi, kas ir lielākais skaits sikspārņu novērošanas vēsturē Latvijā, bet pēc vairākiem tūristu grupu apmeklējumiem sikspārņi skaits alā ir ievērojami sarucis. Lielā Sikspārņu ala bija pirmā ala Latvijā, kuru uzmērot, garums pārsniedza 50 m. Reizēm šajās alās mēdz būt iežu nobrukumi, par ko liecina dolomītu atlūžņi un šķembas uz alas grīdas.

Atsauces 

Latvijas dabas pieminekļi
Iežu atsegumi
Latvijas iežu atsegumi
Priekuļu pagasts
Latvijas alas
Trīsdimensiju telpa

Trīsdimensiju telpa ir pasaules ģeometriskais modelis. Šādai telpai ir 3 dimensijas: augstums, platums un garums. To var uzskatīt par "skatuvi", kurā ir iespējams attēlot reāla objekta vai ģeometriskas figūras virsotņu punktu novietojumu, izmantojot augstumu, platumu un garumu.

Katrai objekta virsotnei var piešķirt trīs parametrus: x, y, z.
 x parametrs jeb garums norāda, cik tālu vai tuvu punkts atrodas no skatu punkta;
 y parametrs jeb platums norāda, kāds būs virsotnes punkta horizontālais novietojums;
 z parametrs jeb augstums norāda, kāds būs virsotnes punkta vertikālais novietojums.

Tiek uzskatīts, ka trīsdimensiju telpas izjūta cilvēkam attīstās jau agrā bērnībā un ir cieši saistīta ar kustību koordināciju.

Dažkārt lieto terminu 3D, ar ko apzīmē trīsdimensiju attēlu jeb priekšmetu vai objektu, kas apskatāms no visām pusēm. 3D ir telpisks skatījums uz objektu.

Ģeometrija
Lightwave

LightWave 3D ir 3D datorgrafikas programmatūra, ko izstrādājusi kompānija NewTek. To izmanto filmu, TV, kustību grafikās, digitālajā gleznošanā, vizuālo efektu, spēļu izstrādē, produktu dizaina izstrādē, arhitektūras vizualizācijā, virtuālajā produkcijā, mūzikas video un reklāmu izstrādē.

Pārskats 
LightWave ir programmatūras pakotne, kuru izmanto 3D datorgrafikas renderēšanā gan animētā, gan statiskā veidā. Tas sevī ietver renderēšanas dzini, kas atbalsta tādas iespējas kā objektu realistisku atspoguļojumu, radiosity, caustics un neierobežotus renderēšanas mezglus (unlimited render nodes) par brīvu. 3D modelēšanas komponentes atbalsta gan poligonu modelēšanu, gan subdivision surfaces.

Ārējās saites 

NewTek mājaslapa

3D grafikas programmatūra
Atons (mitoloģija)

Atons ēģiptiešu mitoloģijā un reliģijā ir saules diska personifikācija.

Atonu pielūdzu kā pastāvīgu saules dievu 18. dinastijas faraona Amenhotepa III valdīšanas laikā 15. gadsimtā p.m.ē., tomēr nākamā valdnieka Amenhotepa IV laikā tika aizliegts Amona kults, kā arī citu dievu pielūgšana; Atons tika pasludināts par Ēģiptes un ēģiptiešu vienīgo dievu — tika ieviests atonisms. Pats Amenhoteps IV ("Amons apmierināts") savu vārdu nomainīja uz Ehnatonu ("Atonam patīkamais"), kā arī pasludināja sevi par Atona kulta virspriesteri.

Atsauces

Ārējās saites 

Ēģiptiešu dievi
Mesavērdas nacionālais parks

Mesavērdas nacionālais parks () ir nacionālais parks Montezumas apgabalā, Kolorādo, ASV. Izveidots, lai aizsargātu nozīmīgus aizvēsturiskus klints mājokļus. 1978. gadā iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Aizņem 210 km lielu teritoriju netālu no Four Corners reģiona. Tajā atrodas simtiem pueblu apmetņu drupu, kas ir līdz 13 gadsimtiem vecas, un vairāk nekā 4000 arheoloģisko izrakumu vietas. Tiek uzskatīts, ka nacionālajā parkā esošā Klints pils ir lielākais klints mājoklis Ziemeļamerikā.

Ārējās saites 
 
 
 

ASV nacionālie parki
Ziemeļamerikas indiāņi
UNESCO Pasaules mantojuma vietas ASV
Kolorādo
Viktors Hausmanis

Viktors Hausmanis (dzimis ) ir latviešu literatūras un teātra zinātnieks. Dr.h. filol. (1972), Latvijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķis (1989).

Biogrāfija 
1954. gadā absolvējis Liepājas Pedagoģisko institūtu. No 1957. līdz 1992. gadam strādājis Latvijas Zinātņu akadēmijas Valodas un literatūras institūtā; kopš 1992. gada viņa darbavieta ir Latvijas Universitātes Literatūras, folkloras un mākslas institūts. No 1973. līdz 1984. gadam bija institūta direktora vietnieks, no 1983. līdz 1999. gadam — direktors, no 1999. līdz 2013. gadam — Literatūras vēstures nodaļas vadītājs. No 1989. līdz 2001. gadam vadījis Latvijas Zinātņu akadēmijas Humanitāro un sociālo zinātņu nodaļu.

Pētījis Raini un latviešu dramaturģiju. Vairāku Raiņa Kopoto rakstu sastādītājs un komentētājs, par to 1987. gadā saņēmis Latvijas PSR Valsts prēmiju. Publicējis rakstus par latviešu teātri un dramaturģiju, izrāžu recenzijas. Ir arī autors vairākām grāmatām par Raini un teātri.

1959. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru, 1965. gadā — Latvijas Rakstnieku savienības biedru. 1981. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu, 1996. gadā — Plūdoņa balvu. 2007. gadā saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielo medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Viktors Hausmanis

1931. gadā dzimušie
Latvijas zinātnieki
Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielās medaļas ieguvēji
Latvijas PSR Nopelniem bagātie kultūras darbinieki
Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenie locekļi
Piebalga

Piebalga ir viens no kultūrvēsturiskajiem novadiem Vidzemes centrālajā daļā. Mūsdienās tā teritorijā atrodas Vecpiebalgas un Jaunpiebalgas novadi.

Vēsture 
Piebalgas pilsnovads () pirmo reizi rakstos pieminēts 1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā. 1318. gadā minēta arhibīskapa Piebalgas pils, 1340. gadā uzcēla mūra pili. 
1530. gadā Piebalgas pils minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām. No 1599. gadā Piebalgas pilsmuižu pārvaldīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes Cēsu vaivads Macejs Dembinskis (Dembinski). 1688. gada Zviedru Vidzemes arklu revīzijā minēts, ka pils vairs nav apdzīvota, tās zemes sadalīja divās muižās, ko sāka dēvēt par Vecpiebalgu un Jaunpiebalgu (Neuhof). 
Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I 1711. gadā abas Piebalgas muižas piešķīra savam karavadonim Borisam Šeremetjevam, kura pēcnācējiem tās piederēja līdz 1920. gada agrārajai reformai.

Atsauces 

 
Latvijas kultūrvēsturiskie novadi
Boriss Šeremetjevs

Boriss Šeremetjevs (, 1652—1719), dažkārt zināms kā Roberts Šeremetjevs, bija Krievijas caristes diplomāts un karavadonis Lielā Ziemeļu kara laikā. Ģenerālfeldmaršals (1702), grāfs (1706). Piebalgas muižu īpašnieks.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1652. gada 25. aprīlī Maskavas bajāra Pjotra Šeremetjeva ģimenē. 1665. gadā 13 gadu vecumā kļuva par cara Alekseja galminieku. Reģentes Sofijas valdīšanas laikā piedalījās diplomātiskās sarunās par militāras savienības veidošanu pret Osmaņu impēriju ar Polijas-Lietuvas valdnieku Janu Sobeski un Svētās Romas impērijas ķeizaru Leopoldu I. 1695. gadā viņš piedalījās cara Pētera I karagājienā uz Azovu. 1697.—1699. gados B. Šeremetjevs diplomātiskās misijas sastāvā viesojās Austrijā, Venēcijā un Maltā.

Lielā Ziemeļu kara laikā Boriss Šeremetjevs kļuva par caram Pēterim I uzticamu karavadoni, kaut arī viņa komandētās karaspēka vienības 1700. gadā cieta sakāves kaujās pie Narvas un Alūksnes. Pirmās uzvaras pār zviedriem viņš izcīnīja 1701. gada kaujā pie Erestferas (1701) un kaujā pie Omuļiem (1702). Tikai tad pēc 10 dienu aplenkuma krievi ieņēma Alūksnes pili, Šeremetjeva gūstā nokļuva arī Bībeles tulkotājs prāvests Ernsts Gliks un viņa audžumeita Marta Skavronska. Ziņojumā caram Pēterim I viņš rakstījis, ka "Vidzemē no Rīgas līdz Rēvelei vairs nav ko postīt, ka tur pat gaiļus vairs nedzird dziedam". 1705. gadā viņš cieta sakāvi Mūrmuižas kaujā pret zviedriem. Astoņus mēnešus ilgā Rīgas aplenkuma laikā Šeremetjevs savu galveno mītni iekārtoja Dreiliņu muižā. Pēc Rīgas padošanās 1710. gada 14. jūlijā ģenerālfeldmaršals Boriss Šeremetjevs pieņēma rīdzinieku uzticības zvērestu, sēžot zviedru karalim Kārlim XII gatavotajā krēslā. Kā atlīdzību 1711. gadā cars Pēteris viņam piešķīra dzimtas īpašumā abas Piebalgas muižas.

Miris 1719. gada 17. februārī Maskavā, apbedīts Sanktpēterburgā Ņevas Aleksandra Lavrā.

Atsauces 

Vidzemes vēsture
Rīgas vēsture
Krievi
1652. gadā dzimušie
1719. gadā mirušie
Maiks Nikolss

Maiks Nikolss (; dzimis Mihails Igors Peškovskis (Mikhail Igor Peschkowsky) , miris ) bija Vācijā dzimis ebreju izcelsmes amerikāņu režisors, rakstnieks, producents un komiķis.

Karjeru sācis 20. gadsimta 50. gados kā komiķis. 1968. gadā ieguvis Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors par filmu "Absolvents". Vēl ir režisējis tādas filmas kā "Kurš baidās no Virdžīnijas Vulfas?", Catch-22, Carnal Knowledge, Silkwood, Working Girl, "Putnubūris", Closer, "Čārlija Vilsona karš" (Charlie Wilson's War), kas bija viņa pēdējā režisētā filma, un TV minisēriju Angels in America. Nikolss ir viens no 12 cilvēkiem (Nikolsa nāves brīdī), kas ieguvuši Emmy, Grammy, Amerikas Kinoakadēmijas un Tony balvu — visas četras lielās ASV izklaides industrijas balvas.

Atsauces

Ārējās saites 

1931. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Grammy balvas ieguvēji
Ērgļu viduslaiku pils

Ērgļu viduslaiku pils () bija Rīgas arhibīskapijas vasaļu Tīzenhauzenu pils 14.-16. gadsimtā pie Kokneses - Ērgļu - Piebalgas - Dzērbenes - Raunas lielceļa. Sagrauta Livonijas kara laikā 16. gadsimtā, līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi pils pamatu drupas Ērgļu parkā Ogres upes labajā krastā.

Vēsture 
Pirms Livonijas krusta kariem Ogres upes labajā krastā tagadējos Ērgļos atradusies viena no galvenajām Jersikas karaļvalsts Negestes pilsnovada pilīm. Pēc Letijas dalīšanas līguma 1210. gadā krustnešu varā nonākusī Jersikas valsts ziemeļu daļa tika sadalīta starp Zobenbrāļu ordeni un bīskapu Albertu. Sākumā Negestes pilsnovads () tika ordenim, bet 1213. gadā piešķirts bīskapam. 1229. gadā Rīgas bīskaps Nikolajs fon Nauens šo pilsnovadu izlēņoja savam vasalim Tīzenhauzenam.
Pēc J. G. Arnta uzskata 1341. gadā Engelberts fon Tīzenhauzens iesāka mūra pils celtniecību, kas pirmo reizi rakstos minēta 1397. gadā. Domājams, ka mūra pils celta Tīzenhauzenu zemes lēņu aizsardzībai pret lietuviešu sirojumiem, no kuriem lielākais notika 1375. gada marta sākumā, kad lielkungs Ķēstutis astoņas dienas postīja Lakstenes, Bērzaunes, Ērgļu, Piebalgas, Cesvaines un Baltavas draudžu novadus.

Livonijas kara laikā 1577. gadā Ērgļu pils padevās Livonijas karalim Magnusam, tādēļ Maskavijas karaspēks to atriebjoties nopostīja. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Ērgļu pilsnovada citadeli (, Эрл).
Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. 
Polijas karalis Stefans Batorijs Ērgļu pili piešķīra Macejam Dembinskim (Maciej Dembiński), tā kļuva par stārastijas centru un dokumentos nodēvēta par Orlēnu (, ). 1598. gadā Ērgļus (Erlau) atguva Tīzenhauzenu dzimta.

Poļu - zviedru kara laikā (1600—1629) Tīzenhauzeni cīnījās zviedru pusē, pils tika ieņemta 1601. gadā. Zviedru karaspēka pavēlnieks Sēdermanlandes hercogs Kārlis uzturējās Ērgļu pilī pirms Kokneses kaujas.

17. gadsimtā viduslaiku pils tika pamesta. 1722. gadā Tīzenhauzeni Ērgļu pilsmuižu ieķīlāja landrātam Gothardam Vilhelmam fon Bergam, kas to nopirka 1734. gadā.

Ap 1830. gadu, kad tika veidots pilsmuižas zīmējums marķīzam Pauluči, no Ērgļu viduslaiku pils bija palikušas tikai dažu sienu drupas un vārtu tornis pilnā augstumā, kas sagrauts Otrā pasaules kara laikā, kad 1944. gadā Ērgļu apkārtnē notika sīvas kaujas pret uzbrūkošo Sarkano armiju. Tagad torņa vietā ir tikai sarkanu ķieģelu lausku kaudze.

Pils apraksts 
Pilij bijusi taisnstūra forma. Pils iekšienē atradusies baznīca-kapella. Vārtu tornī, apaļā velvētā telpā, atradusies munīcijas noliktava. Iekļūšana pilī notikusi pa paceļamo tiltu. Pilij bijuši 4 torņi: apaļais, četrstūrainais, garais un vārtu tornis. Pils priekšā atradušās pirtis un ķieģeļu šķūņi, saimniecības ēkas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Rīgas arhibīskapijas pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Madonas novads
Igors Girkins

Igors Girkins (, dzimis  Maskavā), pazīstams ar pseidonīmu Strelkovs (), ir Krievijas publicists, krievu nacionālists un monarhists, vairāku militāro konfliktu dalībnieks. Viņam bijusi nozīmīga loma vairākos militāros konfliktos, īpaši 2014. gadā Donbasa karā. Ukrainas varas iestādes viņu vaino terorismā un Eiropas Savienība iekļāva sankcijām pakļauto personu sarakstā.

Dzīvesgājums 
Girkins bija Krievijas FDD dienestā līdz 2013. gada martam, uzskata, ka viņš piedalījās militārajās operācijās Čečenijā un Piedņestrā, iespējams, arī Bosnijas karā serbu spēku sastāvā.

2014. gada sākumā Girkins piedalījās Krimas okupācijā un Doneckas tautas republikas izveidošanā. Vairākus mēnešus viņš bija nemiernieku vadonis Slovjanskas pilsētā un viens no Donbasa zemessardzes vadītājiem. No maija līdz augustam I. Girkins bija Doneckas tautas republikas bruņoto spēku virspavēlnieks un aizsardzības ministrs. Augustā atkāpās no ministra amata un pameta Austrumukrainu.

Dalība pasažieru lidmašīnas notriekšanā 
ASV Čikāgas tiesa  neklātienē atzina Igoru Girkinu par vainīgu 2014. gada jūlijā virs Austrumukrainas notriektās pasažieru lidmašīnas katastrofā.

2022. gada 17. novembrī arī Nīderlandes tiesa atzina Igoru Girkinu kopā ar diviem citiem par vainīgu Malaizijas pasažieru lidmašīnas Boeing notriekšanā virs Ukrainas 2014. gada jūlijā un aizmuguriski piesprieda viņiem mūža ieslodzījumu. Kā Doneckas kaujinieku militārais komandieris, Girkins no Krievijas sagādāja "Buk" zenītraķešu kompleksa iekārtu.

Atsauces

Ārējās saites 

1970. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
Publicisti
Krievijas cilvēki
Teroristi
Vladimirs Einiņš

Vladimirs Einiņš (dzimis Vladimirs Eniņš , miris ) bija latviešu jūrnieks un politiķis.

Uzvārds mainījies dzimtsarakstu nodaļas kļūdas dēļ 1950. gadā. Apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni 1999. gadā, III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni 2000. gadā un 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

1990. gadā ievēlēts LPSR Augstākajā Padomē kā Latvijas Tautas frontes kandidāts. Bijis viens no Augstākās Padomes deputātiem, kas balsojuši par 1990. gada 4. maija Neatkarības deklarāciju.

Atsauces 

1936. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
LR Augstākās Padomes deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa

"Bada spēles: Zobgaļsīlis. 2. daļa" () ir 2015. gada amerikāņu fantastikas filma, kuras režisors ir Frānsiss Lorenss. Filmas sižets veidots pēc Sūzenas Kolinsas grāmatas "Zobgaļsīlis".

Filmas pirmizrāde notika . Šī ir pēdējā daļa "Bada spēļu" filmu sērijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV filmas
2015. gada filmas
Bada spēles
Lopbarības biete

Lopbarības biete (Beta vulgaris subsp. vulgaris), arī runkulis, ir parastās bietes pasuga, kas tika radīta 18. gadsimtā, lai to varētu izmantot kā lopbarību. Tās izteikti lielā sakne var būt baltā, dzeltenā vai oranži dzeltenā krāsā.

Pirmās lopbarības bietes parādījās ap 1750. gadu Reinzemē. Līdz tam laikam nepastāvēja atšķirības starp mājlopu un cilvēku uzturā lietotajām bietēm. Mūsdienās joprojām lopbarības bietes izmanto govju, cūku un citu mājlopu ēdināšanai galvenokārt vēsā klimata teritorijās, kur šie dārzeņi ir ar barības vielām bagāts uzturs mājlopiem, tiem pārlaižot ziemu. Jaunas, vēl lielas neizaugušas lopbarības bietes ir piemērotas arī cilvēku uzturam. Lopbarības biešu lakstus, kas ir audzēti bagātīgā un pietiekami apūdeņotā augsnē, var izmantot salātos. Pirmajā pasaules karā ēdiena trūkuma apstākļos karavīriem dažkārt ilgstoši nācās pārtikt no šīm bietēm.

Lopbarības bietēm, atšķirībā no cukurbietēm, nav nepieciešami īpaši ražas novākšanas instrumenti, jo tās daļēji aug virs zemes un ir iespējams tās novākt pat ar rokām.

Atsauces 

Amarantu dzimta
Lopbarība
Dārzeņi
Melnsakne

Melnsakne (Scorzonera hispanica) ir viengadīgs kurvjziežu dzimtas sakņaugs, kuru izmanto uzturā. Tas tiek audzēts kā dārzenis, līdzīgā veidā kā auzu sakne. Melnsakne zied dzelteniem ziediem, sakne zem zemes var sasniegt metra garumu, tās diametrs — 2 cm.

Melnsakne brīvā dabā aug Dienvideiropā un Tuvajos Austrumos. No šiem reģioniem tās audzēšana ir izplatījusies citur Eiropā. Lielākās melnsaknes audzētājvalstis mūsdienās ir Nīderlande, Beļģija un Francija.

Pārtikā visbiežāk izmanto melnsaknes saknes, kas ir ēdamas svaigā veidā, lai gan tās cietības dēļ mēdz nomizot. Saknes ir ļoti nozīmīgs magnija un dzelzs avots — šīs minerālvielas ir sastopamas vairāk nekā citos bieži audzētos dārzeņos. Saknes lieto sautējumos un kā nozīmīgu pārtikas piedevu ēdieniem, tās var arī marinēt, kā arī iegūt un dzert to sulu.

Ārējās saites 
 Melnsakne – kas tā ir?, darzalaiks.lv (2012).

Cigoriņu apakšdzimta
Dārzeņi
Eiropas flora
Volguntes iela

Volguntes iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Pleskodāles un Šampētera apkaimē. Volguntes iela sākas Smārdes ielas  krustojumā un beidzas Zolitūdes ielas un Kalnciema ielas krustojumā. Kopējais ielas garums ir 2260 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām.

Pa Volguntes ielu kursē 22., 35. un 56. maršruta autobusi.

Ielu savienojumi 
Volguntes iela krustojas ar šādām ielām:
 Smārdes iela ("T" veida krustojums)
 Ķemeru iela ("T" veida krustojums)
 Baseina iela ("T" veida krustojums)
 Fridriha Candera iela
 Zasulauka iela ("T" veida krustojums)
 Irlavas iela
 Rucavas iela 
 Apuzes iela 
 Pleskodāles iela
 Zolitūdes iela
 Kalnciema iela

Skatīt arī 
 Zemgales priekšpilsēta
 Pleskodāle
 Šampēteris

Atsauces 

Ielas Pleskodālē
Ielas Šampēterī
Zemgales priekšpilsēta
Žans Filips Ramo

Žans Filips Ramo (,  — ) bija franču komponists un mūzikas teorētiķis, kas darbojās baroka laikmetā.

Biogrāfija 
Cēlies no Dižonas ērģelnieka ģimenes. Pēc mācībām jezuītu skolā, 18 gadu vecumā devies uz Itāliju, kur papildinājis muzikālo izglītību Milānā.

Pēc atgriešanās dzimtenē bijis vijolnieks orķestrī, bet vēlāk kalpojis par ērģelnieku vairākās Francijas pilsētās, līdz 1723. gadā apmetās uz dzīvi Parīzē, kur nodarbojās ar garīgo un laicīgo muzikālo darbu komponēšanu. No 1745. gada karaļa galma komponists, vēlāk ieņemot Žana Batista Lulli vietu.

Darbojies instrumentālajā kamermūzikā, turpinot franču klavesīnistu tradīcijas — vairāku klavesīna skaņdarbu krājumu autors. Ramo savā daiļradē tiecās pēc dekoratīvākas rakstības un dinamiskākas attīstības. Vēlākajos gados nodevies galvenokārt operu komponēšanai.

Pazīstamākie muzikālie darbi: operas "Hipolits un Arisija" (1733. gadā), "Kastors un Pollūks" (1737. gadā), "Dardans" (1735. gadā), baletopera "Galantā Indija" (1735. gadā). Tāpat rakstījis kantātes, motetes un instrumentālo kamermūziku.

Ramo ir arī vairāku muzikāli teorētisko darbu autors, 1722. gadā izdotais "Traktāts par harmoniju.." kļuva par pamatu harmonijas mācībai mūzikā, kas pēc autora nāves ieguva turpmāko attīstību 19. un 20. gadsimta mūzikas teorētiķu darbos.

Ārējās saites 
 
 

1683. gadā dzimušie
1764. gadā mirušie
Kotdorā dzimušie
Francijas komponisti
Dāņu šaurumi

Dāņu šaurumi jeb Baltijas šaurumi ir triju paralēlu jūras šaurumu sistēma, kas savieno Baltijas jūru caur Kategatu un Skageraku ar Ziemeļjūru. Sastāv no trijiem šaurumiem:
 Ēresunds starp Zēlandes salu rietumos un Skandināvijas pussalas Zviedrijas krastu austrumos;
 Lielais Belts starp Fīnas salu rietumos un Zēlandes un Lollandes salām rietumos;
 Mazais Belts starp Jitlandes pussalu rietumos un Fīnas salu austrumos.

Pie Dāņu šaurumiem var pieskaitīt arī Femerbeltu starp Vācijai piederošo Fēmarnas salu un Lollandi.

Šaurumi ir vienīgais ceļš, pa kuru notiek ūdens apmaiņa starp Baltijas jūru un Atlantijas okeānu. Intensīva kuģošanas artērija, kuģu satiksmi regulē starptautiskas konvencijas un nolikumi. Visus šaurumus šķērso autoceļu un dzelzceļa tilti, kas savieno Skandināviju ar pārējo Eiropu.

Atsauces

Ārējās saites 

Jūras šaurumi
Dānijas šaurumi
Zviedrijas ģeogrāfija
Baltijas jūra
Dzērbenes viduslaiku pils

Dzērbenes viduslaiku pils () bija Rīgas arhibīskapijas saimniecības muižas pils 14.—16. gadsimtā pie Kokneses—Ērgļu—Piebalgas—Dzērbenes—Raunas lielceļa. Mūsdienās tās vietā atrodas Dzērbenes muižas pils ēka.

Viduslaiku pils bija celta uz pacēluma, kuru puslokā no rietumiem, ziemeļiem un austrumiem norobežoja divas gravas.

Vēsture 
Dzērbenes pils uzcelta pie latgaļu pilskalna (Augstā kalna) uz Piebalgas novada robežas. 13. un 14. gadsimtā Augstajā kalnā atradās koka pils.

Dzērbenes pilsnovada nosaukums Serben cēlies no tā pirmā pārvaldnieka Rīgas arhibīskapa vasaļa Sīmaņa Serbena (Zerbena) vārda.
1361. gadā Rīgas arhibīskaps Fromholds Piebalgas un Dzērbenes pilsnovadus ieķīlāja savam vasalim Bartolomejam no Tīzenhauzenes par 2800 Rīgas mārkām. Savukārt 1439. gadā arhibīskaps Henings Šarpenbergs Dzērbenes pilsnovadā savam vasalim Ansim Rennem izlēņoja Taurenes sētu.

Arhibīskapu un ordeņa savstarpējo cīņu laikā 1479. gadā, kad arhibīskaps Silvestrs Stodevešers noslēdza savienību ar Zviedrijas karali, pili ieņēma Livonijas ordenis. 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas ar ārkārtīgu nežēlību siroja Vidzemē. 1485. gadā Dzērbenes pils atkal piederēja arhibīskapam.

1530. gadā Dzērbenes pils minēta kā viena no arhibīskapa Tomasa Šēninga koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām (, ), kas atradās paša arhibīskapa apsaimniekošanā. 1555. gadā arhibīskaps Dzērbenes pilsmuižu uzdāvināja savam kancleram Kristapam Šturcam (Christoph Sturz). Kad 1556. gadā mestrs Heinrihs fon Gālens apcietināja arhibīskapu un ieslodzīja Smiltenes cietoksnī, pili ieņēma Livonijas ordenis. 

Sagrauta Livonijas karā 1577. gadā. No 1580. gadā Stefans Batorijs Dzērbenes pilsmuižu piešķīra Jānim Drobišam (Jan Drobysz). 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā pieminēta Dzērbenes citadele (, Зербен), pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. 16. gadsimta vidū Ivana IV karaspēku nopostītā pils tika pamesta un tās īpašnieki apmetās Dzērbenes muižas ēkās.
Zviedru Vidzemes laikā no 1625. gada Dzērbenes pilsmuiža (Serbenhof) piederēja Svantem Banneram.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Viduslaiku pilis Latvijā
Rīgas arhibīskapijas pilis
Cēsu novads
Panamas līcis

Panamas līcis () ir jūras līcis Klusā okeāna austrumos Centrālamerikas piekrastē. Rietumos to norobežo Asuero pussala, ziemeļos — Panamas zemesšaurums, austrumos — Darjenas piekraste. Panamas kanāls ziemeļos līci savieno ar Karību jūru. Līča platums pie ieejas ir ap 185 km, platākajā — 250 km un tas iestiepjas sauszemē par 140 km. Līča austrumdaļā izvietojies Pērļu salu arhipelāgs, rietumdaļā — Tabogas un Otokes salas. Krasta līnija izrobota, veido vairākus iekšējos līčus: Paritas līcis rietumos, Panamas līcis ziemeļos un Sanmigela līcis austrumos. Lielākās ostas krastos ir Panama, Lapalma un Čitre.

Atsauces

Ārējās saites 
 WWF. Central America: Pacific coast of Panama

Klusā okeāna līči
Panamas ģeogrāfija
Banska Štjavnica

Banska Štjavnica () ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Banska Štjavnicas apriņķa centrs. Ģeoloģiski pilsēta atrodas sena milzīga vulkāna kalderas iekšpusē. Sens kalnrūpniecības centrs. Pilsēta un tās apkārtne iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture 
Vēsturiski ievērojams sudraba ieguves centrs. Derīgo izrakteņu ieguve pilsētas apkārtnē pazīstama no 3. gadsimta p.m.ē., kad šeit dzīvoja ķelti. Pilsētas tiesības no 1238. gada. Tāpat kā vairums Slovākijas pilsētu, tā gadsimtiem atradusies Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Šelmecbāņa (). 1448. gadā pilsētu nopostīja spēcīga zemestrīce. 1627. gadā pirmoreiz pasaulē šeit raktuvēs tika izmantots šaujampulveris. Tika izveidotas sarežģītas hidrotehniskās būves — mākslīgie ezeri jeb t.s. tajhi (tajchy), kas saglabājušies līdz mūsdienām. 1735. gadā Banska Štjavnicā tika nodibināta pirmā Ungārijas kalnu skola, bet 1783. gadā — pirmā kalnu akadēmija. Tā tiek uzskatīta par pirmo tehnisko universitāti pasaulē. 1782. gadā Banska Štjavnica bija trešā lielākā Ungārijas pilsēta. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — Slovākijā.

Cilvēki 
Pēc etniskās piederības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (93,9 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (65 %), grieķu katoļi (18,9 %), nereliģiozi (7,6 %).

Banska Štjavnica ir ungāru astronoma Miksas Hella (Hell Miksa, 1720—1792) dzimtā pilsēta. No 1769. līdz 1777. gadam kalnu skolā par pasniedzēju strādāja Džovanni Antonio Skopoli, bet no 1847. līdz 1849. gadam — Kristiāns Doplers. Vietējā licejā savulaik mācījies ungāru nacionālais dzejnieks Šāndors Petēfi.

Ārējās saites 

Slovākijas pilsētas
Banska Bistricas apgabala pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Slovākijā
Kolona (Panama)

Kolona () ir ostas pilsēta Panamā, Karību jūras krastā, ieejas Panamas kanālā. Tā ir Kolonas provinces administratīvais centrs un tradicionāli zināma kā Panamas "otrā pilsēta". Kolona sākotnēji pilnībā atradās uz Mansanillo salas, to iekļāva Limonas līcis, Mansanillo līcis un Folksas upe. Kopš Panamas kanāla zonas likvidēšanas pilsētas robežas ir mainītas, iekļaujot kādreizējās Kanāla zonas pilsētas Kristobalu, Reinbousitiju, Margaritu un Koko Solo, kā arī bijušo ASV Armijas bāzi Fortguliku.

Panamas pilsētas
Varela

Varela var būt:

 Giljermo Varela;
 Huans Karloss Varela.

Uzvārdi
Pedru I (Brazīlija)

Pedru I (; dzimis , miris ) bija Brazīlijas Impērijas dibinātājs un tās pirmais valdnieks. Īsu laiku bija arī Portugāles valdnieks (kā Pedru IV).

Biogrāfija 
Dzimis Lisabonā, Pedru bija Portugāles karalistes valdnieka Žoau VI ceturtais bērns. Kad 1807. gadā Portugālē iebruka Napoleona karaspēks, Pedru tēvs ar ģimeni bēga uz Portugāles lielāko un bagātāko koloniju Brazīliju. 1820. gada revolūcija Lisabonā lika Pedru tēvam atgriezties Portugālē 1821. gada aprīlī, bet Pedru tika atstāts Brazīlijā kā reģents.

Brazīlijā ar plašu neapmierinātību tika uzņemta ziņa par Portugāles valdības draudiem atsaukt Brazīlijas politisko autonomiju, kas pastāvēja kopš 1808. gada. Pedru paziņoja par Brazīlijas neatkarību no Portugāles ,  viņš tika atzīts par Brazīlijas imperatoru. Līdz 1824. gada martam Pedru I sakāva visas Portugālei lojālās armijas vienības. 1826. gada martā viņš uz dažiem mēnešiem kļuva par Portugāles karali kā Pedru IV, taču atteicās no troņa savas vecākās meitas Marijas II labā. Nespēdams vienlaikus risināt Brazīlijas un Portugāles politiskās problēmas, 1831. gadā Pedru I atteicās no troņa par labu savam piecus gadus vecajam dēlam Pedru II un devās uz Eiropu, lai Portugāles tronī atjaunotu savu meitu Mariju, kuru bija gāzis Pedru I jaunākais brālis Migels. 1832. gada jūlijā Pedru I ar armiju iebruka Portugālē. Lai arī sācies kā Portugāles pilsoņu karš, tajā iesaistījās arī citas reģiona valstis. Miris 1834. gada septembrī no tuberkulozes.

Ārējās saites 
 
 

1798. gadā dzimušie
1834. gadā mirušie
Portugālē dzimušie
Brazīlijas monarhi
Portugāles monarhi
Bragansas dinastija
Hriņova

Hriņova () ir pilsēta Slovākijā, Banska Bistricas apgabala Detvas apriņķī.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta zināma no 16. gadsimta. Līdz 1890. gadam ta bija Detvas sastāvā. Sāka strauji attīstīties pēc tam, kad 1955. gadā apkaimē tika nodibināta militārās tehnikas rūpnīca, kas ražoja kājnieku kaujas mašīnas, kā arī celtniecības tehniku. Pēc Slovākijas nodibināšanās 1991. gadā, rūpnīca tika privatizēta un samazināja ražošanu.

Cilvēki 
Pēc tautības vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (98,56 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (88,85 %), nereliģiozi (6,19 %).

Ārējās saites 
 

Slovākijas pilsētas
Banska Bistricas apgabala pilsētas
Hūberts Opermans

Sers Hūberts Ferdinands Opermans (;  — ), Austrāljiā un Francijā pazīstams ar iesauku Oppy, bija Austrālijas riteņbraucējs un politiķis, kura izturības braucieni ar velosipēdu 1920. un 1930. gados viņam atnesa starptautisku atpazīstamību.

Hūberts ar velosipēdu brauca kopš astoņu gadu vecuma līdz savai 90. dzimšanas dienai, kad viņa sieva Mevisa, baidoties par viņa veselību un drošību, piespieda viņu to pārtraukt. Viņa riteņbraukšanas izturība padarīja Opermanu par vienu no visu laiku labākajiem Austrālijas sportistiem.

Pārstāvētās komandas 
 1924—1927: Malvern Star
 1928: Ravat-Malvern Star
 1929—1930: Malvern Star
 1931: Alleluia-Wolber, Elvish-Wolber
 1932—1935: Malvern Star

Ārējās saites 

1904. gadā dzimušie
1994. gadā mirušie
Austrālijas riteņbraucēji
Austrālijas politiķi
Vasko Nunjess de Balboa

Vasko Nunjess de Balboa (, dzimis ap 1475. gadu, miris 1519. gadā laika posmā starp 12. un 21. janvāri) bija spāņu jūrasbraucējs, pētnieks, gubernators un konkistadors. Viņš vislabāk ir zināms ar to, ka 1513. gadā šķērsoja Panamas zemesšaurumu un sasniedza Kluso okeānu, kļūstot par pirmo eiropieti, kas to paveicis.

1470. gados dzimušie
1519. gadā mirušie
Pētnieki
Konkistadori
Panamas vēsture
Aleksis Kivi

Aleksis Kivi (; dzimis Aleksis  Stenvalls (Alexis Stenvall) , miris ) bija somu rakstnieks. Pirmā nozīmīgā romāna somu valodā "Septiņi brāļi" (Seitsemän veljestä) autors.

Somu nacionālās literatūras (dramaturģijas un romantisma žanrs) pamatlicējs, aizsācis reālismu. Kivi pirmais iespiestais darbs bija romantisma traģēdija "Kullervo" (Kullervo; 1864), kam par pamatu tika ņemti somu nacionālā eposa "Kalevala" motīvi. Rakstījis arī dzeju, 1866. gadā iznācis dzejas krājums "Kanervala".

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1834. gadā dzimušie
1872. gadā mirušie
Somu rakstnieki
Somu valodā rakstošie
19. gadsimta rakstnieki
Pentakosti

Pentakostisms jeb Vasarsvētku draudzes ir kristietības protestantisma novirziens. Šī konfesija piešķir lielu nozīmi kristīšanai Svētajā Garā. Kā galveno pazīmi, ka cilvēks ir kristīts Svētajā Garā, pentakosti min runāšanu mēlēs — ekstātisku pārdzīvojumu, kura laikā cilvēks runā pašam nesaprotamā valodā vai neartikulētās skaņās.

Atsauces 

Kristietība
Mulenrūža (filma)

"Mulenrūža" (Moulin Rouge!) ir 2001. gada Austrālijas un ASV muzikālā filma, kuras režisors ir Bazs Lurmens.

Filma ir stāsts par jaunu angļu rakstnieku Kristianu, kas iemīlas nedziedināmi slimā Mulenrūžas zvaigznē Satīnā, kabarē aktrisē un kurtizānē. Tajā galvenās lomas attēlo Nikola Kidmena, Jūens Makgregors, Džims Brodbents, Ričards Roksburgs, Džons Legvisamo, Jaceks Komans un Kerolīna O'Konore.

"Mulenrūža" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai astoņās nominācijās, tai skaitā labākās filmas un labākās aktrises nominācijā, balva tika iegūta divās citās nominācijās: par labākā mākslinieka darba un labāko kostīmu nominācijā. Šī bija pirmā muzikālā filma pēdējo desmit gadu laikā, kas nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvas labākās filmas kategorijā (pēdējā bija 1991. gada "Skaistule un briesmonis"). Kidmenas nēsātajā kaklarotā bija 1308 dimantu (134 karātu), šis ir visu laiku dārgākais juvelierizstrādājums, kas izveidots filmai.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2001. gada filmas
ASV filmas
Austrālijas filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Eiropas Kino balvas ieguvējas filmas
Baza Lurmena filmas