joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Muradimas ieleja

Muradimas ieleja ir dabas parks dienvidu Urālos, Krievijas Federācijas Baškortostānas Republikas dienviddaļā Kugarču un Zilairas rajonu teritorijā. Izveidots 1998. gadā ar Baškortostānas Ministru kabineta lēmumu, kopš 2012. gada ietilpst biosfēras rezervātā "Baškīrijas Urāli". Atrodas Lielās Ikas un tajā parka teritorijā ietekošās Mazās Ikas upju baseinos (kuri savukārt ietilpst Urālas baseinā). Ielejas gleznainajos klinšu atsegumos ir redzami devona kaļķakmeņi, kas sniedzas no Muradimas ciema līdz Mazajai Ikas upei un tālāk uz ziemeļiem. Vietās, kur šīs upes izgrauzušas sev ielejas caur devona kaļķakmeņiem, veidojušās stāvas kraujas ar augstumu 100 un vairāk metru, tās ir pilnīgi kailas un viegli pieejamas ģeoloģiskai izpētei.

Parkā var nokļūt pa grants ceļu Mrakovo — Muradima, autobusu satiksmes pa šo ceļu gandrīz nav. Iekļuve parkā un galvenajās alās ir par maksu.

Rezervāta zona, kurā aizliegta jebkāda saimnieciska darbība, aizņem 31 km² (ap 14% parka teritorijas). 121 km² aizņem lieguma zona, kurā atļauta ierobežota organizēta saimnieciska darbība, atlikušos 84 km² aizņem tūrismam un atpūtai paredzētā zona. Ielejas garums ir 28 kilometri.

Reljefs 

Ziemeļos un ziemeļrietumos valda mēreni kalnains reljefs ar dziļām upju izgrauztām ielejām, rietumos un dienvidrietumos izteikti kalnains, dienvidos — erozijas reljefs. Biežas karsta kritenes. Parkā šobrīd uzskaitītas 46 alas, 36 no tām pie Lielās Ikas Muradimas ciemata apkaimē. No alām ievērojamākā ir Novomuradimovskas ala (Яңы Мораҙым мәмерйәһе), kuras garums ir 1850 metru un pirmie 500 metri ir cilvēkam ar grūtībām izlienami. Vairākās alās konstatētas paleolīta, mezolīta un neolīta cilvēku pēdas.

Flora 

Teritorijas mežainums ir 69%. Galvenokārt platlapju un gaišie skuju koku meži, stepes, reizēm pļavas.

Starp augiem atzīmētas 11 endēmas sugas, 17 Baškortostānas Sarkanajā grāmatā ierakstītas sugas, astoņas no kurām bijušas iekļautas Krievijas PFSR Sarkanajā grāmatā.

Fauna 

Uzskaitītas 27 zīdītāju, 9 zivju, 5 abinieku un 4 rāpuļu sugas. No lielajiem dzīvniekiem parkā sastopami vilki, lūši, mežacūkas, aļņi, staltbrieži, Sibīrijas stirnas. Ligzdo 122 putnu sugas, 10 kurām iekļautas Krievijas Sarkanajā grāmatā.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Parka vietne

Baškortostānas ģeogrāfija
Krievijas rezervāti
Birkirkara

Birkirkara () ir pilsēta Maltā. 2019. gadā Birkirkarā dzīvoja 24,4 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir lielākā Maltas pilsēta, lielāka arī par Maltas galvaspilsētu Valletu. Atrodas blakus galvaspilsētai, kā arī citām apdzīvotām vietām. Birkirkaru dibināju feniķieši, pilsētas statusu ieguva 1402. gadā.

Ārējās saites 

 

Maltas pilsētas
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — līdztekas vīriešu komandām

Līdztekas vīriešu komandām bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no divām komandu disciplīnām  sporta vingrošanā.

Komandu sacensības uz līdztekām notika 9. aprīlī, Panatinaiko stadionā. Sacensībās startēja 3 komandas, kopumā ar 63 sportistiem no 2 valstīm. Daļa no Grieķijas komandas dalībnieku identitātes nav zināma.

Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Vācijas vingrotāju komanda (komandas līderis Fricis Hofmanis). Sudrabas medaļu izcīnīja Panelinis vingrošanas klubs (komandas līderis Spiridons Atanasopuls) no Grieķijas, savukārt bronzas medaļu ieguva Etnika vingrošanas klubs (komandas līderis Joannis Hrisafis) no Grieķijas.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

komandas
Baņķieris (2020. gada filma)

"Baņķieris" () ir 2020. gada ASV drāma, kuras režisors ir Džordžs Nolfi. Galvenās lomas atveido Semjuels Džeksons, Entonijs Makkijs, Džesijs T. Ušers, Nikolass Hults un Nia Longa. Filmas pirmizrāde notika .

Atsauces

Ārējās saites 

2020. gada filmas
ASV filmas
Drāmas
KazSciSat

KazSciSat ir Kazahstānas Kosmiskās tehnikas un tehnoloģiju institūta zinātniskais pavadonis. Kosmiskā aparāta galvenais izdevums ir pētīt Zemes seismiskās aktivitātes priekšvēstnešus. KazSciSat orbītā tika palaists 2018. gada decembrī.

Kosmiskais aparāts tika izgatavots uzņēmumā Ghalam. Tas veidots CubeSat 3U formā ar masu aptuveni 3 kg. Galvenais instruments bija trīs komponentu plūsmas — vārtu magnetometrs LEMI-040, kas bija izgatavots Ukrainas Kosmisko pētījumu institūta Ļvovas centrā. Ar to tika mērīti fiziskie procesi jonosfērā, lai atklātu to saistību ar Zemes procesiem.

Lidojuma gaita 
KazSciSat tika palaists  18:34 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 Full Thrust no no Vandenberga Gaisa spēku bāzes starta laukuma SLC-4E. Kopā ar KazSciSat tika palaisti 65 mazie pavadoņi.

Ārējās saites 
 Казахстанская космическая система научного назначения на базе наноспутника СubeSat-3U, проект KazSciSat Kosmiskās tehnikas un tehnoloģiju institūts
 KAZAKH SCIENTIFICSATELLITE Ghalam
 KazSciSat 1 Gunter Dirk Krebs
 KAZSCISAT-1 N2YO, orbītas parametri

Kazahstānas kosmiskie aparāti
CubeSat pavadoņi
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas stienis vīriešu komandām

Vingrošanas stienis vīriešu komandām bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no divām komandu disciplīnām  sporta vingrošanā.

Komandu sacensības uz līdztekām notika 9. aprīlī, Panatinaiko stadionā. Šajās sacensībās startēja tikai viena vingrotāju komanda ar 11 sportistiem no Vācijas. Tiesneši deva punktus par šādām sastāvdaļām: demonstrējuma izpildi, ritmu un tehnisko grūtības pakāpi. 

Tā kā sacensībās startēja tikai Vācijas vingrotāju komanda, tā arī ieguva zelta medaļu. Šī bija otrā šī vingrotāju komandas zelta medaļa šo olimpisko spēļu vingrošanas pasākumos.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

komandas
Peldēšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 100 metri brīvajā stilā vīriešiem

100 metri brīvajā stilā vīriešiem bija viena no četrām peldēšanas disciplīnām brīvajā stilā, kas tika aizvadīta 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Sacensības tika aizvadītas 11. aprīlī. Tās notika Zijas līcī. Tajās startēja 10 sportisti no 4 valstīm, četriem sportistiem no Grieķijas nav zināma identitāte. Sportisti ar kuģi tika ievesti līcī un viņiem bija jāpeld krasta virzienā. Starta līnija atradās starp divām bojām. Sportisti peldēja krasta virzienā, kur finiša līniju iezīmēja sarkans karogs.

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Ungārijas sportists Alfrēds Hajošs. Alfrēdam Hajošam šī bija viena no divām medaļām, ko viņš izcīnīja peldēšanas sacensībās; otru medaļu viņš izcīnīja 1200 metru disciplīnā. Sudraba medaļu ieguva Austrijas sportists Oto Heršmans. Bronzas medaļa netika pasniegta, jo pārējiem sportistiem rezultāts nav zināms.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Rekordi 
Par olimpisko rekordu 100 metru brīvajā stilā kļuva Ungārijas sportista Alfrēda Hajoša rezultāts. Viņš šo distanci veica 1 minūtē un 22.2 sekundēs.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Brīvais stils
Riteņbraukšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 12 stundas vīriešiem

12 stundu brauciens vīriešiem bija viena no sešām riteņbraukšanas disciplīnām un viena no piecām treka riteņbraukšanas disciplīnām, kas bija iekļauta olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības notika 11. aprīlī no rīta un noslēdzās vakarpusē. Tajās startēja 7 sportisti no 4 valstīm. Sacensības tika aizvadītas Neo Falirona velodromā. Šī bija vienīgā reize olimpisko spēļu vēsturē, kad 12 stundu brauciens bija iekļauts spēļu programmā. Lai gan sacensībās startēja 7 sportisti, visas 12 stundas sacensībās pavadīja tikai divi sportisti, savukārt pārējie izstājās.

Zelta medaļu izcīnīja Austrijas sportists Ādolfs Šmals, bet sudraba medaļu izcīnīja Lielbritānijas sportists Frederiks Kīpings. Ādolfam Šmalam šī bija viena no trim olimpiskajām medaļām šajās olimpiskajās spēlēs riteņbraukšanā.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

12 stundas
Riteņbraukšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 100 kilometri vīriešiem

100 kilometri vīriešiem bija viena no sešām riteņbraukšanas disciplīnām un viena no piecām treka riteņbraukšanas disciplīnām, kas bija iekļauta olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības notika 8. aprīlī, līdz ar to tā bija pirmā disciplīna, kas norisinājās riteņbraukšanā šajās olimpiskajās spēlēs. Tajās startēja 9 sportisti no 5 valstīm. Sacensības tika aizvadītas Neo Falirona velodromā. Sportistiem bija jāveic 300 trases apļi. Lai gan sacensībās startēja 9 sportisti, visus 300 apļus veica tikai divi sportisti.

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Francijas sportists Leons Flamāns, savukārt sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Georgijs Koletis. Leonam Flamānam šī bija viena no trim olimpiskajām medaļām šajās olimpiskajās spēlēs riteņbraukšanā. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Rekordi

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

100 kilometri
Šaušana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 25 metri ar militāro pistoli vīriešiem

25 metru šaušana ar militāro pistoli vīriešiem bija viena piecām šaušanas disciplīnām un viena no trim disciplīnām ar pistoli, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā.

Sacensības notika 10. aprīlī Kalitejas šaušanas poligonā Skopeftirionā. Šajās sacensībās piedalījās 16 sportisti no 4 valstīm. Lielākā daļa sportistu bija no Grieķijas. Amerikāņi izmantoja Kolt revolverus, kas bija ātrāki par pārējo sportistu ieročiem. 

Zelta medaļu izcīnīja ASV sportists Džons Peins. Viņa brālis Samners Peins izcīnīja sudraba medaļu, bet bronzas medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Nikolajs Morakis. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

Militārā pistole, 25 metri
Šaušana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 300 metri ar šauteni trijās pozīcijās vīriešiem

300 metru šaušana ar šauteni trijās pozīcijās vīriešiem bija viena no piecām šaušanas disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no divām disciplīnām, kurā izmantoja šauteni.

Sacensības notika 11. un 12. aprīlī Kalitejas šaušanas poligonā Skopeftirionā. Tajās sacentās 20 sportisti no 3 valstīm. Sportistiem bija jāveic 40 šāvieni pa četrām šāvienu virknēm.

Zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Grieķijas sportists Georgijs Orfanidis, arī sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists — Joannis Frangudis. Savukārt bronzas medaļu izcīnīja Dānijas sportists Vigo Jensens. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

šautene 3 pozīcijas
Teniss 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vīriešu dubultspēles

Vīriešu dubultspēles bija viena no divām tenisa disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības tika aizvadītas no 8. līdz 11. aprīlim. 8. aprīlī tika aizvadīti ceturdaļfināli, 8. aprīlī — pusfināli un 11. aprīlī notika fināls. Dubultspēļu sacensības norisinājās Atēnu lauka tenisa klubā un Neo Falirona velodromā. Dubultspēlēs startēja 6 tenisistu komandas no 4 valstīm, kaut gan faktiski sacensībās startēja tikai 5 tenisistu komandas. Šī bija vienīgā disciplīna 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur komanda varēja sastāvēt no dažādu valstu pārstāvjiem.

Visas olimpiskās medaļas ieguva Jauktās komandas pārstāvji. Zelta medaļu izcīnīja Džons Bolands un Frīdrihs Trauns, sudraba medaļu ieguva Dionisijs Kasdaglis un Demetrijs Petrokokins, bet bronzas medaļu izcīnīja Edvīns Fleks un Džordžs S. Robertsons.

Dubultspēļu komanda Dionisijs Kasdaglis un Demetrijs Petrokokins Starptautiskās Olimpiskās komitejas rezultātu datubāzē tiek pieskaitīta pie Jauktās komandas. Kasdaglis vienspēlēs SOK datubāzē ir norādīts kā Grieķijas pārstāvis. Viņš dažādos avotos tiek minēts kā, iespējams, ēģiptietis vai kā brits, jo kādu laiku ir dzīvojis gan Lielbritānijā, gan Ēģiptes pilsētā Aleksandrijā. Petrokokins SOK datubāzē netiek identificēts ar nevienu valsti; tomēr vairāki avoti norāda, ka Petrokokins ir grieķis. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba medaļas un bronzas medaļas ieguvējiem.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Kopvērtējums

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts dubultspēļu komandu skaits (katrā komandā ir 2 spēlētāji) no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

dubultspēles
Teniss 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vīriešu vienspēles

Vīriešu vienspēles bija viena no divām tenisa disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības tika aizvadītas no 8. līdz 11. aprīlim. 8. aprīlī tika aizvadītas pirmās kārtas sacensības, 9. aprīlī — ceturdaļfināli, 10. aprīlī — pusfināli un 11. aprīlī notika pusfināls. Vienspēļu sacensības norisinājās Atēnu lauka tenisa klubā un Neo Falirona velodromā. Tajās startēja 13 sportisti no 6 valstīm. Neviens no tā laika vadošajiem spēlētājiem, Vimbldonas čempions Harolds Mahoni, ASV čempioni Roberts Vrens, Viljams Larneds un Vilfrēds Baddelijs sacensībās nestartēja. 

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Lielbritānijas sportists Džons Bolands. Sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Dionisijs Kasdaglis, bet bronzas medaļas ieguva Ungārijas sportists Momčilo Tapavica un Grieķijas sportists Konstantins Paspatis.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba medaļas un bronzas medaļas ieguvējiem. Sportisti, kas ieņema trešo vietu, medaļas nesaņēma.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Kopvērtējums

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

Vienspēles
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 800 metri vīriešiem

800 metri vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no piecām skrejceļa disciplīnām vieglatlētikā. 

800 metru sacensības notika 6. un 9. aprīlī Panatinaiko stadionā. 6. aprīlī tika aizvadīti priekšskrējieni, bet 9. aprīlī notika fināla skrējiens. Sacensībās startēja 10 sportisti no 7 valstīm. Viņi tika sadalīti divās priekšsacīkšu grupās un finālam kvalificējās divi labākie katra skrējiena sportisti.

Par pirmo olimpisko čempionu 800 metru distancē kļuva Austrālijas sportists Edvīns Fleks. Viņam šī bija otrā zelta medaļa šajās olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu ieguva Ungārijas sportists Nāndors Dāni, bet bronzas medaļu ieguva Grieķijas sportists Dimitrijs Golemis. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba un bronzas medaļas.

Rekordi 
Par olimpisko rekordu šajā disciplīnā kļuva Austrālijas sportista Edvīna Fleka rezultāts. Viņa rezultāts bija 2 minūtes un 10 sekundes, to viņš uzstādīja pirmajā priekšskrējienā. Šis olimpiskais rekords pastāvēja līdz nākamajām 1900. gada vasaras olimpiskajām spēlēm. Savukārt pasaules rekords šajā distancē (880 jardi = 804.66 metri) bija 1 minūte un 53.4 sekundes.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Priekšskrējieni 

 1. Priekšskrējiens

 2. Priekšskrējiens

Fināls

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

800 metri
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 110 metru barjerskrējiens vīriešiem

110 metru barjerskrējiens vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no piecām skrejceļa disciplīnām vieglatlētikā. 

Sacensības notika 7. un 10. aprīlī Panatinaiko stadionā. 7. aprīlī tika aizvadīti priekšskrējieni, bet 10. aprīlī notika fināla skrējiens. Sportisti tika sadalīti divās priekšsacīkšu grupās un finālam kvalificējās divi labākie katra skrējiena sportisti.

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva ASV sportists Tomass Kērtiss. Sudraba medaļu ieguva Lielbritānijas sportists Grentlijs Guldings, bet bronzas medaļa netika pasniegta pat ar atpakaļejošu datumu, kā citās disciplīnās, jo finālskrējienā piedalījās tikai divi dalībnieki.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba un bronzas medaļas.

Rekordi 
Par sākotnējo olimpisko rekordu šajā disciplīnā kļuva Lielbritānijas sportista Grentlija Guldinga rezultāts 18,4 sekundes. Šo rezultātu viņš uzstādīja 1. priekšskrējienā. Taču 2. priekšskrējienā šo rezultātu uzlaboja ASV sportists Tomass Kērtiss — 18 sekundes. Arī šis rekords tika uzlabots, kad fināla skrējienā ASV sportists Tomass Kērtiss uzstādīja jaunu olimpisko rekordu — 17,6 sekundes. Šis rekords pastāvēja līdz nākamajām 1900. gada Parīzes olimpiskajām spēlēm.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Priekšskrējieni 

 1. Priekšskrējiens

 2. Priekšskrējiens

Fināls

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

barjerskrējiens
Vikipēdija azerbaidžāņu valodā

Vikipēdija azerbaidžāņu valodā () ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas versija azerbaidžāņu valodā. Šīs valodas Vikipēdijas versija tika izveidota 2002. gada janvārī. 2020. gada aprīlī izveidoto rakstu skaits Vikipēdijas azerbaidžāņu valodas versijā pārsniedza 150 tūkstošus. Vēl pastāv Vikipēdija dienvidazerbaidžāņu valodā, kur raksta persiešu rakstībā, to veido azerbaidžāņi, kas dzīvo Irānā. Lielākā daļa (74,5%) no Vikipēdijas azerbaidžāņu valodā papildinātājiem ikdienā dzīvo Azerbaidžānā. 10,9% no papildinātājiem ir no Turcijas, 5,8 % ir no Vācijas, bet no Amerikas Savienotajām Valstīm ir 2,2%.

Atsauces 

Azerbaidžāņu valoda
Azerbaidžāņu valoda
Jandžou

Jandžou (, ), ir prefektūras līmeņa municipalitāte Dzjansu provincē Ķīnas austrumos. Izvietojusies provinces vidusdaļā Jandzi upes kreisajā krastā pie Lielā Ķīnas kanāla. Robežojas ziemeļos ar Huaiaņu, austrumos — ar Jaņčenu un Taidžou, dienvidos — ar Džeņdzjanu, dienvidrietumos — ar provinces galvaspilsētu Naņdzjinu, bet rietumos — ar Aņhui provinci.

Vēsture 
Pirmā apdzīvotā vieta Jandžou apvidū — Guanlina (廣陵, Guǎnglíng) dibināta Pavasara un Rudens periodā. Pēc Jue valsts sakāves 485. gadā p.m.ē. Jandzi kreisajā krastā tika uzbūvēta nocietināta garnizona pilsēta Haņčena. Haņu dinastijas laikā Haņčena bija Guanlinas komandērijas centrs. 590. gadā pilsēta kļuva par Janas prefektūras centru un turpmāk saukta tagadējā vārdā.

Kopš Tanu dinastijas laika Jandžou kļuva par nozīmīgu ārējās tirdzniecības ostu Jandzi lejtecē. No 1282. līdz 1287. gadam Jandžou par Juaņu dinastijas ierēdni strādāja Marko Polo. Minu dinastijas laikā pilsēta bija ievērojams sāls tirdzniecības centrs.

Ekonomika 
Galvenās rūpniecības nozares ir kuģu būve un tekstilrūpniecība. Attīstīta amatnieciba, pārtikas rūpniecība un lauksaimniecības instrumentu ražošana.

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīnas pilsētas
Itālija 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Itālija (Itālijas Karaliste) 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viena no 14 pārstāvošajām valstīm. Itālija šajās olimpiskajās spēlēs bija pārstāvēta ar vienu sportistu — Džuzepi Rivabellu —, kurš startēja šaušanā. Bija plānots, ka olimpiskajās spēlēs startēs arī Karlo Airoldi, taču viņš iepriekš startējot sporta sacensībās bija saņēmis naudas balvas un līdz ar to tika diskvalificēts, jo nebija uzskatāms par amatieri. 

Šajās olimpiskajās spēlēs Itālijas sportisti medaļas neizcīnīja.

Sportistu sadalījums starp sporta veidiem

Šaušana  

Itālijas vienīgais sportists Džuzepe Rivabella startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni. Viņa iegūtais precīzais rezultāts nav zināms, viņš varētu būt izcīnījis no 14. līdz 41. vietai šajā disciplīnā.

Sportisti 
 Džuzepe Rivabella

Rezultāti 
 Šautene

Atsauces

Ārējās saites 
 Athens 1896 — Olympic.org /
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at )
 

Valstis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896
Šveice 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Šveice 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viena no 14 pārstāvošajām valstīm. Šajās olimpiskajās spēlēs tā bija pārstāvēta ar 2 sportistiem, kuri startēja divos olimpiskajos sporta veidos. 

Šveice šajās olimpiskajās spēlēs izcīnīja 3 olimpiskās medaļas, 1 zelta un 2 sudraba. Visas šīs medaļas tika izcīnījis Luijs Cuters, kurš startēja vingrošanā.

Šveices pilsonis Šarls Šampo arī startēja šajās olimpiskajās spēlēs. Viņš dzīvoja Bulgārijas galvaspilsētā Sofijā, līdz ar to Bulgārijas Olimpiskā komiteja uzskata viņu par savu sportistu un viņa rezultāts līdz ar to tiek pieskaitīts pie Bulgārijas rezultāta šajās spēlēs.

Medaļnieki

Sportisti ar vairākām medaļām

Medaļu sadalījums pa sporta veidiem

Sportistu sadalījums starp sporta veidiem

Šaušana  

Šaušanā Šveici pārstāvēja 1 sportists — Alberts Baumans. Viņš startēja 200 metru šaušanā ar militāro šauteni un iegūstot 1294 punktus, izcīnīja 8. vietu.

Sportisti 
 Alberts Baumans

Rezultāti 
 Šautene

Vingrošana  

Vingrošanā Šveice bija pārstāvēta ar Luiju Cuteru. Viņš startēja četrās vingrošanas disciplīnās, no kurām trijās izcīnīja medaļas. Zelta medaļu viņš izcīnīja vingrošanā uz zirga, bet sudraba medaļas izcīnīja atbalsta lēcienā un līdztekās.

Sportisti 
 Luijs Cuters

Rezultāti 
 Sporta vingrošana

Atsauces

Ārējās saites 
 Athens 1896 — Olympic.org /
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at )
 

Valstis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896
Lauma Fabrics

SIA "Lauma Fabrics" ir Latvijas tekstilizstrādājumu ražošanas, aušanas un audumu ražošanas uzņēmums, kas atrodas Liepājas speciālajā ekonomiskajā zonā Liepājas Ziemeļu priekšpilsētā. Uzņēmumu kopš 2018. gada pārvalda SIA European Lingerie Group un Helike Holdings OU, patiesais labuma guvējs ir Igaunijas uzņēmējs Indreks Rahumā (Indrek Rahumaa). 

"Lauma Fabrics" eksportē vairāk nekā 80% savas produkcijas uz vairāk nekā 20 dažādām pasaules valstīm.

Vēsture 
Tekstilrūpniecības uzņēmums "Lauma" dibināts 1971. gadā, 1977. gadā pilnīgi pabeidza uzņēmuma celtniecību, ražošanas korpusi aizņēma 11 ha, 1981. gadā strādājošo skaits sasniedza 5000 cilvēku.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to 1991. gada 4. jūnijā pārveidoja par valsts firmu “Lauma”, bet 1994. gadā par AS “Lauma”. 2004. gadā to iegādājās Igaunijas investīciju kompānija “Alta Capital”, kas 2005. gadā nodibināja divus meitas uzņēmumus — “Lauma Lingerie” un “Lauma Fabrics”. AS “Lauma” padomes priekšsēdētājs kopš 2007. gada bija Spānijas pilsonis Leibs Rikardo Rehters, viņa vietnieks Igaunijas pilsonis Indreks Rahumā. 2010. gadā Rīgas rajona tiesa pieņēma lēmumu par “Alta Capital Partners” maksātnespējas procesa uzsākšanu.

2005. gadā dibinātā SIA “Lauma Fabrics” ražo mežģīnes, trikotāžas adījumus, lentas un citus materiālus sieviešu veļas šūšanai.
Tā vienīgais īpašnieks ir AS “European Lingerie Group”, kas iegādājās arī Vācijas veļas ražošanas uzņēmumu “Felina”, izplatīšanas kompāniju Krievijā “AO Avangard”, kā arī veļas mazumtirgotāju internetā “Dessus-Dessous”.

2019. gadā SIA "Lauma Fabrics" reģistrēja meitas uzņēmumu SIA “Lauma Medical” medicīnisko izstrādājumu elastīgo saišu, jostu, pārsēju u.c. ražošanai un izplatīšanai.

Atsauces 

Latvijas uzņēmumi
Liepāja
Jauktā komanda 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Jauktā komanda 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija sportistu apvienotā komanda, kurai Starptautiskā Olimpiskā komiteja ļāva sastāvēt no dažādu valstu pārstāvjiem. 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs to veidoja 6 sportisti, kuri pārstāvēja trīs jau spēlēs startējošas valstis. Šie sportisti, trijās komandās (katrā pa diviem spēlētājiem) startēja  tenisa dubulstspēlēs.

Šajās olimpiskajās spēlēs Jauktā komanda izcīnīja trīs olimpiskās medaļas, 1 zelta, 1 sudraba un 1 bronzas medaļu.

Medaļnieki

Medaļu sadalījums pa sporta veidiem

Teniss  

Visi Jauktās komandas pārstāvji startēja tenisa dubultspēļu turnīrā. Zelta medaļu izcīnīja Džons Bolands un Frīdrihs Trauns, sudraba medaļu — Dionisijs Kasdaglis un Demetrijs Petrokokins, bet bronzas medaļu ieguva Edvīns Fleks un Džordžs S. Robertsons.

Sportisti

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Athens 1896 — Olympic.org /
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at )
 

Valstis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896
Jūlija Tkača

Jūlija Tkača (, meitas uzvārds — Ostapčuka (Остапчу́к); dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone, 2014. gada pasaules čempione, trīskārtējā Eiropas čempione, 2019. gada Eiropas spēļu čempione, Ukrainas Nopelniem bagātā sporta meistare.

Biogrāfija 
Dzimusi 1989. gadā Koveļā. Ar brīvu cīņu sāka nodarboties 2002. gadā. 2008. gadā viņa piedalījās olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur ieņēma 11. vietu. 2010. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci. 2011. gadā viņa uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Pasaules čempionātā palika 7. vietā. 2012. gadā viņa atkal uzvarēja Eiropas čempionātā, bet Londonas olimpiskajās spēlēs ieņēma tikai 7. vietu. 2014. gadā viņa kļuva par Eiropas čempionāta bronzas medaļnieci, bet uzvarēja Pasaules čempionātā.

2016. gada Eiropas čempionāts notika Rīgā. Svara kategorijas līdz 63 kg finālā Tkača tikai pēc sīvas cīņas zaudēja rīdziniecei Anastasijai Grigorjevai un saņēma sudraba medaļu. 

Nākamajos divos gados Tkačai uz goda pjedestāla bija jākāpj vēl vairākas reizes. Parīzē 2017. gada pasaules čempionā viņa saņēma sudraba medaļu, gadu vēlāk Budapeštā — bronzas medaļu. 2017. gada Eiropas čempionātā — bronzas medaļu.

2019. gada Eiropas spēles Minskā viņa pieveica visas pretinieces un ieguva 2. Eiropas spēļu čempiones titulu.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētas Romā Eiropas čempionātā, cīnoties svara kategorijā līdz 62 kg, Jūlija finālā pieveica Krievijas sportisti Innu Tražukovu un trešo reizi ieguva Eiropas čempiones titulu.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Kņazienes Olgas ordenis, 3. pakāpe.
 Ordenis "Par Nopelniem" 3. pakāpe (2016).

Atsauces

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Volīnijas apgabalā dzimušie
Ukrainas cīkstoņi
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Ukrainas Nopelniem bagātie sporta meistari
Pasaules čempiones brīvajā cīņā
Heidara Alijeva starptautiskā lidosta

Heidara Alijeva starptautiskā lidosta () ir starptautiskā lidosta, kas atrodas 20 kilometrus uz ziemeļaustrumiem no Azerbaidžānas galvaspilsētas Baku centra. Tās IATA kods ir GYD, bet ICAO kods ir UBBB. Lidosta oficiāli tika atklāta 1980. gadā. 2004. gadā tā tika nosaukta par godu azerbaidžāņu valstsvīram Heidaram Alijevam. Pirms tam tā bija zināma kā Binas starptautiskā lidosta. Kā bāzes lidostu to izmanto aviosabiedrības Azerbaijan Airlines, Buta Airways un Silk Way West Airlines.

Uz šo lidostu lidojumus no Rīgas starptautiskās lidostas nodrošina aviokompānija airBaltic.

Ārējās saites 

 

Lidostas Azerbaidžānā
Transports Baku
Izabella Jurjeva

Izabella Jurjeva (, īstajā uzvārdā Ļivikova (, dzimusi , mirusi ) bija PSRS un Krievijas estrādes dziedātāja, dziesmu un romanču izpildītāja (alts). Krievijas Federācijas tautas māksliniece un Krievijas Federācijas Prezidenta prēmijas laureāte.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1889. gada 7. septembrī daudzbērnu ebreju ģimenē. Viņas tēvs bija teātra cepuru meistars, bet māte grimētāja.

No 1920. gada mācījās Petrogradā pie komponista Alekseja Taskina. Pirmās uzstāšanās notika 1922. gadā kinoteātrī "Kolizejs", kur viņa izpildīja vairākas dziesmas un saņēma aicinājumu uzstāties Maskavas Ermitāžā. Tajā pašā gadā notika viņas brauciens uz Rostovu. Kopā ar krievu romancēm viņas programmā tika iekļautas arī vecās čigaņu dziesmas.  

1925. gadā apprecējās ar juristu Josifu Epšteinu, kas darbojoties ar pseidonīmu Josifs Arkadjevs kļuva par viņas pastāvīgo administratoru, kā arī sarakstīja vārdus viņas šlāgeriem "Maigi ieskaties", "Pavasara dziesmiņa", "Pirmā balle", "Tavas vēstules", "Atceries, ja mīli", "Ja vari – piedod", "Par mīlestību un draudzību" un citeim. No 1925. līdz 1926. gadam kopā ar vīru dzīvoja Francijā. 1925. gada 17. decembrī viņiem piedzima dēls, kas nodzīvoja nedaudz vairāk par gadu un nomira iedzimtās sirds slimības dēļ.

1929. gadā piedalījās čigānu romances vakarā, kas notika Maskavā. Par īpatnējo čigānu dziesmu izpildīšanu viņu nodevēja par "balto čigānieti". Par dziedātājas pastāvīgajiem koncertmeistariem kļuva Simons Kagans , Davids Aškenazi un Jevgeņijs Rohļins, 1937.–1941. gada ieraksti tika iekļautas diskā "Vecās romances un dziesmas".

Dziedātājas fonogrāfiskā debija notika 1937. gadā, 15 gadus pēc pirmās uzstāšanās. Otrā Pasaules kara gados piedalījusies koncertos Karēlijas un Kaļiņinas frontē. Īpašus panākumus karavīru vidū guva dziesmas "Saša", "Kad lapas krīt", (ar Jevgeņija Rohļina mūziku), "Vecajā dārzā", "Baltā nakts".

Pēckara gados zaudēja popularitāti un tika aizmirsta. Krievijas Federācijas tautas mākslinieka goda nosaukumu viņa saņēma tikai 1992. gadā. Vēlāk tika apbalvota ar 4. pakāpes "Par nopelniem tēvijas labā" ordeni (1999).

Pēdējos dzīves gados dzīvoja Maskavā, kur mirusi 2000. gada 20. janvārī. Apbedīta Jaunajos Donas kapos.

Jurjevas liktenis ar dažādām izmaiņām kļuva par iedvesmu Mihaila Šiškina romānam Венерин волос.

Apbalvojumi 
 IV pakāpes ordenis "Par nopelniem tēvijas labā" (1999)
 Krievijas Federācijas Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukums (1992)
 Krievijas Federācijas Prezidenta prēmija literatūras un mākslas jomā (2000)
 1996. gada jūnijā Maskavas Estrādes Zvaigžņu laukumā tika atklāta zvaigzne ar Izabellas Jurjevas vārdu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Изабелла Юрьева: «Белая цыганка»

1899. gadā dzimušie
2000. gadā mirušie
PSRS dziedātāji
Krievu dziedātāji
Simtgadnieki
Krievijas Federācijas Tautas skatuves mākslinieki
Alferaki pils

Alferaki pils ir muzejs un arhitektūras piemineklis Taganrogā, Krievijā, sākotnēji turīga tirgotāja Nikolaja Alferaki nams. To 1848. gadā uzcēla arhitekts Andrejs Štakenšneiders Frunzes ielā (tolaik Katoļu iela, Католическая улица) Taganrogas centrā. 

Ēka celta greznā dienvidu neobaroka stilā, to rotā portāls ar četrām korintiešu kolonnām un apmetuma veidnēm baroka stilā. Iekšpusē tika izveidotas istabas, kā arī plaša mūzikas zāle ar griestu gleznojumu.

Vēsture 
Pirmais pils īpašnieks bija grieķu izcelsmes tirgotājs un namīpašnieks Nikos Alferakis, kurš dzimis Taganrogā, un viņa ģimene. Viņa laikā nams bija viens no pilsētas sabiedriskās dzīves centriem, kurā notika lepnas balles. 1863. gada jūlijā Alferaki pilī uzturējās aktieris Mihails Ščepkins. 1870. gados pēc Alferaki ģimenes bankrota pils tika pārdota grieķu tirgotājam Negropontem, kurš to kopā ar dārzu izīrēja un vēlāk pārdeva vietējai tirgotāju biedrībai. Ēku atkārtoti atvēra kā "Tirdzniecības saeimu" (Коммерческое собрание). Antons Čehovs (kā zēnu ģimnāzijas students) apmeklēja koncertus, kas tika sniegti komercklubā 1876. gadā, un vēlāk viņš pieminēja pili savos stāstos Joničs, Maska un Mana dzīve. Starp pils viesiem bijuši arī komponisti Pēteris Čaikovskis un Modests Musorgskis. 

No 1918. gada februāra līdz aprīlim nams kļuva par Taganrogas padomju iestāžu atrašanās vietu. Vēlāk vācu okupācijas laikā 1918. gadā tajā atradās vācu kara slimnīca, bet 1919. gadā — pretpadomju karavadoņa Antona Deņikina mītne. 

Pēc padomju varas atjaunošanas Taganrogā ēkā atkal atradās dažādas padomju iestādes. Pēc 1927. gada tajā atradās Novadpētniecības muzejs, kuru 1898. gadā bija dibinājis Antons Čehovs. 

Taganrogas otrās vācu okupācijas laikā visu krievu mākslas kolekciju, kā arī 339 citus mākslas priekšmetus izlaupīja vācu okupācijas iestādes.. 

1966.—1971. gadā notika pils restaurācija, kuras laikā tika iznīcināti griestu gleznojumi un izgreznojumi. Pēc restaurācijas ēkas zāles bija veidotas minimālistiskā stilā un muzeja ekspozīcija bija veltīta galvenokārt ražošanas tēmām.

Alferaki pils tika restaurēta 1989.–1996. gadā, un tagad tā ar atjaunotu ekspozīciju atkal ir pieejama sabiedrībai kā novadpētniecības muzejs. Plašo zāli ar labu akustiku pašvaldība izmanto arī oficiāliem pasākumiem, īpaši Taganrogas mēra ikgadējā ceremonijā, kurā godina labākos skolu absolventus.

Skati uz pili

Muzeja kolekcija 

Muzeja ekspozīcija aizņem 13 zāles. Īpaši izcils ir muzeja arheoloģiskais krājums, kas sastāv no gandrīz 80 000 priekšmetiem un veltīts galvenkārt Azovas jūras ziemeļdaļas aizvēsturei.

Muzeju kolekciju pamats tiek veidots no priekšmetiem, kas saistīti ar slavenām vēsturiskām vai mākslinieciskām personībām, ieskaitot Krievijas carus Aleksandru I un Pēteri I, dramaturgu un dzejnieku Nestoru Kukoļņiku, slaveno aktrisi Fainu Raņevsku, bērnu grāmatu autoru Ivanu Vasiļenko, romantisko komponistu Ahilleju Alferaki, ģenerāli Paulu fon Rennenkampfu, krievu heraldikas pamatlicēja Aleksandra Lakjē autentiskās personīgās mantas un daudzus citus.

Ārējās saites 

 Taganrogas mākslas un kultūras padome

Atsauces 

Muzeji Krievijā
Pilis Krievijā
Rostovas apgabals
Mauricheisa

Mauricheisa () ir 1822. gadā dibināts valsts mākslas muzejs Nīderlandes pilsētā Hāgā. Muzejā izstādīta Karaliskās glezniecības kabineta kolekcija, kas sastāv no vairāk nekā 850 mākslas darbiem, to starpā ir dažas no pasaulē vispazīstamākajām gleznām. 

Muzeja kolekcijas pamatā ir 15. līdz 17. gadsimta nīderlandiešu un flāmu autoru darbi. Izstādīto autoru skaitā ir Jans Vermērs, Rembrants, Jans Stēns, Pauluss Poters, Franss Halss, Jakobs van Reisdāls, Hanss Holbeins Jaunākais un citi. Izstādīto darbu vidū ir Meitene ar pērļu auskaru un Doktora Tulpa anatomijas stunda.

Muzejs nosaukums (tulkojumā "Morica māja") cēlies no ēkas pirmā īpašnieka, feldmaršala Johana Morica vārda.

Galerija

Ārējās saites 

 

Muzeji Nīderlandē
Mākslas muzeji un galerijas Nīderlandē
Hāga
Dienvidholande
Austrijas Olimpiskā komiteja

Austrijas Olimpiskā komiteja () (ÖOC) ir bezpeļņas organizācija, kas pārstāv Austriju un tās sportistus Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā (SOK). Olimpiskā komiteja tika dibināta 1908. gada 16. martā, bet SOK to atzina 1912. gadā. Komitejas galvenā mītne atrodas Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Austrijas izmantotais SOK kods ir AUT. 

No 1909. līdz 1935. gadam Olimpiskajai komitejai bija vairāki nosaukumi — Centrālā sporta komiteja (Zentrales Sportkomitee), Centrālā sporta interešu apvienība (Zentraler Verband für gemeinsame Sportinteressen)  un Austrijas Galvenā ķermeņa sporta asociācija (Österreichischer Hauptverband für Körpersport). Tā savu oriģinālo nosaukumu — Austrijas Olimpiskā komiteja — ieguva 1935. gada 19. jūnijā.

Austrija gan vasaras, gan ziemas olimpiskajās spēlēs piedalās kopš to izveidošanas, attiecīgi 1896. gada un 1924. gada. Tā ir piedalījusies pilnīgi visās ziemas olimpiskajās spēlēs un gandrīz visās, izņemot 1920. gada, vasaras olimpiskajās spēlēs.

Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums 
Kopš 1908. gada līdz šim Austrijas Olimpisko komiteju ir vadījuši 10 prezidenti.

Biedru federācijas 
Austrijas Nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Austrijā darbojas 32 vasaras olimpiskās un 6 ziemas sporta veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Austrija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Austrijas profils SOK mājas lapā

Sports Austrijā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
2020. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2020. gada (71.) Eiropas čempionāts cīņas sportā notika no 2020. gada 10. līdz 16. februārim Itālijas galvaspilsētā Romā.

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Komandu vērtējums 
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 25 punktus, 2. vietu — 20 punktus, 3.—4. vietu — 15 punktus, 5.—6. vietu — 10 punktus, 7. vietu — 8 punktus, 8. vietu — 6 punktus, 9. vietu — 4 punktus, 10. vietu — 2 punktus.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Latvijas cīkstoņi 
Eiropas čempionātā no Latvijas piedalījās četri cīkstoņi:
brīvajā cīņā vīriešiem: Ivars Samušonoks (86 kg) — 22. vieta;
grieķu-romiešu cīņā: Aleksandrs Jurkjans (67 kg) — 12. vieta.
brīvajā cīņā sievietēm: Violeta Ponomarjova (53 kg) — 17. vieta un Ramina Mamedova (65 kg) — 12. vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
Oficiālā mājas lapa.
Results book

2020
2020. gads sportā
Sports Itālijā
Brentvuda

Brentvuda () ir apkaime Losandželosas Vestsaidas apkaime, ASV, Kalifornijas štatā. Kalnainajās ielās ar koku apstādījumiem atrodas labi uzturētas mājas dažādos arhitektūras stilos. Galvenajā satiksmes artērijā San Vicente bulvārī atrodas klasiskas itāļu ēstuves un kafejnīcas, kā arī vēsturiskais tirdzniecības centrs “Brentwood County Mart”. Getija centra muzejā ir pasaules līmeņa mākslas kolekcijas.

Losandželosa
Azerbaidžānas Olimpiskā komiteja

Azerbaidžānas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja () (AZMOC) ir neatkarīga sabiedriska organizācija, kurai ir juridisks statuss un kura ir reģistrējusies Azerbaidžānas Republikas Tieslielu ministrijā. Azezbeidžānas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja tika dibināta 1992. gadā, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja (SOK) to atzina gadu vēlāk, 1993. gadā. Olimpiskā komiteja pārstāv Azerbaidžānu un tās sportistus olimpiskajās sapēlēs. Komiteja darbojas, pamatojoties uz Olimpisko hartu un Azerbaidžānas Republikas likumu par uzņēmumiem un sabiedriskām organizācijām. Komitejas galvenā mītne atrodas Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku. Azerbaidžānas izmantotais SOK kods ir AZE.

Azerbaidžāna pirmo reizi olimpiskajās spēlēs piedalījās 1996. gadā, līdz tam no 1952. līdz 1988. gadam Azerbaidžānas sportisti startēja Padomju Savienības sastāvā, bet 1992. gada ziemas un vasaras olimpiskajās spēlēs tā startēja Apvienotās komandas sastāvā. Līdz 2020. gadam Azerbaidžāna ir piedalījusies 6 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmo reizi 1996. gada Atlantas spēlēs) un 6 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmo reizi 1998. gada Nagano spēlēs).

Izpildkomitejas sastāvs 
Azerbaidžānas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
 Prezidents: Ilhams Alijevs;
 Viceprezidents: Čingiss Huseinzada, Azads Rahimovs, Hazars Isajevs;
 Ģenerālsekretārs: Agadžans Abijevs;
 Ģenerālsekretāra vietnieks: Azers Alijevs.

Biedru federācijas 
Azerbaidžānā šobrīd darbojas 27 olimpisko sporta veidu federācijas un 42 citas sporta veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Azerbaidžāna olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa
 Azerbaidžānas profils SOK mājas lapā

Sports Azerbaidžānā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Leonids Pirgs

Leonids Pirgs (; dzimis 1871. gadā, miršanas datums nav zināms) bija grieķu sportists, paukotājs, pirmais Grieķijas olimpiskais medaļnieks.

Olimpiskās spēles 
Leonids Pirgs ir pirmais Grieķijas olimpisko spēļu medaļnieks mūsdienu olimpisko spēļu vēsturē. Viņš 1896. gada 7. aprīlī paukošanā ar floreti meistariem izcīnīja zelta medaļu. Viņa pretinieks bija Francijas paukotājs Žans Peronē, kuru viņš uzvarēja ar rezultātu 3—1. 

Pūlis gavilēja par pirmo Grieķijas olimpisko medaļnieku. Viņš tika pacelts uz pleciem un nests pa Atēnu ielām.

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Leonids Pirgs (SOK profils) 
 Leonids Pirgs (Sports References profils) 

1871. gadā dzimušie
Grieķijas paukotāji
Grieķijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Paukotāji 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki paukošanā
Grieķijas olimpiskie zelta medaļnieki
Baltijas operācija

Baltijas operācija () bija Sarkanās armijas uzbrukums Otrajā pasaules karā no 1944. gada 14. septembra līdz 24. novembrim. Operācijas mērķis bija atkarot Baltijas valstu teritoriju no Vērmahta. Tā ietvēra četras mazāku uzbrukumu operācijas: Rīgas, Tallinas, Monzunda un Mēmeles.

Operācija ilga 41 dienu, frontes platums sasniedza 1000 kilometrus, bet dziļums — 400 km.

Baltijas operācijā no Vērmahta tika atkarota Igaunija, Lietuva un Latvija (izņemot Kurzemes katlu). Bija sagrautas karaspēka grupa "Ziemeļi" un pilnībā iznīcinātas 3 divīzijas. Palikušās divīzijas nobloķēja Kurzemē. Vācu karaspēks zaudēja vairāk nekā 200 000 cilvēku, no kuriem 33,5 tūkstoši tika sagūstīti.

112 Sarkanās armijas kareivji par dalību kaujās tikuši apbalvoti ar PSRS Varoņa nosaukumu, no kuriem trīs saņēma divas šādas balvas. Vairāk nekā 332 tūkstošus apbalvoja ar medaļām un ordeņiem. 131 tūkstotis saņēma atkaroto pilsētu goda nosaukumus Tallina, Rīga, Valga u.c.

Latvijas vēsture
1944. gads
Otrais pasaules karš
Kaujas Latvijas teritorijā
Kaujas ar PSRS piedalīšanos
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Baltkrievijas Olimpiskā komiteja

Baltkrievijas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja (, ) (NOC RB/ НОК РБ) ir formāli neatkarīga, sabiedriska organizācija, kuras statusus un lomu nosaka olimpiskā harta un  Baltkrievijas Republikas likums “Par fizisko kultūru un sportu”. Baltkrievijas izmantotais SOK kods ir BLR.

Olimpiskās komitejas galvenais mērķis ir atlasīt Baltkrievijas sportistus, kuri valsti pārstāvēs vasaras un ziemas olimpiskajās spēlēs, īstenot antidopinga noteikumus un vecināt sporta aktivitātes Baltkrievijā. Olimpiskās komitejas pašreizējais prezidents ir Valsts prezidenta Aleksandra Lukašenko dēls Viktors Lukašenko.

Olimpiskā komiteja tika izveidota 1991. gada 22. martā. 1992. gada 9. martā Starptautiskā Olimpiskā komiteja atzīst Olimpisko komiteju par pagaidu locekli. Bet par tās pilntiesīgu locekli Baltkrievijas olimpiskā komiteja kļūst 1993. gada 21. septembrī.

Līdz 1991. gadam Baltkrievija olimpiskajās spēlēs startēja Padomju Savienības sastāvā. Lai gan tā neatkarību no PSRS ieguva 1991. gadā, 1992. gada vasaras un ziemas olimpiskajās spēlēs tā startēja Apvienotās komandas sastāvā, jo tā vēl nebija pilntiesīga Starptautiskās Olimpiskās komitejas locekle. Pirmoreiz tā olimpiskajās spēlēs startēja 1994. gadā. Līdz šim Baltkrievija ir startējusi 6 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz — 1996. gada Atlantas spēlēs) un 7 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz — 1994. gada Lillehammeres spēlēs).

Izpildkomitejas sastāvs 
Baltkrievijas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no: 
 Prezidents: Viktors Lukašenko;
 Viceprezidents: Dmitrijs Dauhalioņaks;
 Ģenerālsekretārs: Poļina Golovina;

 Locekļi: Dmitrijs Baskovs, Valentīns Barakovs, Artjoms Curans, Ļubova Čarkašina, Tatjana Drozdovskaja,Antons Juspa, Aleksandrs Petkevičs,  Dmitrijs Pinevičs, Sergejs Repkins un Oļegs Šepels.

Biedru federācijas  
Baltkrievijas Nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Baltkrievijā darbojas 36 vasaras olimpisko sporta veidu un 8 ziemas olimpisko sporta veidu federācijas, kā arī vairākas citu veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Baltkrievija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Baltkrievijas profils SOK mājas lapā

Sports Baltkrievijā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Kotora

Kotora () ir pilsēta Melnkalnes dienvidrietumos, netālu no Adrijas jūras. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 12,6 tūkstoši iedzīvotāju.

Ārējās saites 

 
 

Melnkalnes pilsētas
Ojāra Vācieša iela (Rīga)

Ojāra Vācieša iela ir iela Zemgales priekšpilsētā Rīgas Torņakalna apkaimē.

Vēsture 
Pirmo reizi minēta 1794. gadā ar nosaukumu Altonas ceļš (Altonscher Weg), jo tas veda uz Pierīgas izpriecu un vasaras izbraukumu vietu Altonavu aiz Marijas dzirnavām. 1817. gadā to pārdēvēja par Altonavas ielu (Altonasche Strasse, arī Altonaer Strasse) jeb Lielo Altonavas ielu (Grosse Altonaer Strasse). 
1860. gadu beigās iela veda no Marijas dzirnavu tilta līdz Borherta (Grāves) muižai, ielas sākumposms no Akmeņu ielas un Jelgavas šosejas sateces saukts par Altonas dambi (Altonasche Damm), ko 1885. gadā iekļāva Altonavas ielā. 

1885. gadā pagarinātā Altonavas iela bija aleja, kas sākās no Akmeņu ielas un sniedzās līdz Robežu ielai, 1914. gadā līdz Ģimnastikas ielai. 1934. gadā ielu vēlreiz pagarināja, pievienojot agrāko beznosaukuma ielu starp Kantora un Tēriņu ielām, pa Altonavas ielu no Rātslaukuma kursēja 26. autobuss. Tolaik Māras dīķa apkaimē pie Altonavas ielas 1930. gadu sākumā savus namus uzcēla vairāki Rīgas sociāldemokrātu vadoņi un partijai tuvu stāvoši kultūras darbinieki.

 "Lielā Altonavas iela bija plata, koku milzeņiem ielogota aleja. Tai abās pusēs piegūla parkveidīgi īpašumi ar sevī ieslēptām vācu patriciešu savrupmājām. To vārti stāvēja noslēgti, dzīve aiz tiem noslēpta mazo ļaužu acīm. Nu Latvijas valsts bija noslēgtos vārtus atslēgusi. Latvijas valsts bija radījusi tādus apstākļus saviem gara darbiniekiem, ka tiem nevajadzēja vairs dzīvot kailās jumta istabās vai noplukušos strādnieku rajonos. Tie varēja celt sev mitekļus skaistās ārpilsētās, un Torņakalns ap Māras ezeru un Lielo Altonavas ielu bija viena no tām vietām, kur cēla jaunas izskatīgas latviskas mītnes."

1985. gadā daļu no ielas pārdēvēja par Ojāra Vācieša ielu, parādot godu dzejniekam Ojāram Vācietim, kas dzīvoja Altonavas ielas 19. namā. Savukārt Mazā Altonavas iela ieguva Altonavas ielas nosaukumu.
Ojāra Vācieša ielā 6a atrodas Jāņa Akuratera muzejs.

Ielu savienojumi un pārvadi
Ojāra Vācieša ielas savienojumi un šķērsojumi:
 Uzvaras bulvāris ("T" veida krustojums)
 Gājēju tilts pāri Mārupītei
 Uzvaras bulvāris ("T" veida krustojums)
 Hermaņa iela ("T" veida krustojums)
 Mazā Nometņu iela ("T" veida krustojums)
 Tilts pāri Mārupītei
 Friča Brīvzemnieka iela ("T" veida krustojums)
 Torņakalna iela ("T" veida krustojums)
 Altonavas iela ("T" veida krustojums)
 Gājēju pāreja Rīgas-Tukuma dzelzceļam
 Vecsaules iela ("T" veida krustojums)
 Zuteņu iela ("T" veida krustojums)
 Apriķu iela ("T" veida krustojums)
 Gulbenes iela ("T" veida krustojums)
 Tīreļa iela ("T" veida krustojums)
 Īves iela ("T" veida krustojums)
 Robežu iela 
 Kārļa Ulmaņa gatve 

 Asītes iela ("T" veida krustojums)
 Vecauces iela ("T" veida krustojums)
 Kantora iela ("T" veida krustojums)
 Ģimnastikas iela ("T" veida krustojums)
 Īvandes iela ("T" veida krustojums)
 Tēriņu iela ("T" veida krustojums)

Skatīt arī 
 Torņakalns

Atsauces 

Ielas Torņakalnā
Zemgales priekšpilsēta
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes