Aleksandrs II Romanovs

Aleksandrs II Romanovs (; dzimis , miris ) bija Krievijas Impērijas ķeizars no 1855. līdz 1881. gadam, arī Polijas karalis, Somijas lielhercogs, Kurzemes un Zemgales hercogs, Livonijas hercogs utt.

Biogrāfija 
Dzimis 1818. gada 17. aprīlī (6. jūlijā pēc jaunā stila) Maskavā Krievijas Impērijas ķeizara Nikolaja I un viņa sievas Prūsijas princeses Šarlotes (pēc pāriešanas pareizticībā — Aleksandras Fjodorovnas) ģimenē.
Kā troņmantnieku tēvs viņu iesaistīja valsts pārvaldē uzreiz pēc pilngadības sasniegšanas: 1834. gadā viņš sāka strādāt Senātā, 1835. gadā kļuva par Svētās Sinodes locekli, no 1841. gada bija Valsts padomes loceklis, no 1842. gada Ministru komitejas loceklis.
1837. gadā viņš apceļoja 29 Krievijas Impērijas Eiropas daļas, Aizkaukāza un Rietumsibīrijas guberņas. 1838.-1839. gados apceļoja Eiropas valstis.

Pēc Nikolaja I nāves  viņš kļuva par Krievijas Impērijas ķeizaru Aleksandru II. 1856. gadā viņš izsludināja amnestiju dekabristiem un Polijas-Lietuvas Novembra sacelšanās dalībniekiem. Uz 3 gadiem pārtrauca rekrutēšanu armijā.
Pirmais Aleksandra II ārpolitiskais akts bija 1856. gada Parīzes miera līguma parakstīšana, kas izbeidza Krimas karu.

1861. gadā Aleksandrs II izsludināja likumu par dzimtbūšanas likvidēšanu visā Krievijā pēc Baltijas guberņu dzimtbūšanas atcelšanas reformu parauga. Uzsāka plašas tieslietu, izglītības sistēmas, pilsētu, zemes un armijas (piemēram, atcēla miesassodus) reformas. Ierobežoja cenzūru.

1863.-1864. gados apspieda Polijas-Lietuvas Janvāra sacelšanos.

Aleksandrs II turpināja impērijas ekspansiju uz dienvidaustrumiem, pabeidza Kaukāza iekarošanu (Kaukāza karš). 1865.-1881. gadā pievienoja impērijai lielu daļu Vidusāzijas (Krievijas Turkestāna).
1867. gadā pārdeva Aļasku ASV.
1877.—1878. gadā vadīja Krievu—turku karu ar Osmaņu impēriju.

Aleksandrs II piedzīvoja vairākus atentātus. 1866. gadā Sanktpēterburgā viņu mēģināja nošaut Dmitrijs Karakozovs. 1867. gadā Pasaules izstādes laikā Parīzē viņu, uzbrūkot karietei, kurā atradās arī Napoleons III, mēģināja nogalināt poļu emigrants Antonijs Berezovskis. 1879. gadā viņu mēģināja nošaut Aleksandrs Solovjovs. Šajā laikā izveidojās radikālo revolucionāru organizācija Narodnaya Volya, kura par vienu no saviem mērķiem izvirzīja valdnieka nogalināšanu. Šajā pašā gadā tā mēģināja uzspridzināt imperatora vilcienu Krimā, bet 1880. gadā organizācijas pārstāvis Stepans Halturins Ziemas pilī izvietoja spridzekli ēdamtelpā, kas nogalināja 11 cilvēkus, bet neskāra Aleksandru II un ģimeni.

Tomēr savu mērķi Narodnaya Volya sasniedza, un Aleksandrs II gāja bojā teroristu sarīkotā atentātā 1881. gada 1. martā (13. martā pēc jaunā stila) Sanktpēterburgā. Sākotnēji viņu plānoja uzspridzināt, izvietojot spridzekli zem ielas seguma, taču imperatora maršruts tika izmainīts. Izšķirošo atentātu veica Nikolajs Risakovs un Ignācijs Griņevickis, izmetot divus spridzekļus, no kuriem otrais bija valdniekam nāvējošs.

Ģimene 
1841. gadā troņmantnieks Aleksandrs apprecējās ar Hesenes-Darmštates princesi Mariju (, pareizticībā kristīta kā Marija — Мария Александровна, 1824—1880).

Bērni:
 meita Aleksandra (Александра Александровна, 1842.-1849.)
 dēls Nikolajs (Николай Александрович, 1843.-1865.)
 dēls Aleksandrs (Александр Александрович, 1845.-1894.), imperators Aleksandrs III
 dēls Vladimirs (Владимир Александрович, 1847.-1909.)
 dēls Aleksejs (Алексей Александрович, 1850.-1908.)
 meita Marija (Мария Александровна, 1853.-1920.),
 dēls Sergejs (Сергей Александрович, 1857.-1905.)
 dēls Pāvils (Павел Александрович, 1860.-1919.)

Pēc sievas nāvces 1881. gadā viņš aprecējās otro reizi ar kņazieni Katrīnu Dolgorukovu (Долгорукова, Екатерина Михайловна, 1847-1922), kas jau ilgu laiku pirms tam bija viņa mīļākā. Viņa un viņu trīs kopīgie bērni 1880. gadā ieguva uzvārdu "Jurjevski":
 Georgijs Jurjevskis (Георгий Александрович Юрьевский, 1872—1913);
 Olga Jurjevska (Ольга Александровна Юрьевская, 1873—1925);
 Boriss (1876);
 Katrīna Jurjevska (Екатерина Александровна Юрьевская, 1878—1959).

Ārējās saites 

Jura ordeņa kavalieri
Krievijas imperatori
Romanovu dinastija
1818. gadā dzimušie
1881. gadā mirušie
Nogalinātie monarhi
Maskavā dzimušie