joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kirils Serebreņņikovs

Kirils Serebreņņikovs (, dzimis  Rostovā pie Donas, Krievijā) ir krievu teātra un kinorežisors.

Vidusskolu beidzis ar zelta medaļu, jau skolas laikā izveidojis pirmo amatieru teātra izrādi. 1992. gadā beidzis Rostovas valsts universitātes fizikas fakultāti. Studiju gados darbojās ka režisors amatieru teātrī, bet kopš 1990. gada skatuvei pievērsies profesionāli. Kopš 1998. gada darbojas arī kino. Šobrīd dzīvo un strādā Maskavā, darbojas akadēmiskajā Maskavas Dailes teātrī.

2010. gadā K. Serebreņņikovs bija režisors Latvijas Nacionālā teātra izrādei "Mirušās dvēseles" (pēc N. Gogoļa tāda paša nosaukuma romāna motīviem), kas 2010. gada "Spēlmaņu naktī" tika atzīta par gada labāko dramatiskā teātra izrādi. Modernā izrāde, kurā visas lomas atveido 9 aktieri (vīrieši), saņēma slavinošas kritiķu atsauksmes. 2012. gadā režisors iestudējis izrādi "Voiceks" Latvijas Nacionālajā teātrī. Par scenogrāfiju šai izrādei Serebreņņikovs 2012. gada "Spēlmaņu naktī" saņēma Gada scenogrāfa balvu. 2015. gadā Serebreņņikovs iestudēja izrādi "Raiņa sapņi", kas bija veltījums Raiņa atceres 150. gadadienai.

2013. gadā izveidoja teātri "Gogoļa centrs" un līdz 2021. gada februārim bija tā vadītājs.

K. Serebreņņikovs režisējis arī vairākas filmas, tai skaitā, Рагин (2004), Изображая жертву (2006), Юрьев день (2008), Измена (2012), Ученик (2016), Лето (2018), "Petrovi ar gripu" (Петровы в гриппе, 2021), "Čaikovska sieva" (Жена Чайковского, 2022). Par muzikāli biogrāfisko filmu Лето par dziedātāju Viktoru Coju apbalvots ar Krievijas kinomākslas akadēmijas "Nika" balvu kā labākais režisors. 

2017. gada augustā K. Serebreņņikovs tika aizturēts Maskavā, pamatojoties ar aizdomām par krāpšanu, tomēr daļa sabiedrības uzskatīja, ka arests ir politiski motivēts. 2019. gada 8. aprīlī Maskavas tiesa manīja K. Serebreņņikovam noteikto drošības līdzekli — mājas arests aizvietots ar parakstu par dzīvesvietas nemainīšanu. Vēlāk Serebreņņikovu atbrīvoja no mājas aresta, bet viņam tika liegts pamest Krieviju. 2022. gada martā Serebreņņikova sodamība tika atcelta pēc kā viņš pameta Krieviju.

Atsauces

Ārējās saites 

1969. gadā dzimušie
Krievu teātra režisori
Krievijas kinorežisori
Personas, kas nosodīja Krievijas 2022. gada iebrukumu Ukrainā
Viktorija Rebensburga

Viktorija Rebensburga (; dzimusi  Tegernzē, Vācijā) ir vācu kalnu slēpotāja. Labākos karjeras rezultātus uzrādījusi milzu slalomā un supergigantā. 2006. gadā 16 gadu vecumā viņa pirmoreiz kļuva par Vācijas čempioni supergigantā. Pasaules kausa posmos debitēja tā paša gada decembrī.

2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Vankūverā V. Rebensburga izcīnīja zelta medaļu milzu slalomā, kā arī ieņēma 28. vietu supergigantā. Uzvara milzu slalomā bija viņas pirmā uzvara starptautiskās sacensībās. Otru olimpisko medaļu izcīnīja 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs — bronzu, arī milzu slaloma disciplīnā.

Atsauces

Ārējās saites 
  

1989. gadā dzimušie
Vācijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Bavārijā dzimušie
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kalnu slēpošanā
Fokker 50

Fokker 50 ir tuvo maršrutu turbopropelleru lidmašīna. Tā veidota uz Fokker F27 bāzes. Projekts aizsākts 1983. gadā Nīderlandē, bet pirmais prototipa lidojums notika 1985. gada 28. decembrī. Ekspluatācijā Fokker 50 nodots 1987. gadā.

Desmit Fokker 50 lidmašīnas tika izmantotas arī Latvijas aviokompānijā "AirBaltic", pēc tam nomainot pret Bombardier Q400 NextGen lidmašīnām.

Apraksts 
Fokker 50 apgādāta ar diviem Pratt & Whitney Canada PW125B vai PW127B turbopropelleru dzinējiem (2500 zirgspēki), kas ir ekonomiski, un līdz ar to atmosfērā nonāk mazāk izplūdes gāzu. Divi sešu lāpstiņu propelleri, kuru diametrs - 3,66 metri, ir klusāki par "vecākā brāļa" (Fokker F27) propelleriem.
Fokker 50 sērijveidā tika ražots no 1987. līdz 1997. gadam. Šajā laikā saražotas 213 šāda tipa lidmašīnas.

Fokker 50 projekts tika aizsākts pēc tam, kad pieprasījums pēc Fokker 27 vecākā brāļa, kas ražošanā ir kopš 1958. gada, jau sāka samazināties. Tad 1980. gadā Fokker pārvaldība, īpaši Frans Swarttouw, nolēma, ka gaisa kuģis ar aerodinamisku un aviācijas atjauninājumu, ko varētu iegūt gan no Fokker 27 un Fokker 28, ir saprātīgs un labs variants jauna dizaina izveidei Fokker 50. Projekts sākās 1983. gadā. Par jauno lidmašīnas tipu pirmie ieinteresējās DLT un Ansett Airlines of Australia.

Piezīmes un atsauces 

Pasažieru lidmašīnas
Fokker lidmašīnas
Paragvajas prezidenti

Šajā sarakstā ir uzskaitīti Paragvajas prezidenti.

Valsts prezidenti
Panamas prezidenti

Šis ir Panamas prezidentu saraksts kopš 1903. gada, kad tā ieguva neatkarību no Kolumbijas

Ārējās saites 
 Panamas prezidenti World Statesmen vietnē

Valsts prezidenti
Panama
Nigērijas prezidenti



Nigērijas Republika (Pirmā) (1963 — 1966)

Nigērijas Militārais režīms (1966 — 1979)

Nigērijas Republika (Otrā) (1979 — 1983)

Nigērijas Militārais režīms (Otrais) (1979 — 1983)

Nigērijas Republika (Otrā) (1979 — 1983) 

Valsts prezidenti
Nigēras valsts vadītāji



Nigēras Republika (1960 — mūsdienas) 

Valsts vadītāji
Mauritānijas valsts vadītāji

Mauritānija
Valsts vadītāji
Zigismunds Sirmais

Zigismunds Sirmais (dzimis  Rīgā) ir latviešu vieglatlēts, startē šķēpa mešanā. Viņš ir 2016. gada Eiropas čempions, bijis Eiropas U-20 un U-23 čempions, kā arī pasaules rekordists junioriem (84,69 m 2011. gadā). Viņam ir otrs visu laiku labākais personiskais rekords Latvijā ar jaunās konstrukcijas šķēpu.

Karjera 
Z. Sirmā pirmais treneris ir viņa tēvs, Guntars Sirmais. Viņš ir trenējies pie Indras Eversones, pēc tam 4 gadus sportists trenējās arī pie Valentīnas Eidukas. Kopš 2014. gada sportistu trenēja somu speciālists Kimmo Kinnunens, bet šobrīd viņa trenere ir Līna Mūze.

2010. gada Pasaules junioru čempionātā Kanādas pilsētā Monktonā Z. Sirmais jau kvalifikācijā ar rezultātu 77,97 m laboja 11 gadus veco Latvijas junioru rekordu, kas piederēja Jānim Liepam (76,12 m). Finālā tika izcīnīta 7. vieta ar pieticīgāku rezultātu 73,38 m.  sacensībās Jūrmalā viņš atkal laboja Latvijas junioru rekordu šķēpa mešanā (82,27 m), līdz ar to 18 gadu vecumā ierindojās piektajā vietā Latvijas visu laiku labāko šķēpmetēju rangā (ar jaunās konstrukcijas šķēpu).

 XI Eiropas ziemas kausa izcīņā mešanas disciplīnās Bulgārijas galvaspilsētā Sofijā, uzvarot ar rezultātu 84,47 m, viņš laboja norvēģim Andreasam Torkildsenam kopš 2001. gada piederējušo pasaules rekordu junioriem.  Jāņa Lūša kausa izcīņā Bauskā viņš šo rezultātu uzlaboja līdz 84,69 m (Z. Sirmā pasaules rekords noturējās līdz 2016. gada jūlijam, kad Pasaules čempionātā junioriem to uzlaboja Nīradžs Čopra no Indijas). 2011. gada jūlijā kļuva par Eiropas U-20 čempionu ar rezultātu 81,53 m, kas ir arī jauns čempionāta rekords. 2011. gada Pasaules čempionātā Z. Sirmais startēja neveiksmīgi, ar 73,16 m tālu metienu ierindojoties 32. vietā. 2012. gada Eiropas čempionātā viņš kvalifikācijā ierindojās 23. vietā ar rezultātu 72,42 m, tādējādi nekvalificējās finālam. Neveiksmīgs bija arī Z. Sirmā starts , kur viņš kvalifikācijā palika bez rezultāta.

2013. gadā viņš uzvarēja Eiropas U-23 čempionātā.

2014. gadu Z. Sirmais ar savu personisko rekordu (86,61 m Ostravā) noslēdza 6. vietā pasaulē.

2016. gada Eiropas čempionātā Amsterdamā ar personisko rekordu 86,66 m kļuva par čempionu, kas ir viņa līdz šim augstākais sasniegums pieaugušo konkurencē.

Privātā dzīve 
Z. Sirmais jau daudzus gadus ir pāris ar citu latviešu šķēpmetēju Līnu Mūzi.

Personiskie rekordi

Sasniegumi

Sezonu labākie rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa

 LVS profils
 LOV profils
 Sirmais: "Latvijas rekords? To pēc Londonas..."

1992. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas vieglatlēti
Šķēpa metēji
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Lībijas valsts vadītāji



Lībijas Sociālistiskā Tautas Republika (2011 — mūsdienas) 
 Moustapha Abdel Jalil (2011-2012).
 Mohammed Ali Salim (2012-2012).
 Mohamed Youssef el-Megaryef (2012-2013).
 Giuma Ahmed Atigha (2013-2013).
 Nouri Bousahmein (2013-2014).
 Abou Bakr Baïra (2014-2014).
 Aguila Salah Issa (2014-2016).
 Fayez el-Sarraj (2016-2021).

Lībijas Karaliste (1951 — 1969)

Lībijas Sociālistiskā Arābu Tautas Republika (1969 — 1979) 
Revolucionālās padomes priekšsēdētājs:

Lībijas Sociālistiskā Arābu Tautas Republika (1979 — mūsdienas) 
Ģenerālsekretāri Vispārējā Tautas kongresā :

Valsts vadītāji
Lihtenšteinas firstu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Lihtenšteinas Firsistes monarhi jeb firsti. Kopš neatkarības iegūšanas 1608. gadā Lihtenšteinu ir pārvaldījuši 16 monarhi. Visi monarhi ir pārstāvējuši Lihtenšteinu dinastiju. Pašreizējais valsts vadītājs ir Hanss Ādams II, kurš valsti pārvalda no 1989. gada 13. novembra. Kopš 2004. gada 15. augusta formāli valsts tiešo pārvalde tika uzticēta Hansa Ādama II dēlam princim Aloizam.

Uzskaitījums

Karaliskais standarts

Ģimenes koks

Ārējās saites 
The Princely House of Liechtenstein (oficiālā saite)
Lihtenšteina
Valdnieku uzskaitījumi
Afganistānas valsts vadītāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Afganistānas valsts vadītāji kopš 1709. gada, kad tika izveidota Hotaku impērija.

Hotaku impērija tika izveidota pēc veiksmīgas sacelšanās, kuru vadīja Mirveiss Hotaks un citi Afganistānas cilšu virsaiši no Kandahāras pret Mogulu un Persiešu varu.

Pēc ilgu karu perioda Hotaku impēriju pakāpeniski nomainīja Durrānī impērija, kas tika dibināta 1747. gadā ar Ahmeds Durrānī palīdzību.

Pēc Duranī impērijs sabrukums 1823. gadā, Barakzaju dinastija izveidoja Afganistānas Emirātu, ko 1926. gadā pārveidoja par Afganistānas Karalisti. Barakzaju dinastija valdīja līdz 1973. gadam, kad tika veikts valsts apvērsums un izveidota Afganistānas Republika, kas pastāvēja līdz 1978. gadam, kad notika Saura revolūcija.

Kopš 1978 gaddā Afganistāna ir nepārtraukti bijusi iekšēju karu un ārvalstu iejaukšanos plosīta zeme. Pirmais demokrātiski ievēlētais prezidents bija Hamids Karzejs 2004. gadā.

Uzskaitījums

Hotaku impērija (1709—1738)

Durrānī impērija (1747–1823)

Afganistānas Emirāts (1823–1926)

Afganistānas Karaliste (1926–1973)

Afganistānas Republika (1973–1978)

Afganistānas Demokrātiskā Republika (1978–1987)

Afganistānas Republika (1987–1992)

Afganistānas Islāma Valsts (1992–2002)

Afganistānas Islāma Emirāts (1996–2001)

Afganistānas Pārejas Islāma Valsts (2002–2004)

Afganistānas Islāma Republika (2004–mūsdienas)

Atsauces 

Afganistāna
 Afganistānas valdnieki
Valsts vadītāju uzskaitījumi
Albānijas valsts vadītāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Albānijas valsts vadītāji kopš 1912. gada, kad tā ieguva neatkarību no Osmaņu impērijas. 

Otrajā uzskaitījumā ietverti Albānijas Strādnieku partijas pirmie sekretāri no 1941. gada līdz 1991. gadam. No 1944. gada un turpmāk, valsts pirmajam sekretāram piederēja pilna kontrole pār valsti un tādējādi de facto pārstāvēja izpildvaru.

Albānijas valsts vadītāji (1912 — pašlaik)

Albānijas Komunistiskās/Strādnieku partijas pirmie sekretāri (1941 — 1991)

Standarti

Ārējās saites 
Presidency of Albania (oficiālā saite)
A brief history of the institution

Valsts vadītāji
Albānijas politiķi
Valsts vadītāju uzskaitījumi
Azerbaidžānas prezidenti

Azerbaidžānas prezidents ir augstākā pilnvarotā persona Azerbaidžānā.
Bangladešas prezidenti



Bangladeša Tautas Republika(1971 - mūsdienas) 

Bangladešas prezidenti
Bulgārijas valsts vadītāji

Šajā sarakstā ir uzskaitīti Bulgārijas valsts vadītāji.

Bulgārijas Tautas Republika (1946 - 1990)

Bulgārijas Republika (1990 - mūsdienas) 

Valsts vadītāji
Bulgārijas politiķi
Komoru valsts vadītāji



Komoru Valsts (1975 — 1978)

Komoru Federālā Islāma Republika (1978 - 2001) 

Valsts vadītāji
Kongo Demokrātiskās Republikas prezidenti



Kongo Republika (Leopoldvilla) (1960 — 1965)

Zairas Republika(1965 — 1997)

Kongo Demokrātiskās Republika (1997 — mūsdienas) 

Valsts prezidenti
Kotdivuāras valsts vadītāji

Kotdivuāras valsts vadītājs ir prezidents, kuru ievēl  tauta. Postenis izveidots 1960. gadā, kad valsts ieguva neatkarību no Francijas.

Ziloņkaula Krasta Republika (Kotdivuāra) (1960 — 1985)

Kotdivuāras Republika (1985 — mūsdienas) 

Valsts vadītāji
Ēriks Brūers

Ēriks Brūers (; dzimis  Vernonā, Britu Kolumbijā, Kanādā) ir profesionāls kanādiešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2015) pārstāv NHL klubu Toronto "Maple Leafs".

Spēlētāja karjera 
1998. gada NHL draftā viņu Ņujorkas "Islanders" izraudzījās ar kopējo 5. kārtas numuru.

Hokejista karjeru uzsācis Rietumu hokeja līgā. Pēc draftēšanas NHL draftā viņš profesionāļa karjeru turpinājis Nacionālajā hokeja līgā, pārstāvot Ņujorkas "Islanders", Edmontonas "Oilers", Sentluisas "Blues", Tampabejas "Lightning". Divus gadus bija "Blues" kluba kapteinis. Piedalījies 2003. gada NHL Visu zvaigžņu spēlē. "Lighting" rindās Brūers spēlēja no 2011. līdz 2014. gadam, kad tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks". 2015. gada martā hokejists nonāca jau Toronto "Maple Leafs"  sastāvā.

Ē. Brūers Kanādas izlases sastāva ir izcīnījis zelta medaļu 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs, trīs zelta medaļas Pasaules čempionātos (2003, 2004, 2007), kā arī 2004. gadā triumfējis Pasaules kausa izcīņā.

Karjeras statistika

Klubu statistika

Karjera Kanādas izlasē

Ārējās saites 

 NHL.com profils 
 The Internet Hockey Database profils 

1979. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Ņujorkas "Islanders" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Anahaimas "Ducks" spēlētāji
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Britu Kolumbijā dzimušie
2010. gada WTA čempionāts

2010. gada WTA Tūres čempionāts notika Dohā, Katarā, no 2010. gada 26. līdz 31. oktobrim. Čempionātā piedalījās 2010. gada WTA Tūres ranga astoņas labākās sportistes. Iepriekšējā gada vienspēļu čempione Serena Viljamsa kvalificējās arī 2010. gada turnīram, taču nestartēja kājas savainojuma dēļ. Tāpat nestartēja viņas māsa Venusa (kreisā ceļa savainojuma dēļ). Viņas abas nestartēja arī dubultspēļu turnīrā.

Par turnīra uzvarētāju vienspēlēs kļuva beļģiete Kima Kleistersa, kura finālā uzvarēja Karolīnu Vozņacku no Dānijas. Dubultspēlēs triumfēja argentīniete Žizela Dulko un itāliete Flāvija Penneta. Pēc šī turnīra par karjeras beigām paziņoja krievu tenisiste Jeļena Dementjeva.

Kvalificējušās spēlētājas

Vienspēles

Dubultspēles

Fināli

Vienspēles 
 Kima Kleistersa uzvarēja  Karolīnu Vozņacku ar 6–3, 5–7, 6–3.

Tas bija K. Kleistersas piektais tituls 2010. gadā un 40. tituls karjerā. Tāpat tā bija viņas trešā uzvara WTA čempionātā (iepriekš 2002. un 2003. gadā).

Dubultspēles 
 Žizela Dulko kopā ar  Flāviju Pennetu uzvarēja  Kvetu Peški un  Katarinu Srebotņiku ar rezultātu 7–5, 6–4.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

2010. gada tenisa turnīri
2010. gads sportā
Sports Katarā
FC København

Football Club København (pazīstams arī kā F.C. Copenhagen, FC København, FCK) ir profesionāls Dānijas futbola klubs, kas ir bāzēts Kopenhāgenā, Dānijā. Klubs spēlē Dānijas Superlīgā, mājas spēles aizvada 38 065 sēdvietu lielajā Telia Parken stadionā.

FC København ir dibināts 1992.gadā, šo gadu laikā tas ir kļuvis par vienu no veiksmīgākajiem Dānijas futbola klubiem. FCK ir 14 reizes triumfējis Dānijas Superlīgas turnīrā, astoņas reizes izcīnījis Dānijas kausu. 2006.—2007. gada sezonā klubs pirmoreiz pastāvēšanas vēsturē kvalificējās UEFA Čempionu līgas grupu turnīram. Trīs gadus vēlāk tas kļuva par pirmo Dānijas klubu, kas Čempionu līgā kvalificējas izslēgšanas spēlēm.

Sasniegumi 
 Dānijas Superlīga
 Čempioni (14): 1992–93, 2000–01, 2002–03, 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2015–16, 2016-17, 2018-19, 2021–22
 Vicečempioni (7): 1993–94, 2001–02, 2004–05, 2011–12, 2013–14, 2014–15, 2019–20
 Dānijas kauss
 Kausa ieguvēji (8): 1994–95, 1996–97, 2003–04, 2008–09, 2011–12, 2014–15, 2015–16, 2016–17
 Finālisti (4): 1997–98, 2001–02, 2006–07, 2013–14

Atsauces

Ārējās saites 

  
 Soccerway profils 
 Transfermarkt kluba profils 
 Kluba profils UEFA vietnē 

Dānijas futbola klubi
FC København
Saderināšanās gredzens

Saderināšanās gredzens ir gredzens, kurš norāda, ka to nēsājošā persona ir saderinājusies, lai precētos. Tas simbolizē nēsātāja gatavību doties laulībā. Tā ir zīme gan pašiem to nēsātājiem, gan apkārtējai sabiedrībai.

Lielbritānijā un Ziemeļamerikā saderināšanās gredzenus parasti nēsā vienīgi sievietes. Savukārt Ēģiptē un Brazīlijā saderināšanās gredzenus nēsā abi saderinātie. Kopumā saderināšanās un vispār gredzena saistība ar apli kā perfektu formu, mūžības un vienotības simbolu, atbilst idejai par laulību kā tādu.
Saderināšanās gredzeni var būt rotāti ar dimantu vai citiem dārgakmeņiem. Dažreiz saderināšanās gredzenus lieto arī kā kāzu gredzenus.

Lielbritānijā un Ziemeļamerikā saderināšanās gredzenus mēdz nēsāt uz kreisās rokas zeltneša. Francijā, Grieķijā, Skandināvijā un citviet Eiropā tos nēsā labajā rokā. Reizēm saderināšanās gredzenu nēsā kreisajā rokā, bet pēc kāzām to pārliek labajā rokā, kā tas ir, piemēram, Ukrainā.
Saderināšanās gredzenu nēsā uz tā paša pirksta, uz kura laulības gredzenu. Laulību ceremonijas laikā to noņem un uzvelk otrā rokā blakus laulības gredzenam.

Tiek uzskatīts, ka saderināšanās gredzenu pirmie sākuši lietot senie grieķi. Tie tika uzskatīti par gādības un mīlestības riņķiem un tikuši valkāti pirms kāzām. To pasniegšana nav bijis obligāts kāzu priekšnosacījums. Ne vienmēr tie bijuši darināti no dārgmetāliem un rotāti ar dārgakmeņiem.
1477. gadā pirmo reizi atrodami dati tieši par briljanta gredzenu kā saderināšanās zīmi — erchercogs Maksimiliāns to uzdāvinājis Burgundijas Marijai.

Mūsdienās saderināšanās gredzenu pāri nereti izvēlas kopīgi, dažkārt topošais līgavainis pirkuma meklējumos dodas viens, paļaujoties uz zināšanām par iecerētās gaumi.
Gredzenu izvēlē parasti ņem vērā četrus parametrus: formu (gredzena platums, līdzena vai gravēta virsma, ietvara lielums). Savukārt, izvēloties gredzenu ar briljantu, jāpievērš uzmanība dārgakmens dzidrībai, krāsai, formai un karātu skaitam.

Gredzens var tikt pasniegts gan publiskā bildinājumā, gan pirms tā. Ja gredzenu vēlas pasniegt citiem klāt esot, tad pirmajā jeb īstajā bildinājumā to var aizstāt ar paštaisītu gredzena versiju vai ziediem.

Alternatīvas 
Mūsdienās daļa cilvēku ierastos saderināšanās un laulību gredzenus nomaina ar citiem aksesuāriem, piemēram, kopīgām kaklarotām, sprādzēm, tetovējumiem vai brošām. Citi pāri rotaslietām paredzēto naudu labāk nolemj ziedot labdarībai.

Atsauces

Ārējās saites 
Gredzenu izmēru konvertācija

Laulības
Rotaslietas
Saderināšanās
1477. gads

1477. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.

Notikumi 
 5. janvāris — notika Burgundijas karu izšķirošā kauja pie Nansī starp šveiciešu-lotaringiešu spēkiem un Burgundijas hercoga Kārļa Drosmīgā karaspēku. Burgundiešu spēki tika sakauti un hercogs nogalināts.
 5. janvāris — par Burgundijas hercogu kļuva Maksimiliāns I Hābsburgs.
 27. februāris — pāvests Siksts IV izdeva bullu, kurā atļāva dibināt Upsalas universitāti.

Nezināms datums 
 tika iespiests Ptolemaja darbs "Ģeogrāfija".

Dzimuši 
 4. jūlijs — Johans Aventins, vācu humānists, vēsturnieks. (miris 1534.)
 25. janvāris — Bretaņas Anna, Bretaņas hercogiene, Francijas karaliene. (mirusi 1514.)

Miruši 
 16. janvāris — Johans Šēners, vācu priesteris, astronoms, ģeogrāfs, matemātiķis. Viņa vārdā nosaukts Marsa krāteris. (dzimis 1547.)
Genoa C.F.C.

Genoa Cricket and Football Club, biežāk saukts vienkārši par "Genoa", ir profesionāls Itālijas futbola klubs no Dženovas, pilsētas Ligūrijā. Pašlaik spēlē B sērijā un mājas spēlēs aizvada Luidži Ferrarisa stadionā, dalot to ar otru pilsētas komandu Sampdoria.

Savā garajā vēsturē Genoa deviņas reizes ir uzvarējusi Itālijas čempionātā. Pirmoreiz tas notika pašā pirmajā turnīrā 1898. gadā un pēdējoreiz 1923.–1924. gada sezonā. Klubs vienreiz uzvarējis arī Itālijas kausa izcīņā. Vēsturiski Genoa ir ceturtais panākumiem bagātākais Itālijas klubs pēc iegūtajiem čempiona tituliem.

Komandas sastāvs 
Sastāvs atjaunināts .

Sasniegumi 

 Itālijas čempionāts / A sērija
 Čempioni (9): 1898, 1899, 1900, 1902, 1903, 1904, 1914–15, 1922–23, 1923–24
 Vicečempioni (4): 1901, 1905, 1927–28, 1929–30
 Itālijas kauss
 Kausa ieguvēji (1): 1936–37
 Finālisti (1): 1939–40
 B sērija
 Čempioni (6): 1934–35, 1952–53, 1961–62, 1972–73, 1975–76, 1988–89
 Vicečempioni (1): 1980–81
 C sērija
 Grupas uzvarētāji (1): 1970–71
 "Mitropa" kauss
 Finālisti (1): 1990
 Angļu-itāļu kauss
 Uzvarētāji (1): 1996

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā kluba vietne 
 Dažādas kluba tīmekļa vietnes
 Genoa 1893 kriketa komandas oficiālā vietne 

Itālijas futbola klubi
Genoa C.F.C.
Paolo Rosi

Paolo Rosi (; dzimis  Prato, miris  Romā) bija Itālijas futbolists, uzbrucējs. 1982. gadā viņš bija viens no komandas līderiem, kas Itālijas izlasē uzvarēja 1982. gada Pasaules kausa finālturnīrā, gūstot sešus vārtus un saņemot Zelta futbolzābaka un Zelta bumbas apbalvojumu. Rosi ir viens no diviem spēlētājiem, kurš ieguvis visas trīs balvas viena turnīra laikā (otrs ir argentīnietis Mario Kempess, kurš to paveica 1978. gadā). Havjērs Saviola, Lionels Mesi, Serhio Agvero un Dominiks Adija to ir paveikuši jauniešu komandu sastāvā, attiecīgi 2001., 2005., 2007. un 2009. gada FIFA U-20 Pasaules kausā. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Karjeras laikā pārstāvējis tikai Itālijas klubus. Turīnas "Juventus" sastāvā divreiz uzvarēja A sērijā (1981.—1982. un 1983.—1984. gada sezonās) un 1983. gadā kļuva par Itālijas kausa ieguvēju. 1985. gadā izcīnīja Eiropas čempionvienību kausu, vienreiz uzvarējis arī Kausu ieguvēju kausa izcīņā (1984). 1982. gadā tika atzīts par  Eiropas gada futbolistu, saņemot Zelta bumbas (Ballon d'Or) balvu.

Miris  64 gadu vecumā no plaušu vēža.

Karjeras statistika 

|-
|1975–76||Como||Serie A||6||0||||||||||||||||
|-
|1976–77||rowspan="3"|Lanerossi Vicenza||Serie B||36||21||||||||||||||||
|-
|1977–78||rowspan="10"|Serie A||30||24||||||||||||||||
|-
|1978–79||28||15||||||||||||||||
|-
|1979–80||rowspan="2"|Perugia||28||13||||||||||||||||
|-
|1980–81||0||0||||||||||||||||
|-
|1981–82||rowspan="4"|Juventus||3||1||||||||||||||||
|-
|1982–83||23||7||||||||||9||6||||
|-
|1983–84||30||13||||||||||9||2||||
|-
|1984–85||27||3||||||||||10||5||||
|-
|1985–86||Milan||20||2||||||||||||||||
|-
|1986–87||Hellas Verona||20||4||||||||||||||||
251||103||||||||||||||||
251||103||||||||||||||||

|-
|1977||1||0
|-
|1978||10||4
|-
|1979||5||3
|-
|1980||3||0
|-
|1981||0||0
|-
|1982||11||6
|-
|1983||7||2
|-
|1984||6||3
|-
|1985||3||2
|-
|1986||2||0
|-
!Kopā||48||20
|}

Sasniegumi 
Vicenza

 Itālijas Serie B: 1976–77

Juventus

 Itālijas Serie A: 1981–82, 1983–84
 Coppa Italia: 1982–83
 Eiropas kauss: 1984–85
 UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1983–84
 UEFA Superkauss: 1984

Itālija

 FIFA Pasaules kauss: 1982

Individuālie sasniegumi

 Itālijas Serie B labākais vārtu guvējs: 1976–77
 Itālijas Serie A labākais vārtu guvējs: 1977–78
 Ballon d'Or: 1982
 FIFA 100

Atsauces

Ārējās saites 

1956. gadā dzimušie
Toskānā dzimušie
2020. gadā mirušie
Itālijas futbolisti
Itālijas izlases futbolisti
FIFA 100
1978. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1986. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Hellas Verona F.C. spēlētāji
AC Milan spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
Zelta bumbas ieguvēji
Ļaudona

Ļaudona (līdz 1926. gadam Liograde) ir apdzīvota vieta Madonas novada Ļaudonas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Aiviekstes abos krastos pie autoceļa P82 19 km no novada centra Madonas un 157 km no Rīgas.

Ļaudonā atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, bērnudārzs, bibliotēka, kultūras nams, baznīca, bērnu un jauniešu centrs, pasts, aptieka, pansionāts, Teiču dabas rezervāta administrācija, degvielas uzpildes stacija, veikali.

Vēsture 
Arheoloģiski izrakumi liecina, ka jau vēlajā dzelzs laikmetā 9.-12. gadsimtā Ļaudonā bijis apdzīvots pilskalns. 12.-13. gadsimtā tagadējā Ļaudonas pagasta teritorija ietilpa Jersikas valstij piederošā Gerdenes pilsnovada sastāvā, par kura centru uzskata Sāvienas pilskalnu. 

1274. gadā Rīgas arhibīskaps Johans I fon Lūne lika uzcelt pili pie Svētupes ietekas Aiviekstē. 1457. gadā Ļaudonas pils (Laudohn) minēta to piļu sarakstā, kam bija savs pilsnovads un draudze.

1568. gadā pēc Vidzemes pievienošanas Polijas-Lietuvas kopvalstij, Pārdaugavas hercogistes pārvaldnieks Hodkevičs Ļaudonas pilsnovadu un pili piešķīra K. J. Bankovam. 1575. gadā Ļaudonas pilsnovads nonāca J.Tīzenhauzena, viņa sievas Elizabetes (dzim. Plāteres) un dēla mūža lietošanā. Livonijas kara laikā krievu karaspēks pili nopostīja, pēc tam muižas īpašnieki bieži mainījās. Sāvienas muiža ilgus gadus palika Tīzenhauzenu dzimtas īpašumā. 1613. gadā Poļu-zviedru kara laikā Ļaudonas muiža kļuva par zviedru kroņa īpašumu. 1696. gadā pēc zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta Ļaudonā tika uzcelta krustveida Ļaudonas luterāņu baznīca, pie tās dibināta draudzes skola zemnieku bērniem. Pēc šī paša parauga tika uzceltas baznīcas Apekalnā un Vestienā. 1703. gadā krievu karaspēks nopostīja Ļaudonas luterāņu baznīcu un muižu. 1716. gadā atvaļināta virsnieka ģimenē piedzima vēlākais Austrijas feldmaršals Ernests Gideons fon Laudons. 

1772. gadā Ļaudonā nodibināta stikla rūpnīca ("glāzšķunis"). 1818.—1820. gadā tika uzcelta jauna luterāņu baznīca. 1846. gadā krievu pareizticībā pārgājušais brāļu draudzes priesteris Dāvis Balodis nodibināja pirmo latviešu pareizticīgo draudzi Ļaudonā. Pirmā gadā pareizticībā pārgāja 3849, bet otrajā gadā — 547 latviešu zemnieki. 1863. gadā tika iesvētīta jauna mūra pareizticīgo baznīca, kas saglabājusies līdz mūsdienām.
 
1905. gada revolūcijas laikā Ļaudonas muiža tika nodedzināta. 1920. gadā agrārās reformas laikā Ļaudonas muižu ar pusmuižām (kopplatība 1946 ha) sadalīja 148 vienībās. Ļaudonas mācītājmuižu (1200 ha) sadalīja 42 vienībās, bet Sāvienas muižu (2943 ha) 196 vienībās. 1926. gadā Liogradei tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1932. gadā apdzīvotā vieta oficiāli tika pārdēvēta par Ļaudonu. 1944. gadā tika nopostīta Ļaudonas luterāņu baznīca.

Ārējās saites 
 Laudona.lv
 Visitlaudona.lv

Atsauces 

Madonas novada ciemi
Ļaudonas pagasts
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Tutanhamons

Tutanhamons ( — ‘Amona dzīvais tēls’; dzimis ap 1341. gadu p.m.ē., miris ap 1323. gadu p.m.ē.) bija Senās Ēģiptes 18. dinastijas 13. faraons. Viņš valdīja laika posmā aptuveni no 1332. līdz 1323. gadam pirms mūsu ēras, kas pazīstams kā Jaunās valsts laika posms. 1922. gadā angļu ēģiptologs Hovards Kārters atklāja Tutanhamona kapenes, bet trīs gadus vēlāk arī Tutanhamona mūmiju. Šajās kapenēs Kārters atklāja arī daudzus citus priekšmetus. No tiem viens no ievērojamākajiem ir Tutanhamona mūmijas maska, kas glabājas Ēģiptes muzejā.

Pastāv vairākas teorijas par faraona nāves iemesliem. 2010. gada sākumā vairāku valstu zinātnieki par viņa miršanas iemeslu pieņēma pārciesto malāriju. Vēl pastāv teorija, ka Tutanhamons cietis no smagas, sāpīgas un deformējošas kaulu slimības.

Ģimene 
Tutanhamona tēvs bija Ehnatons, kas centās Ēģiptē ieviest monoteisku reliģiju, godinot tikai vienu dievu Atonu. Tāpēc Tutanhamona sākotnējais vārds bija Tutanhatons (‘Atona dzīvais tēls’), bet pēc tēva nāves Ēģiptē tika atgriezta iepriekšējā kārtība un arī Tutanhamons ieguva savu jauno vārdu, kas nozīmē ‘Amona dzīvais tēls’. Tutanhamona māte bija “Jaunā dāma” (mūmija KV35YL), kuras vārds vēl nav noskaidrots, bet ir zināms, ka viņa bija māsa Enhatonam. Iepriekš tika pieļauts, ka Tutanhamona māte bija Nofretete.

Tutanhamona sieva bija Anhesenamona, kas bija arī viņa pusmāsa (abiem tēvs bija Ehnatons). Ir atrastas divu meitenīšu mūmijas (317a un 317b mūmijas) — neiznēsāts auglis un tikko pēc dzemdībām miris bērns —, kurus uzskata par Tutanhamona bērniem.

Artefakti 

Apzeltītā Tutanhamona maska ir viens no atpazīstamākajiem artefaktiem saistībā ne tikai ar Tutanhamonu, bet arī ar visu Seno Ēģipti. 1925. gadā to reizē ar Tutanhamona mūmiju Valdnieku ielejā kapenēs KV62 atrada angļu ēģiptologs Hovards Kārters. Maska ir 54 cm gara un 39,3 cm plata. Maskas masa ir 10,23 kg. Uz maskas ir daži pusdārgakmeņi. Maskai ir pievienota tāda pati bārda, kā ēģiptiešu pēcnāves dievam Ozīrisam. Uz maskas pleciem ir uzgravēts teksts hieroglifos no “Nāves grāmatas”. Maska glabājas Ēģiptes muzejā, Kairā.

Ne mazāk nozīmīgs artefakts ir pati Tutanhamona mūmija. Mūmijas izpēte ļauj spriest par Tutanhamona dzīvi, veselības problēmām un nāves apstākļiem.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Faraoni
Jēkabpils cukurfabrika

Jēkabpils cukurfabrika (sākotnējais nosaukums — Krustpils cukurfabrika) bija viena no trijām cukura ražotnēm Latvijā. Tā atradās Jēkabpils pilsētā, Krustpils krastā (vēsturiski Krustpils pilsētā), Rīgas ielā 218, šosejas Rīga—Daugavpils malā.

Vēsture 
1930. gadu sākumā Rīgā starp politiskajām partijām notiek cīņa par cukurfabrikas būves vietas izvēli. Krustpils variantu atbalsta Zemnieku savienība un Jaunsaimnieku frakcija, ko vada deputāts Krustpils miertiesnesis Lūkins. Krustpiliešiem ar iespējamo cukurfabrikas būvi saistās lielas cerības. Jau pirms valdības lēmuma pieņemšanas, pierādot savu dedzīgo atbalstu, apkārtnes zemnieki ar zirgu pajūgiem sāk vest granti uz iespējamo fabrikas celtniecības vietu un krustpiliešu neatlaidība uzvar.

Darbības sākums 
1932. gada 11. februārī valdības koalīcijas vairākums dod atļauju fabrikas celtniecībai. Fabrika tiek uzcelta rekordīsā laikā, 6 mēnešos, to kvalitatīvi veic firma "Neiburgs un Ko". Cukurfabrikas svinīga atklāšana norisinās 1932. gada 22. oktobra rītā, kas Krustpilij kļūst par svētkiem. Uz atklāšanu ierodas Ministru prezidents Marģers Skujenieks un valdības locekļi. Krustpils cukurfabrika kļūst par lielāko pilsētas uzņēmumu.

Cukura ražošana attīstās, jau fabrikas darbības sākumā ik dienas sāk pienākt vismaz 100 vagoni cukurbiešu, tās tiek piegādātas arī pajūgiem. Pirmajā sezonā diennaktī tiek pārstrādāts 600 tonnas biešu, no kā iegūst 1500 maisu cukura. Fabrika atbalsta zemniekus, atpakaļ atgriežot biešu graizījumus un bezmaksas dodot filtrkaļķus, bet pāri palikušos tūkstošus tonnu eksportē uz Vāciju, gūstot peļņu.

Fabrikas izlaupīšana un atjaunošana 
Otrā Pasaules kara laikā, vāciešiem atkāpjoties, tiek nodarīti lieli postījumi arī fabrikai. Teik uzspridzināti divi katli un tvaika turbīnas, savukārt, visas elektroiekārtas demontētas un aizvestas līdzi. 1944. gada 1. septembrī uzsākas remontdarbi un fabrikas atjaunošanas darbi, kas notiek par direktora vietas izpildītāju iecelta atvaļināta kapteiņa Jāņa Alfrēda Bērziņa vadībā. Fabrika atsāk savu darbu jau pēc 5 mēnešiem, gan bez tvaika turbīnām, izmantojot Aiviekstes hidroelektrostacijas saražoto elektroenerģiju. Jau pirmajā ziemas sezona tiek pārstrādāti 145 000 centneru cukurbiešu un nākamā gada pavasarī fabrika noslēdz līgumu ar 15 000 zemnieku, kuri apņemas cukurbietes audzēt 4080 hektāru platībā. Padomju gados fabrikas darbība attīstās un ražošanas apjomi pieaug. Ilgus gadus fabrikas direktors bija Pēteris Lazdiņš.

Fabrikas likvidācija 
1999. gadā Jēkabpils cukurfabrika tiek pasludināta par maksātnespējīgu. Pašlaik fabrikas teritorijā darbojas vairākas nelielas firmas, taču daudzi fabrikas korpusi ir pamesti un kļuvuši par graustiem. Teritorijā ir notikuši vairāki ugunsgrēki.

Ārējās saites 
 Likvidētās fabrikas attēli
 Likvidētās fabrikas attēls
 1930. gadu attēli
 Raksts par maksātnespēju

Atsauces 

Celtnes un būves Jēkabpilī
Krustpils
Bijušās rūpnīcas Latvijā
Bijušie uzņēmumi Jēkabpilī
Dub FX

Bendžamins Stenfords (), pazīstams ar pseidonīmu Dub FX ir ielu bītbokseris. Mūziķis neizmanto mūzikas instrumentus, viņš veido mūziku ar savu balsi, sempleri un efektu pedāļus.

Mūziķis nesadarbojās ar skaņu ierakstīšanas kompānijām, viņam nav producenta, savus ierakstus tirgo MySpace vietnē, kā arī koncertu laikā.

Biogrāfija 

Dub FX dzimis Melburnā austrālieša un itālietes ģimenē. 9 gadu vecumā kopā ar māti pārbraukuši uz Itāliju, bet pēc 3 gadiem atgriezies pie tēva Austrālijā.

Dziedāt sāka 14 gadu vecumā, bet 17 gados kopā ar draugiem nodibināja regejroka grupu Twitch, ko vēlāk pārsauca par Never Or Now. Šī grupa ir ierakstījusi demo albumu.

18 gados Bendžamins nopirka savus pirmos efektu pedāļus, kurus izmantoja ar ģitāru, jo uzskatīja, ka tie uzlabos ģitāras skanējumu. Tad viņš izdomāja pieslēgt pie pedāļiem mikrofonu. Viņa grupas biedri mēģināja viņu atrunāt, bet Dub FX nolēma turpināt attīstīt šo ideju. 2005. gadā savā mājas studijā viņš ierakstīja savu pirmo solo albumu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Dub Fx mājaslapa 
 Dub Fx mājaslapa vietnē MySpace 

1983. gadā dzimušie
Bītbokss
Rauda (nozīmju atdalīšana)

Rauda var būt:

 rauda — karpu dzimtas zivs;
 Rauda — apdzīvota vieta Ilūkstes novada Šēderes pagastā;
 Rauda — apdzīvota vieta Tukuma novada Sēmes pagastā;
 Rauda — aprūpes ciems Engures novada Smārdes pagastā;
 Rauda — komūna Tīringenē;
 Rauda — upe, Ilūkstes pieteka;
 Sociālās aprūpes centrs "Rauda".

Skatīt arī 
 Ēriks Rauda
 Raudas ezers
 Raudas kalns
 Raudas kapi
 Raudas mežs
 Raudas pagasts
 Raudas purvs
Kārlis Būmeisters (mūziķis)

Kārlis Būmeisters (dzimis  Rīgā), pazīstams kā Kaža, ir latviešu mūziķis, raidījumu vadītājs un mūzikas ierakstu nozares un autoru  interešu pārstāvis, starptautiskās ekonomikas sociālo zinātņu maģistrs, kurš šobrīd strādā Eiropas Parlamentā, Briselē. 

Kā LaIPA valdes loceklis pasniedzis lekciju kursus Latvijas Kultūras koledžā. 

K. Būmeisters kopā ar Valteru Frīdenbergu pārstāvēja Latviju 2005. gada Eirovīzijā ar dziesmu The War Is Not Over, finālā izcīnot 5. vietu. Mūziķa karjeru uzsāka grupā Dzeguzīte kopā ar pārējiem grupas Putnu Balles dalībniekiem. 

No trīs gadu vecuma līdz šim brīdim ir redzams televīziju raidījumos, biežāk Latvijas Televīzijā. Pirmais raidījums deviņdesmito gadu sākumā "Miedziņš nāk", "Vakariņas pasakas", vada un veido godalgoto LTV raidījumu "Melu Laboratorija", kā arī vēstures stāstu sēriju "Dzimtaskoks", kas veltīts Kārļa vectēvam politiski represētajam zinātniekam un dzejniekam  Jurim Būmeisteram.  

Iepriekš grupas Putnu Balle sastāvā izdevis vairākus studijas albumus: Sapņu pārdevējs un Mr.Andersen nemelo. 2008. gadā dibināja solo projektu Kaža, ar kuru veiksmīgi startējis Mūzikas ierakstu gada balvā, Muzikālajā bankā, abās saņemot godalgas.  Tāpat iedziedājis ievaddziesmu seriālam "UgunsGrēks": "Tici vai nē". 2010. gada Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvas ceremonijā šī dziesma tika atzīta par gada radio hitu. Izglītību ieguvis Rīgas V. Zālīša pamatskolā, Āgenskalna Valsts ģimnāzijā, Latvijas Universitātē (Ekonomikas fakultāte) un Biznesa un menedžmenta augstskolā ESCEM, Francijā.

Šobrīd strādā Eiropas Parlamentā Eiropas Konservatīvo un Reformistu grupā kā deputāta Roberta Zīles preses padomnieks.

Bijis Eiropas Sporta Nedēļas BEACTIVE  labās gribas vēstnesis, veicot Ironman 70.3 triatlona disciplīnu.

Personīgā dzīve 
2015. gadā piedzima dēls Edvarts Būmeisters.

2019.gadā piedzimusi meita Matilde.

Precējies ar Eiropas Komisijas auditori Lindu Būmeisteri .

K. Būmeistars ieguva maģistra grādu Latvijas Universitātē starptautiskajā ekonomikā.
Padomju disidenta Jura Būmeistera mazdēls un pirmās Latvijas Republikas politiķa Kārļa Būmeistera mazmazdēls. 

1986. gadā dzimušie
Latviešu dziedātāji
Latviešu mūziķi
Latvijas Universitātes absolventi
Petrovičs

Petrovičs (, , no Petrovs; sieviešu dzimtē Petroviča) ir horvātu un serbu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:
 Dražens Petrovičs (Dražen Petrović; 1964—1991) — basketbolists;
 Dragans Petrovičs (Драган Петровић; dzimis 1952) — serbu šaha problēmists
 Nenads Petrovičs (Nenad Petrović; 1907—1989) — Dienvidslāvijas šaha problēmists.  

  

Horvātu uzvārdi
Serbu uzvārdi
Zimbabve-Rodēzija

Zimbabve-Rodēzija (oficiāli Zimbabves-Rodēzijas Republika) bija neatzīta valsts Dienvidāfrikā, tagadējās Zimbabves teritorijā. Pastāvēja no 1979. gada 1. jūnija līdz 12. decembrim.
2011. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās

2011. gada Eiropas čempionāts vieglatlētikā telpās notika Parīzē, Francijā, no 2011. gada 4. līdz 6. martam. Čempionāta laikā tika labots viens pasaules rekords, ko spēja trīssoļlēcējs Tedijs Tamgo (Francija). Visvairāk zelta medaļas izcīnīja Krievijas sportisti, kas uzvarēja arī neoficiālajā medaļu kopvērtējumā.

Rezultāti

Vīrieši

Sievietes

Medaļu kopvērtējums

Latvijas sportisti 
Latviju čempionātā pārstāvēja septiņi sportisti. Neilgi pirms čempionāta sākuma no dalības tajā atteicās Staņislavs Olijars.

Atsauces

Ārējās saites 
 Čempionāta oficiālā mājaslapa 

Eiropas czempionats vieglatletika telpas
Vieglatlētika
Sports Francijā
Henrijs Kisindžers

Henrijs Alfrēds Kisindžers (; dzimis 1923. gada 27. maijā) ir ebreju izcelsmes ASV diplomāts un 1973. gada Nobela miera prēmijas laureāts. Ričarda Niksona un Džeralda Forda prezidentūras laikā Kisindžers ieņēma ASV Nacionālās drošības padomnieka, vēlāk arī ASV Valsts sekretāra amatus.

Starp 1969. un 1977. gadu Kisindžeram bija nozīmīga loma ASV ārpolitikas jautājumos. Tieši Kisindžers iniciēja soļus, kas noveda pie otrā atslābuma perioda Aukstajā karā. Kisindžera laikā ASV krietni uzlaboja savas attiecības ar Ķīnas Tautas Republiku, kā arī Vjetnamas kara laikā panāca miera līguma parakstīšanu, saskaņā ar kuru ASV izveda no Vjetnamas savu karaspēku.

1972. gadā ietekmīgais amerikāņu žurnāls TIME atzina Kisindžeru par Gada cilvēku.

Atsauces

Ārējās saites 

Henrija Kisindžera biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 

1923. gadā dzimušie
ASV politiķi
ASV diplomāti
ASV valsts sekretāri
Nobela miera prēmijas laureāti
Ebreji
Bavārijā dzimušie
Frīdenbergs

Frīdenbergs (; sieviešu dzimtē Frīderberga) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

Andrejs Frīdenbergs (1875—1941) — latviešu advokāts un politiķis;
Valters Frīdenbergs (1987) — latviešu mūziķis.

Vācu uzvārdi
Jolanta (filma)

"Jolanta" () ir 1963. gadā Latvijas PSR uzņemta filma—opera. Filmas režisors ir Vladimirs Gorikers. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā. Šī filma ir Pētera Čaikovska tāda paša nosaukuma operas, kas veidota pēc dāņu dzejnieka un dramaturga Henrika Gerca drāmas "Karaļa Renē meita", ekranizācija.

Sižets 
Provansas karaļa Renē meita, kas jau no dzimšanas ir akla, pateicoties tēva centībai, nenojauš par savu nelaimi. Viņa ir saderināta ar Burgundijas hercogu Robertu. Tēvs ar mauru ārsta palīdzību cer līdz kāzām atgriezt meitai redzi. Pilī ierodas Roberts un viņa draugs Gotfrīds Vodemons, Isodūnas, Šampaņas, Klervo un Montaržī grāfs. Roberts ir iemīlējies Lotaringijas grāfienē Matildē un vēlas lūgt karalim Renē lauzt doto solījumu. Vodemons redz guļošo Jolantu, iemīlas viņā un lūdz karalim viņa meitas roku. Uzzinot, ka Roberts mīl citu, karalis piekrīt kāzām. Ārsta pūles ir sekmīgas, meitenei atgriežas redze un viņa laimīga apprecas.

Lomās 
 Natālija Rudnaja (dzied Gaļina Oleiņičenko) — Jolanta
 Fjodors Ņikitins (dzied Ivans Petrovs) — Renē
 Jurijs Perovs (dzied Zurabs Andžaparidze) — Vodemons
 Aleksandrs Beļavskis (dzied Pāvels Ļisicins) — Roberts
 Petrs Gļebovs (dzied Vladimirs Valaitis) — Ebn-Hakia
 Valentina Ušakova (dzied Jevgēņija Verbicka) — Marta
 Valdemārs Zandbergs (dzied Valērijs Jaroslavcevs) — Bertrans
 Jānis Filipsons (dzied V. Vlasovs) — Almeriks
 Valentīna Šarikina (dzied Margarita Miglau) — Brigita
 Olga Amaļina (dzied Kira Ļeonova) — Laura
 Arnolds Mīlbrets — āksts
 T. Starova — Matilde

Filmēšanas grupa 
 Režisors un scenārija autors: Vladimirs Gorikers
 Operators: Vadims Mass
 Mākslinieki: Viktors Šildknehts un Herberts Līkums

Apbalvojumi 
 1964 - Vissavienības filmu festivālā Ļeņingradā prēmija par labāko skaņu režisora darbu Viktoram Zorinam.

Ārējās saites 

 Kino-teatr.ru

Video 

1963. gada Latvijas PSR filmas
Rīgas Kinostudijas filmas
Drente

Drente () ir Nīderlandes province valsts ziemeļaustrumos. Austrumos tā robežojas ar Lejassaksiju (Vāciju), ziemeļos ar Groningenu, rietumos ar Frīzlandi, bet dienvidos ar Overeiselu. Provinces administratīvais centrs ir Asena.

Vairāk nekā 50 megalītiski kapu pieminekļi (dolmeni) liecina, ka šī teritorija ir bijusi apdzīvota jau aizvēsturē. No 1046. līdz 1522. gadam teritorija bija daļa no Utrehtas bīskapijas. 1536. gadā zeme tika nodota Svētās Romas imperatoram Kārlim V Habsburgam. Drente kā province pirmo reizi tika izveidota tikai 1796. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

Nīderlandes administratīvais iedalījums
Nernsta vienādojums

Nernsta vienādojums elektroķīmijā ir vienādojums, ko var izmantot (kopā ar citu informāciju), lai noteiktu elektroķīmiskās šūnas potenciālu. To var arī izmantot, lai noteiktu kopējo spriegumu (EDS) arī akumulatoram, kas sastāv no vairākām elektroķīmiskajām šūnām. Tas ir nosaukts par godu vācu fizikālķīmiķim, kurš pirmais formulēja to, Valteram Hermanim Nernstam.

Nernsta vienādojuma pilnā forma:

,

kur
  — elektroda potenciāls, V;  — elektroda standartpotenciāls, V;
  — universālā gāzu konstante, vienāda ar 8,31 J/(mol·K);
  — absolūtā temperatūra, K;
  — Faradeja konstante, vienāda ar 96485,35 C·mol−1;
  — elektronu, kuri iesaistīti procesā, molu skaits;
  un  — pusreakcijās iesaistīto oksidētāju un reducētāju ķīmiskā aktivitāte.

Ja Nernsta vienādojumā ievieto  konstanšu  un  vērtības un pāriet no naturālā logaritma uz decimālo, tad pie  iegūstam:

Elektroķīmija
Vienādojumi
2011. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā

2011. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā bija 13. Pasaules čempionāts vieglatlētikā, kas notika Tegu, Dienvidkorejā, no  līdz . Iepriekšējais Pasaules čempionāts notika 2009. gadā Berlīnē, Vācijā. Šī bija pirmā reize Pasaules čempionātu vēsturē, kad tas notiek kontinentālajā Āzijā.

Čempionātā piedalījās 1848 sportisti no 203 valstīm (iepriekšējā čempionātā Berlīnē bija 1895 sportisti no 200 valstīm). Deviņu dienu laikā tika izcīnīti 47 medaļu komplekti: 24 vīriešiem un 23 sievietēm (sievietes nesacenšas 50 km soļošanā).

Veiksmīgākā no čempionāta dalībvalstīm tradicionāli bija ASV, kas ieguva 25 medaļas (12 zelta, 8 sudraba, 5 bronzas). Pasaules čempionātā tika labots tikai viens pasaules rekords (to paveica Jamaikas komanda 4x100 m stafetē), bet arī 3 Pasaules čempionātu rekordi un 41 nacionālais rekords.

Latviju Pasaules čempionātā pārstāvēja 13 sportisti. Jau otrajā sacensību dienā Ineta Radēviča ieguva bronzas medaļu tāllēkšanā, pēdējā lēcienu sērijā uzrādot savu sezonas labāko rezultātu 6,76 m. Šis panākums bija pirmā medaļa Pasaules čempionātos Latvijai kā neatkarīgai valstij un tikai otrā medaļa vispār latviešu sportistiem (1983. gadā pie medaļas šķēpa mešanā tika Dainis Kūla). 2017. gadā, pēc tam, kad Krievijas sportiste Olga Kučerenko tika diskvalificēta par dopinga lietošanu, I. Radēviča saņēma čempionāta sudraba medaļu.

Rezultāti

Vīrieši 

^ Trešo vietu ieguva Imane Merga (Etiopija), bet tika diskvalificēts par izkāpšanu ārpus skrejceļa.
^ Skrējienā uzvarēja Dajrons Robless (Kuba), bet tika diskvalificēts par traucēšanu Liu Sjanam.

Sievietes

Medaļu kopvērtējums

Punktu vērtējums

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa
Dzelzceļa līnija Tukums II—Jelgava

Tukums II—Jelgava ir 56 km gara dzelzceļa līnija Latvijā, kuru 1904. gadā uzbūvēja Ribinskas dzelzceļu sabiedrība. Posms Tukums—Jelgava bija daļa no Ventspils—Maskavas—Ribinskas dzelzceļa līnijas. Līdz pasažieru pārvadājumu slēgšanai 1998. gadā pa šo līniju kursēja dīzeļvilciens Rīga—Jelgava—Ventspils, pašlaik šī līnija tiek izmantota vienīgi kravas vilcienu satiksmei. 

Sīkāk par līnijas vēsturi skaties rakstu Dzelzceļa līnija Jelgava I—Krustpils

Stacijas un pieturas punkti 

 Tukums II
 Praviņi
 Slampe
 Džūkste
 Apšupe
 Līvbērze
 Brakšķi
 Jelgava I

Transports Tukumā
Jelgava
Latvijas dzelzceļa līnijas
Jēkabmiesta Marijas skola

Jēkabpils Marijas skola jeb, kā tolaik sauca, Jēkabmiesta Marijas skola bija viena no Jēkabpils skolām.

Vēsture 
Skolas vajadzībām tika uzcelta sarkana ķieģeļu ēka Daugavas malā blakus klosterim. Skola tika atvērta 1834. gadā. Tā bija skola meitenēm ar divām klasēm.

Vēlākos gados netālu no šīs ēkas uzcēla jaunu skolas ēku (tagad Brīvības iela 213), uz kuru pārcēla meitenes, bet vecajā ēkā tika izveidota Vladimira — Marijas zēnu skola ar divām klasēm.

Skola bija pilnīgā valsts apgādē. Jaunajā skolā mācības ilga 4 gadus. Skolnieces nāca no amatnieku, sīktirgotāju un strādnieku dzimtām.

Skola tika slēgta Pirmā Pasaules kara laikā. Latvijas pirmās brīvvalsts laikā šo ēku nopirka ārsts Jānis Pusbarnieks, kurš tajā ierīkoja pēc jaunlaiku prasībām atbilstošu doktorātu. Padomju varas gados šajā ēkā atradās Plaušu dispansers.

Atsauces 

Bijušās skolas Jēkabpilī
Jēkabpils apriņķis
Cielaviņas armija

"Cielaviņas armija" () ir 1964. gadā uzņemtā Latvijas PSR ģimenes filma. Filmas režisors ir Aleksandrs Leimanis. Filma uzņemta Rīgas Kinostudijā pēc Arkādija Mlodika un Aleksandra Vlasova tāda paša nosaukuma noveles motīviem.

Sižets 
Filmas varoņi ir pusaudži, kuri kopā ar pieaugušajiem piedalās pilsoņu karā Sarkanās armijas pusē. Pilsētā, ko ieņēmušas Kolčaka bandas, briest sacelšanās, bet pēkšņi, baltajiem par pārsteigumu, no sliedēm noskrien ešelons, un atbildību par šo atgadījumu uzņemas "Cielaviņas armija". Kolčakieši domā, ka tie ir boļševiki, bet pagrīdnieku vadonis Platais par tādu armiju neko nezina. Noskaidrojas, ka draudīgā organizācija sastāv no trim puišiem-klaidoņiem: krievu zēna ar iesauku Cielaviņa, latvieša Mikas un čigāna.

Lomās 
 Viktors Holmogorovs — Cielaviņa
 Jurijs Koržovs — Čigāns
 Aivars Galviņš — Mika
 Gunārs Cilinskis — Platais
 Ivans Kuzņecovs — Kondrāts
 Viktors Pļuts — Nikolajs
 Aleksejs Aleksejevs — pulkvedis
 Gurgens Tonuncs — jesauls
 Uldis Dumpis — adjutants
 Pāvels Špringfelds — apgaitnieks

Epizodēs:
 Valdemārs Zandbergs

Filmēšanas grupa 
 Režisors: Aleksandrs Leimanis
 Režisora asistents: Jānis Streičs
 Scenārija autori: Aleksandrs Vlasovs un Arkādijs Mlodiks
 Operators: Māris Rudzītis
 Mākslinieks: Viktors Šildknehts
 Komponists: Kirils Molčanovs
 Montāža: Ērika Meškovska
 Pirotehniķis: Eigino Oškalns

Interesanti fakti 
 Filmas lielākā daļa uzņemta Liepājā, bet dažas epizodes arī Rīgā, Tukumā un Ķemeros.
 Bērnu lomu atlasē tika noklausīti 2500 pretendentu un izvēlējās 2 Rīgas skolniekus - Viktoru Holmogorovu un Aivaru Galviņu (pēc tam galvenā loma filmā "Kapteiņa Enriko pulkstenis"). Čigānu zēna lomai izvēlējās Juriju Koržovu no Harkovas čigānu ansambļa (vēlāk Kijevas čigānu ansambļa "Romen" vadītājs).

Skatīt arī 
 "Cielaviņas armija atkal cīnās"

Atsauces

Literatūra 
 Matīsa, Kristīne. Vecās labās... : latviešu kinoklasikas 50 spožākās pērles / Kristīne Matīsa ; [red. Pēteris Upesbrants]. - Rīga : ATĒNA, 2005. - 502 lpp.

Ārējās saites 

 Nacionālais Kino centrs

1964. gada Latvijas PSR filmas
Rīgas Kinostudijas filmas
Jēkabmiesta apriņķa skola

Jēkabpils apriņķa skola bija viena no Jēkabpils skolām.

Skola tika atvērta 1805. gadā ar vācu mācību valodu. Skolā bija trīs klases ar pieciem skolotājiem, ieskaitot krievu valodas un zīmēšanas pasniedzējus. Skolas uzturēšanā bija jāpiedalās arī jēkabpiliešiem, maksājot 100 dālderus gadā par telpu īri un 25 dālderus gadā skolotājam. 

Pēc trim gadiem, 1808. gadā skola kļuva valsts īpašums, mācības — krievu valodā. Neskatoties uz to, pilsētniekiem bija jāmaksā alga — 120 dālderus gadā krievu valodas skolotājam. 

1820. gadā valsts uzcēla jaunu ēku klasicisma stilā apriņķa skolai (tagad Pasta iela 1), ēkas arhitekts O. Hūns.

Skolā tika uzņemti tikai zēni, kas sanāca no plašas apkārtnes pēc draudžu un pagasta skolu beigšanas. Skolnieku skaits nebija liels, jo maz bija turīgu saimnieku, kas spēja segt skolas izdevumus saviem dēliem. Lielākoties skolnieki bija cara valdības ierēdņu un turīgu tirgotāju bērni. Skola audzināja paklausību Krievijas impērijai.

Skola pastāvēja līdz Pirmajam Pasaules karam. Šobrīd skolas ēkā atrodas Jēkabpils Agrobiznesa koledža.

Atsauces 

Bijušās skolas Jēkabpilī
Jēkabpils apriņķis
Kultūrvēsturiskie arhitektūras objekti Jēkabpilī
Arhitektūras pieminekļi Latvijā