Metroloģija

Metroloģija (no sengrieķu μέτρον [metros] — "mērs" un λόγος [logos] — "vārds, mācība") ir zinātne par mērīšanu. Metroloģija ietver mērīšanas teorētiskos un praktiskos aspektus.

Metroloģijas definīcijas

Pamatjēdzieni 

 Mērīšana ir eksperimentālu darbību un skaitļošanas operāciju kopums, ar kurām nosaka fizikāla lieluma skaitlisko vērtību, izmantojot šī lieluma mērvienību.
 Fizikāls lielums — īpašība, kas kvalitatīvi ir kopēja kādai fizikālo objektu grupai, bet kvantitatīvi raksturo katru objektu atsevišķi.
 Fizikāla lieluma vērtība — fizikāla lieluma novērtējums ar skaitli šim lielumam pieņemtajās mērvienībās.
 Fizikāla lieluma patiesā vērtība — vērtība, kas pilnīgi pareizi raksturo konkrēto objektu, tā nav atkarīga no mērīšanas pieejas.
 Fizikāla lieluma reālā vērtība — vērtība, kas uzzināta mērot un tik maz atšķiras no patiesās vērtības, ka to var izmantot patiesās vērtības vietā.
 Mērījumu rezultāts — aptuvenas lielumu vērtības, kas atkarīgas no mērīšanas metodes, tehniskajiem līdzekļiem, maņu orgāniem.
 Mērījumu rezultāta kļūda — mērījumu rezultāta un patiesās vērtības starpība.

Metroloģiskie procesi 

 Pārbaude — mērīšanas līdzekļa kļūdas noteikšana, ko veic atbilstošās valsts metroloģiskā iestāde.
 Atestācija — mērīšanas līdzekļa apsekošana un dokumenta izsniegšana par izpētītajām mērlīdzekļa īpašībām.
 Graduēšana — sakarību starp mērlīdzekļa ieejas un izejas lielumiem noteikšana, grafiku un formulu sastādīšana; šaurākā nozīmē — skalas sadalīšana iedaļās.
 Kalibrēšana — sakarības noteikšana starp mērlīdzekļa izstrādāto lielumu vērtībām, materiālā mēra vai atsauces materiāla vērtībām un vērtībām, kas reproducētas no mērvienības etalona.
 Justēšana jeb regulēšana — mērlīdzekļa kļūdu novešana līdz lielumam, kas atbilst tehniskajām prasībām (bieži tiek nepareizi saukta par kalibrēšanu).
 Revīzija — mērlīdzekļa atestācijas kārtības pārbaude.
 Verificēšana — mērīšanas līdzekļa atbilstības visām prasībām apstiprināšana.

Metroloģija kā vēstures palīgdisciplīna 
Metroloģija kā vēstures palīgdisciplīna pēta dažādus cilvēces vēsturē pielietotus mērus (garuma, laukuma, tilpuma, masas). Metroloģijas uzdevums ir noskaidrot mēru nosaukumus, to kvantitatīvās attiecības, to reālo lielumu — t.i., noformulēt tos atbilstoši mūsdienu mērvienībām.

Metroloģijai par avotiem kalpo gan lietiskie atradumi (monētas, lineāli, atsvari), gan rakstīti avoti, kuros ir ziņas par mērvienībām (likumdošanas akti, līgumi, apraksti, pirkuma līgumi u.c.). Visciešāk no citām vēstures palīgdisciplīnām metroloģija ir saistīta ar numismātiku, jo senatnē daudzās valstīs svara mērvienības sakrita ar naudas vienībām un tām bija vienādi nosaukumi.

Metroloģijai ir īpaši liela loma sociāli ekonomisko avotu pētīšanā —, nezinot attiecīgā laika posmā pieņemtās mērvienības, nevar precīzi izzināt ne ekonomisko situāciju, ne materiālās attīstības līmeni (piemēram, Francijā pirms metriskās sistēmas ieviešanas masas mērvienība livrs Parīzē bija 490,4 g, Bordo — 492,1 g, Lionā — 425,3 g, Marseļā — 402,1 g). Ja avotos uzrādīti kādi mēri, metroloģija palīdz noskaidrot tā sastādīšanas laiku un vietu, arī noskaidrot dokumenta īstenumu (piemēram, ja tajā minētās mērvienības neatbilst tā laika pieņemtajām).

Pirmie teorētiskie darbi metroloģijā, kas bija veltīti dažādu mēru aprakstīšanai, Rietumeiropā parādījās 16. gadsimā.

Metroloģija Latvijā 
Latvijā senākie lietotie mēru apraksti ir atrodami Rīgas pilsētas rēķingrāmatās (1627—1819) un mērnieku piezīmēs, kā arī J. Šelēnija darbā “Matemātikas kurss” (Cursus mathematici. Geodesa Revel, 1655).

Līdz 19. gadsimta vidum mēru un svaru pārbaude mūsdienu Latvijas teritorijā bija pilsētu maģistrātu uzdevums. Rīgā mēru pārbaudi veica to izgatavotāju amatnieku vecākie pilsētas svērēji un brāķeri. 19. gadsimā sāka darboties īpaša "Mēru pārbaudes kamera" (Justikammer), ko 1902. gadā nomainīja Krievijas Impērijas 1899. gada likumā paredzētās Mēru un svaru palātas Rīgas nodaļa, bet Latvijas brīvvalstī — Finanšu ministrijas Mēru un svaru valde.

Atsauces 

Mērīšana
Metroloģija