joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lūcija Ķuzāne

Lūcija Ķuzāne (dzimusi 1927. gada 30. oktobrī,  Mēmeles pagastā) ir latviešu skolotāja un rakstniece, Sēlijas novada pētniece, Triju Zvaigžņu ordeņa kavaliere, kā arī Jēkabpils un Pilskalnes pagasta Goda pilsone.

Biogrāfija 
Dzimusi fotogrāfa un amatnieka Kristapa Medņa un viņa sievas Mares Mednes ģimenē Gricgales krogā Gricgalē. Bērnību pavadījusi Gricgalē, kur sākumā mācījusies Gricgales, vēlāk Mēmeles pamatskolā. Otrā Pasaules kara laikā kļuvusi par ģimnāzisti Jēkabpils ģimnāzijā, kuru beigusi 1947. gadā. Studējusi latviešu valodas filoloģiju Rīgas Pedagoģiskajā institūtā, ko absolvējusi 1955. gadā. Bijusi latviešu valodas un literatūras skolotāja 31 gadu, no kuriem 28 gadi pavadīti Jēkabpils 1. vidusskolā un tehnikumā. Atmodas laika aktīva dalībniece. Bija precējusies ar Jūliju Ķuzānu, kuru ģimenē piedzimis dēls Jānis. Dzīvo Jēkabpilī un Gricgales krogā Neretas novadā.

Darbi 
Pirmā literārā publikācija bija Jēkabpils rajona laikrakstā "Padomju Daugava" — ceļojuma apraksts par Čehoslovākiju 1957. gadā, kas viņu ierosināja pie laikraksta veidot jauno autoru apvienību. Ķuzānes veidotie apraksti vēlākos gados parādījās ne tikai vietējā avīzē, bet arī laikrakstos "Cīņa", "Literatūra un Māksla", "Skolotāju Avīzē", žurnālos "Karogs" un "Skola un Ģimene". Vairāki darbi ietverti Mersedes Salnājas sastādītajos aprakstu krājumos. 1983. gadā kļuva par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. Īpaši pievērsusies Sēlijas izpētei. Līdz 2012. gadam kopā publicējusi 17 grāmatas, galvenokārt prozu par dzimto novadu un tās cilvēku likteņiem. Nozīmīgākās grāmatas par rakstniekiem Jūliju Dievkociņu, Jāni Jaunsudrabiņu, Jāni Veseli un Aleksandru Pelēci. Piedalījusies 13 kopkrājumos, veidojusi dzejas izlases, rediģējusi citu autoru darbus. Izdotas vairāk kā 500 publikācijas dažādos preses izdevumos. Pašlaik raksta nakamo grāmatu "Līdz Mūžibai aiziet un atgriezties". 2006. gadā tika par Lūciju Ķuzāni tika uzņemta portretfilma "Ak, pasaulīt!". "Rakstnieces 85 gadu jubilejā izdevniecība "Aleksandra Pelēča lasītava" izdeva Ainas Karlsones grāmatu "Lūcija Ķuzāne".

Bibliogrāfija 
 "Mana Augšzeme stāsta" (1970)
 "Zodiaka loks" (1975)
 "Esmu uzticīgs" (1977)
 "Jūlijs Dievkociņš" (1980)
 "Saule mūžam mana" (1986)
 "Laime mani meklē" (1989)
 "Annas Pumpures dzīve" (1999)
 "Saules koka meklētājs" (2000)
 "Viņi runā, kad atnāk laiks" (2001)
 "Toreiz Sēlijā" (2003)
 "Malle" (2005)
 "Aleksandrs" (2007)
 "Mežgalieši" (2007)
 "Starp trijām upēm" (2009)
 "Līdz mājām pietrūka dažu soļu" (2010)
 "Sens tik sens bij tas laiks" (2011)
 "Mēs — nereteši" (2012)
"No kurienes nākam" (2014)

Apbalvojumi 
 2000 — Barikāžu piemiņas medaļa
 2001 — Latvijas Zinātņu akadēmijas Sēlijas asociācijas Goda biedre
 2001 — Jēkabpils Goda pilsone
 2003 — Triju Zvaigžņu ordenis IV šķira
 2006 — Pilskalnes pagasta Goda pilsone
 2009 — Latvijas Kultūrkapitāla fonda mūža stipendija

Atsauces

Ārējās saites 
 www.gramata21.vip.lv
 www.youtube.com 85 gadu jubileja
 pelecalasitava.lv Grāmata "Lūcija Ķuzāne".

Aizkraukles novadā dzimušie
Latvijas rakstnieki
Latviešu rakstnieki
Rakstnieces
Latviešu valodā rakstošie
Latvijas pedagogi
Jēkabpils Goda pilsoņi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Mihails Grigorenko

Mihails Grigorenko (; dzimis 1994. gada 16. maijā) ir krievu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2021) Grigorenko spēlē NHL kluba Kolumbusas "Blue Jackets" rindās.

Spēlētāja karjera 
2010.—11. gada sezonu Grigorenko aizvadīja Krievijas Jaunatnes hokeja līgas kluba Maskavas "CSKA-Krasnaja Armija" sastāvā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties QMJHL klubam Kvebekas "Remparts". "Remparts" rindās Grigorenko sāka arī 2012.—13. gada sezonu, taču, noslēdzoties NHL lokautam, uzbrucējs pievienojās Bufalo "Sabres" rindām, komandas sastāvā aizvadot 25 spēles.

2013.—14. gada sezonā "Sabres" sastāvā Grigorenko laukumā devās 18 spēlēs, pārējo sezonu dalot starp spēlēšanu QMJHL un AHL, taču 2014.—15. gada sezonu hokejists uzsāka Ročesteras "Americans" sastāvā. Sezonas gaitā gan 25 spēles Grigorenko aizvadīja "Sabres", taču pēc sezonas beigām tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche". "Avalanche" sastāvā aizvadīja savu pirmo pilno sezonu NHL, 74 spēlēs gūstot 24 punktus.

2017. gada vasarā Grigorenko atgriezās Krievijā, noslēdzot līgumu ar KHL klubu Maskavas CSKA. 2019. gadā kopā ar CSKA izcīnīja Gagarina kausu, Grigorenko tiekot iekļautam arī līgas simboliskajā izlasē.

2020. gada vasarā Grigorenko noslēdza līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets", tādējādi atgriežoties NHL.

Krievijas hokeja izlases rindās spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem.

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Bufalo "Sabres" spēlētāji
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Maskavas CSKA spēlētāji
Kolumbusas "Blue Jackets" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Gagarina kausa ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Habarovskas novadā dzimušie
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Džons Gibsons

Džons Gibsons (; dzimis 1993. gada 14. jūlijā) ir amerikāņu hokejists, vārtsargs. Pašlaik (2016) Gibsons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Anahaimas "Ducks" rindās.

Spēlētāja karjera 
Ontārio hokeja līgas kluba Kičeneras "Rangers" sastāvā Gibsons uzsāka spēlēt 2011.—12. gada sezonā, taču 2012.—13. gada sezonas izskaņā aizsāka profesionāļa karjeru, aizvadot vienu spēli AHL kluba Norfolkas "Admirals" rindās. 2013.—14. gada sezonā Gibsons debitēja NHL, trīs spēles aizvadot Anahaimas "Ducks" sastāvā. 2014.—15. gada sezonā Gibsons bija komandas otrais vārtsargs aiz Frederika Andersena, savukārt 2015.—16. gada sezonā spēles laiku ar Andersenu dalīja uz pusēm. Pēc sezonas beigām, abiem vārtsargiem pretendējot uz "Ducks" pirmā vārtsarga lomu, komandas vadība lēma Andersenu aizmainīt uz Toronto "Maple Leafs".

ASV hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2013. gada Pasaules čempionātā, kā arī spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem, 2013. gadā kopā ar izlasi izcīnot zelta medaļas, kā arī tiekot atzīts par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju.

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
ASV hokejisti
Anahaimas "Ducks" spēlētāji
Pensilvānijā dzimušie
Džerijs Sīgels

Džeroms "Džerijs" Sīgels (; dzimis , miris ) bija amerikāņu rakstnieks.

Kopā ar Džo Šusteru izveidojis Supermena tēlu, kas ir pirmais no mūsdienās pazīstamajiem komiksu supervaroņiem un viens no 20. gadsimta atpazīstamākajiem supervaroņiem. Pirmoreiz Supermena tēls parādījās 1938. gada komiksa Action Comics pirmajā numurā. Sākotnēji Supermena autori šo tēlu bija iecerējuši veidot kā ļaundari, taču šī ideja neguva panākumus. 1992. gadā viņš kopā ar Šusteru tika uzņemts komiksu industrijas Vila Eisnera komiksu slavas zālē un 1993. gadā — Džeka Kirbija slavas zālē.

Ārējās saites 
 Jerry Siegel 

1914. gadā dzimušie
Ohaio dzimušie
1996. gadā mirušie
Amerikāņu mākslinieki
Amerikāņu rakstnieki
Sīgels

Sīgels var būt:

 Džeisons Sīgels (Jason Segel), amerikāņu aktieris un scenārists (dzimis 1980.)
 Džerijs Sīgels (Jerome "Jerry" Siegel), amerikāņu rakstnieks (1914—1996)
Abrahams Olano

Abrahams Olano Manzano (; dzimis  Anoetā, Gipuskojā) ir bijušais profesionālais Spānijas šosejas riteņbraucējs. Lielāko karjeras sasniegumu viņš guva 1995. gadā, kad kļuva par Pasaules čempionu grupas braucienā. 1998. gadā viņš kļuva par pasaules čempionu individuālajā braucienā un uzvarēja Vuelta a España kopvērtējumā.

Amatiera karjera 
Olano trenēties sāka 11 gadu vecumā Oria riteņbraukšanas skolā un junioru vecumā uzvarēja vairākās sacensībās.
Vēlāk Olano pievērsās treka riteņbraukšanai un kļuva par Spānijas čempionu iedzīšanā (kopā ar Ečegojenu, Peresu, un Huaresu), 1 km braucienā no vietas un sprintā.

Šosejas riteņbraukšanā viņš startēja amatieru komandās Kaiku un AVSA. Viņš tolaik specializējās sprintā.

Profesionālā karjera 
1992. gadā Olano uzsāka profesionāļa karjeru, pievienojieties CHCS komandai. Šī komanda drīz tika likvidēta un viņš pievienojās Lotus komandai. Ar Lotus Olano uzvarēja savās pirmajās profesionālajās sacensībās — Gran Premio de Villafranca de Ordizia in Gipuzkoa.

1993. gadā Olano nomainīja komandu uz CLAS Cajastur, kuru vēlāk apvienoja ar Mapei. Šajā komandā viņš sāka uzvarēt svarīgās sacensībās kā piemēram Vuelta a Asturias un Spānijas čempionātā grupas un individuālajā braucienā.

1995. gadā Olano uzvarēja pasaules čempionātā Kolumbijā, pārspējot tautieti Migelu Indurainu un uzvarēja trijos Vuelta a España posmos. Olano daudzu skatījumā tika uzskatīts par pieckārtējā Tour de France uzvarētāja Induraina panākumu turpinātāju.

1996. gadā A. Olano nostiprināja savas spējas vairāku dienu sacensībās, uzvarot Tour de Romandie, finišējot trešais Giro d'Italia (būdams vadībā priekšpēdējā sacensību dienā) un finišējot devītais Tour de France. Viņš ieguva arī individuālā brauciena sudraba medaļu Olimpiskajās spēlēs.

Vēl pēc gada Olano finišēja ceturtajā vietā 1997. gada Tour de France.

1998. gadā viņš atkal kļuva par Pasaules čempionu, šoreiz individuālajā braucienā un uzvarēja vienīgo no savām Lielajām tūrēm, Vuelta a España.

1999. gadā Olano pievienojās Spānijas komandai ONCE un palika tajā līdz savas karjeras beigām 2001. gadā. Viņa augstākais sasniegums šajā periodā bija otrā vieta 2001. gada Giro d'Italia.

Pēc karjeras beigām 
Olano darbojās kā viens no Vuelta a España organizatoriem un bija atbildīgs par sacensību posmu maršruta izveidi. Tomēr viņš zaudēja darbu pēc tam, kad 2013. gada jūlijā tika publiskoti Francijas senāta ziņojums par 1998. gada Tour de France veiktajām dopinga analīzēm.

2006. gada novembrī viņš noskrēja Sansebastjanas maratonu ar rezultātu 2:39:19.

Sasniegumi lielajās tūrēs 

Piezīme: IZST — izstājās

Atsauces

Ārējās saites 

 Tour de France rezultāti

1970. gadā dzimušie
Basku Zemē dzimušie
Spānijas riteņbraucēji
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki riteņbraukšanā
Līčupe (ciems)

Līčupe (agrāk arī Braki) ir ciems Ogres novada Mazozolu pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Līčupes kreisajā krastā pie autoceļa P4 62 km no novada centra Ogres un 98 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta veidojusies padomju gados pie bijušā Līčakroga un Līčupes stacijas kā padomju saimniecības «Oškalns» (no 1989. gada — «Līčupe») ciemats un ciema padomes centrs. Līčupē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, veselības punkts, pasts, veikals.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas vidējciemi
Gaismas diode

Gaismas diode ir pusvadītāju diode, kuras p-n pāreja vadāmības virzienā plūstošas strāvas ietekmē spīd, izstarojot redzamā vai neredzamā spektra gaismu. Gaismas diodes mēdz saukt arī par mirdzdiodēm, vai LED ().

Darbības princips 
Vadāmības virzienā pieslēgta sprieguma ietekmē pārpalikuma lādiņi elektroni no elektronu vadītspējas (n tipa) pusvadītāja cauri p-n pārejai difundē caurumu vadītspējas (p tipa) pusvadītājā, kur tie rekombinējas ar caurumiem. Rekombinējoties elektroni pāriet no vadītspējas zonas valences zonā, tātad no augstāka enerģijas līmeņa zemākā. Šīs pārejas rezultātā atbrīvojas enerģija, kura daļēji pārvēršas siltumā un daļēji tiek izstarota fotonu veidā. Izstarotās gaismas viļņa garums ir atkarīgs no pusvadītāja kristālrežģa aizliegtās zonas platuma.

Īpašības

Spektrālās īpašības 
Atšķirībā no kvēlspuldzēm gaismas diodes neizstaro siltumu. Tādēļ gaismas diodēm ir ļoti augsts lietderības koeficients. To starojums ir ļoti šaurā spektrā, monohromatisks. Ilgu laiku bija problemātiski iegūt diodes visām pamatgaismām, tikai 1990. gados parādījās lētas zilās gaismas diodes.

Virziendarbība 
Gaismas diodēm raksturīgs vērsts starojums.

Plakana pusvadītāja virsma gaismu izstaro perpendikulāri virsmai un tikai nedaudz sāņus. Vērstā starojuma dēļ ir nedaudz apgrūtināta diožu izmantošana difūza apgaismojuma iegūšanai.

Elektriskās īpašības 
Pēc elektriskajām īpašībām gaismas diodes ir līdzīgas parastajām diodēm, taču pusvadītāja materiāla izvēle nosaka lielāku sprieguma kritumu vadāmības virzienā (atvēršanās spriegums). Atvērtas diodes diferenciālā pretestība ir ļoti maza, savukārt mirdzēšanas stiprums ir atkarīgs no caurplūstošās strāvas, tādēļ gaismas diodes ieteicams barot no strāvas avota.

Darbības ātrums 
Gaismas diodēm piemīt pavisam neliela spīdēšanas inerce, tāpēc tās var izmantot dažādu stroboskopisku efektu iegūšanai (dinamiskā indikācija).

Mirdzēšanas krāsa, sprieguma kritums un izgatavošanas materiāls

Izmantošana 
Mirdzdiodes izmanto
 Informācijas atspoguļošanai, gan kā atsevišķas diodes, gan kā diožu matricas.
 Informācijas iegūšanai, piemēram skeneros
 Elektriskās atsaistes izveidošanai, optronu sastāvā
 Apgaismošanai

Skatīt arī 
 Diode
 Pusvadītājs
 Gaismas diožu spuldze

Atsauces 

Diodes
Arvīds Ozoliņš (skolotājs)

Arvīds Ozoliņš (dzimis , miris ) bija latviešu pedagogs, novadpētnieks un gids, Jēkabpils Goda pilsonis.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1917. gada 26. septembrī Tomskas guberņā Pirmā Pasaules kara bēgļu ģimenē, kura 1922. gadā atgriezās Latvijā un uzsāka dzīvi Jēkabpilī. Mācījies Jēkabpils komercskolā, vienlaicīgi piepelnoties, strādājot Ķeguma HES un Krustpils—Jēkabpils tilta būvniecībā. Izglītību turpinājis Latvijas Universitātes Dabaszinību fakultātē, kuru pabeidzot, iesaukts kara dienestā. Pēc Otrā Pasaules kara bijis represēts. Atgriežoties Jēkabpilī, darbu uzsācis Jēkabpils Vēstures muzejā, kur iekārtojis Dabas nodaļu un bijis brīvdabas muzeja "Sēļu sēta" izveidotājs. Vēlāk ilgus gadus bijis pedagogs — ģeogrāfijas skolotājs un bibliotekārs, kuras izveidei veltījis daudz darba, Jēkabpils 1. vidusskolā. Būdams novadpētniecības un tūrisma pamatlicējs Jēkabpils rajona skolās, veicis izpēti Jēkabpilī un tās apkārtnē, ticies ar ļaudīm, uzklausot to atmiņu stāstījumus. Paralēli pedagoga darbam bijis gids, kopumā novadot vairāk kā 200 ekskursijas galvenokārt Baltijas valstīs un Jēkabpils pilsētā, to skaitā arī citās PSRS republikās. Piedalījies Dārzkopības biedrības organizētajās tematiskajās ekskursijās pa Latvijas dārziem. 2002. gadā piedalījies grāmatas "Jēkabpils" veidošanā. Miris Jēkabpilī, 2009. gada 23. februārī, apbedīts 28. februārī Jēkabpils kapsētā. Arvīda Ozoliņa piemiņai 2010. gadā tika izveidota portretfilma "Jēkabpils dižozols".

Atsauces

Ārējās saites 
 Arvīds Ozoliņš
 Arvīds Ozoliņš
 Par filmu "Jēkabpils dižozols"

1917. gadā dzimušie
2009. gadā mirušie
Jēkabpilī mirušie
Latvijas pedagogi
Jēkabpils Goda pilsoņi
Sēja (ciems)

Sēja ir ciems Saulkrastu novada Sējas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Puskas krastā pie autoceļa P6  no pagasta centra Lojas,  no novada centra Saulkrastiem un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Sējas muižas (Zögenhof) centru, kas no 1751. līdz 1904. gadam piederēja vācbaltu Duntenu dzimtai. Izaugusi padomju gados kā kolhoza «Boļševiks» (vēlāk — «Sēja») ciemats. 
Sējas muižas komplekss un Sējas pamatskolas ēka ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi. Sējas ozols (apkārtmērs 9,05 m) ir ceturtais resnākais koks Baltijā.

Sējas pamatskola atrodas 5,7 km attālumā no Sējas centra.

Daba 
Sējas parks

Parks, kā arī muiža veidoti 19. gs. Interesanti tas, ka visi celiņi muižas parkā ir bijuši grantēti un pa tiem nedrīkstējuši staigāt zemnieki. Parkā kādreiz bija liels ābeļdārzs, kurš ir daļēji izsalis.

Galerija

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Jevgēņijs Dadonovs

Jevgēņijs Dadonovs (; 1989. gada 12. martā) ir krievu hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2022) Dadonovs spēlē NHL vienībā Monreālas "Canadiens".

Spēlētāja karjera 
Pēc vairākās Čeļabinskas "Traktor" sistēmā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Dadonovs uzsāka 2006.—07. gada sezonā, kad aizvadīja 24 spēles kluba pirmajā sastāvā Krievijas Superlīgā. Dadonovs "Traktor" aizvadīja vēl divas sezonas, līdz 2009. gada vasarā pārcēlās uz Ziemeļameriku.

2009.—10. gada sezonu hokejists aizvadīja AHL klubā Ročesteras "Americans", uz četrām spēlēm gan tiekot izsaukts arī NHL vienības Floridas "Panthers" rindās. Nākamajā sezonās uzbrucējs "Panthers" rindās aizvadīja jau 36 spēles, taču kluba sastāvā Dadonovam tā arī neizdevās nostiprināties, 2012. gada 18. janvārī tiekot aizmainītam uz Karolīnas "Hurricanes" un atlikušo sezonas daļu aizvadot Čarlotes "Checkers" sastāvā.

2012. gada vasarā hokejists pievienojās KHL klubam Doneckas "Donbass". Tajā viņš drīz vien kļuva par vienu no komandas vadošajiem uzbrucējiem, pildot arī kapteiņa palīga funkcijas. 2014. gada vasarā Dadonovs noslēdza trīs gadu līgumu ar Sanktpēterburgas SKA, tās sastāvā 2015. un 2017. gadā izcīnot Gagarina kausu.

2017. gada jūlijā noslēdza trīs gadu līgumu ar NHL klubu Floridas "Panthers". Katrā no turpmākajām sezonām bija viens no komandas vadošajiem uzbrucējiem. 2018.—19. gada sezonā Dadonovs atzīmējās ar 70 rezultativitātes punktiem, kas ir pagaidām viņa rezultatīvākā sezona NHL. 2020. gada oktobrī noslēdza trīs gadu līgumu ar Otavas "Senators".

2021. gada jūlijā Dadonovs tika aizmainīts uz Vegasas "Golden Knights". Nenospēlējis Vegasā pat sezonu, Dadonovs 2022. gada martā tika aizmainīts uz Anahaimas "Ducks". Pēc pāris dienām maiņa tika atcelta un Dadonovs palika "Golden Knights" rindās.
Tomēr jau 2022. gada 16. jūnijā tika aizmainīts uz Monreālas "Canadiens" komandu.

Krievijas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada Pasaules čempionu.

Ārējās saites

Atsauces 

1989. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Čeļabinskas "Traktor" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Monreālas "Canadiens" spēlētāji
Doneckas "Donbass" spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Vegasas "Golden Knights" spēlētāji
Gagarina kausa ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Goda ordeni apbalvotie
Čeļabinskas apgabalā dzimušie
Nikolajs Lapekins

Nikolajs Lapekins (dzimis , miris ) bija Latvijas pareizticīgās baznīcas garīdznieks un virspriesteris, Svētā Kņaza Vladimira II šķiras ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums 

Dzimis Cēsu apriņķa Mazstraupes pagasta "Bangās" zemnieku Mārtiņa un Ievas četru bērnu, no kuriem divi brāļi kļuva par priesteriem, ģimenē.
1916. gadā beidzis Rīgas Garīgo semināru. Pirmā Pasaules kara laikā devies bēgļu gaitās uz Rjazaņu Krievijā, kur veicis skolotāja darbu. Šeit iepazinies ar vietējo skolotāju Jevgēniju Novoseļsku, ar kuru nodibinājis ģimeni un kuriem piedzimis dēls Pāvels. 1921. gadā ar ģimeni atgriezies Latvijā, kur 21. augustā Rīgas un visas Latvijas arhibīskaps Jānis viņu iesvētījis par priesteri. 1922. gadā sācis kalpošanu Piltenes Sv. Trijādības baznīcā, kur kalpojis līdz 1927. gadam. 1926. gada 21. oktobrī ievēlēts par Šķilbēnu Dievmātes Piedzimšanas pareizticīgās baznīcas pirmo priesteri. Paralēli darbam bijis ticības mācības skolotājs skolās, bet vēlāk Viļakas iecirkņa prāvests. Šķilbēnu draudzē kalpojis līdz 1939. gada 1. decembrim, kur viņa vadībā tika uzbūvēts dievnams. Vēlāk pārsūtīts darbā uz Balviem, kur vadījis Balvu Dievmātes Aizmigšanas baznīcas draudzi līdz 1944. gadam, kurā Lapekinu ģimeni vācieši deportējuši uz Čehoslovākiju. Tur dzīvojis Jabloņecā pie Nisas un noturējis dievkalpojumus pareizticīgajiem bēgļiem Sv. Annas Romas katoļu baznīcā. No turienes 1945. gadā atgriezies Latvijā pēc padomju armijas ienākšanas. Pēc Otrā Pasaules kara uzsācis sagrautās Svētā pravieša Elijas baznīcas atjaunošanu Liepnā, par ko vēlāk, 1948. gada 24. aprīlī saņēmis no Rīgas un visas Latvijas metropolīta Benjamiņa Goda rakstu. 1949. gadā sācis kalpot Viļakas Dievmātes Patvēruma baznīcā. 1949. gada 28. jūlijā ticis represēts un izsūtīts. Izsūtījumu pavadījis Vologdas apgabala Kargopoles nometnē, no kurienes atbrīvots 1955. gada oktobrī. 1955. gadā nozīmēts uz Jēkabpils Svētā Gara baznīcu un Svētā Nikolaja baznīcu, kur kalpojis līdz sava mūža beigām. Viņa kalpošanas laikā baznīcas nenomaksāto lielo nodokļu dēļ draudēja slēgt Svētā Gara baznīcu, bet priestera vīrišķības, pašaizliedzības un gara spēka dēļ dievnamu izdevies nosargāt, gan vēlāk sešdesmitajos gados tikusi slēgta Svētā Nikolaja baznīca, kurā kādu laiku atradusies Jēkabpils Vēstures muzeja izstāžu zāle. Savas kalpošanas 50 gadu jubilejā saņēmis mitru — virspriestera zīmi, bet 1971. gada 16. augustā patriarhs Pimens par nopelniem baznīcas labā virspriesterim pasniedzis Svētā Kņaza Vladimira II šķiras ordeni. Lapekinu ģimenei bija četri bērni. Nikolajs Lapekins miris 1973. gada 7. februārī, apbedīts Jēkabpils pilsētas kapsētā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Bibliotēka "Virspriesteri Nikolaju Lapekinu atceroties" www.eleison.lv

1894. gadā dzimušie
1973. gadā mirušie
Jēkabpilī mirušie
Latvijas garīdznieki
Dobe (upe)

Dobe (arī Susējiņa) ir Dienvidsusējas labā krasta pieteka Augšdaugavas un Jēkabpils novados. Sākas dienvidos no Gulbenes Prodes pagastā, satekot vairākiem strautiem un grāvjiem. Augštecē tek cauri vairākiem nelieliem ezeriņiem (Dubiķis, Patmalnieku ezers, Dobene), lejtecē — cauri Zuju ezeram. Lielākās pietekas ir Lapines upīte un Vilkupe. Ietek Dienvidsusējā purvainā apvidū pie Vilkupes.

Upi šķērso autoceļš P73. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Baltmuiža un Vilkupe.

Atsauces 

Lielupes baseina upes

Augšdaugavas novada upes
Jēkabpils novada upes
Dienvidsusējas pietekas
Aknīstes pagasts
Asares pagasts
Aknīstes novada upes
Ilūkstes novada upes
Vilkupe (Dobes pieteka)

Vilkupe ir neliela upe, Latvijas dienvidaustrumos. Dobes labā krasta pieteka, ietilpst Lielupes baseinā. Iztece no Moču purva. Tek rietumu - dienvidrietumu virzienā. No upes nosaukuma ir cēlies arī ciema nosaukums Vilkupe. Šajā ciemā Vilkupe ietek Dobē un to šķērso valsts autoceļš P73 (Vecumnieki—Nereta—Subate), bet pēc vairākiem simtiem metru Dobe savukārt ietek Dienvidsusējā. Vilkupes lejtece ir daļa no Eglonas-Susējas kanāla.

Atsauces

Lielupes baseina upes
Jēkabpils novada upes
Aknīstes pagasts
Asares pagasts
Aknīstes novada upes
Jūdaži

Jūdaži ir ciems Siguldas novada Siguldas pagastā. Izvietojies pagasta dienviddaļā Jūdažu ezera krastā pie autoceļa P8  no pagasta centra Peltēm,  no novada domes Siguldā un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Jūdažu muižas (Judasch) centra. Muiža nodedzināta 1905. gada revolūcijas laikā. Ciems izaudzis padomju gados kā Latvijas Lopkopības un veterinārijas zinātniskās pētniecības institūta piena ražošanas kompleksa «Jūdaži» ciemats. Jūdažos atrodas pasts, veikals un Jūdažu sabiedriskais centrs.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Bankrots

Bankrots ir juridiskas personas maksātnespējas procesa stāvokļa risinājums. Ja tiek atzīta maksātnespēja, parādnieka uzņēmums tiek likvidēts un līdzekļi, kas iegūti no atsavinātās mantas un īpašumiem, tiek atdoti kreditoriem. Bankrota procedūru parasti uzsāk maksātnespējas administrators, kurš vēlāk iesniedz pieteikumu tiesai par maksātnespējas procesa pabeigšanu sakarā ar bankrota procedūras pabeigšanu. Bankrota mērķis ir pēc iespējas pilnīgāk apmierināt kreditoru prasījumus un likvidēt parādnieku.

Uzņēmējdarbība
Sasāri

Sasāri () jeb Tatari () ir pilsēta Itālijā, Sardīnijas salas ziemeļrietumos. 2011. gada beigās pilsētā dzīvoja 131 tūkstotis cilvēku. Pēc šī rādītāja tā ir Sardīnijas otra lielākā pilsēta aiz Kaljāri. Pilsētas aizbildnis ir Svētais Nikolajs.

Rakstos pilsēta pirmo reizi pieminēta 1131. gadā ar nosaukumu Jordi de Sassaro. 1135. gadā tā tika pārsaukta par Tathari. Pilsēta ļoti strauji attīstījās un 1294. gadā kļuva par neatkarīgu pašvaldību (libero comune). 14. gadsimta sākumā Sardīniju un līdz ar to arī Sasāri okupēja Aragonas karaliste. 1617. gadā jezuīti pilsētā dibināja Sasāri universitāti, kas ir vecākā Sardīnijā. 1713. gadā īslaicīgi pilsēta nonāca Austroungārijas pakļautībā. 1720. gadā Sasāri valdīja Savojas dzimta. Šajā laikā tika dibināta arī Sardīnijas karaliste. 1861. gadā pilsēta kļuva par jaunizveidotās Itālijas karalistes daļu. Otrā pasaules kara laikā Sabiedrotie bombardēja Sasāri un pilsēta tika stipri nopostīta.

Sardīnijas pilsētas
Nokia 1800

Nokia 1800 ir GSM mobilais telefons, kuru ražoja Nokia. Tas ietilpst firmas visvienkāršāko telefonu sērijā, un ražošanā nonāca 2009. gada novembrī. 1800 izmanto Nokia programmatūras platformu Series 30. 1800 ir viens no funkcionālākajiem sērijas telefoniem, un tajā ir iebūvēts radio uztvērējs, kā arī putekļu noturīga klaviatūra.Telefons ir speciāli optimizēts izmantošanai ar priekšapmaksas operatoru un tam ir skrāpējumu noturīgi vāciņi.

Skatīt arī 
 Nokia

Atsauces

Ārējās saites 
 

Nokia mobilie telefoni
Agnese Ozoliņa

Agnese Ozoliņa (dzimusi  Jelgavā) ir bijusī latviešu peldētāja.

Piedalījusies trijās Vasaras Olimpiskajās spēlēs (, , ). 1996. gadā Atlantā izcīnījusi 47. vietu 50 m brīvajā stilā, pēc četriem gadiem Sidnejā — 44. vietu 50 m brīvajā stilā un 45. vietu divreiz garākā distancē. 2004. gadā Atēnās ieņēma 43. vietu 100 m brīvajā stilā. Augstākais sasniegums Pasaules čempionātā ir 1998. gadā izcīnītā 37. vieta 200 m brīvajā stilā. 2000. gada Eiropas čempionātā izcīnījusi 21. vietu 200 m kompleksajā peldējumā. Vairāk nekā 50 reizes izcīnījusi Latvijas čempiontitulu. Ozoliņai pieder vairāki Latvijas rekordi.

Studējusi Kenjona koledžā ASV (Kenyon College). Guvusi panākumus North Coast Athletic Conference (NCAA trešā divīzija) — 2002. gadā kļuvusi par NCAA čempioni 100 m brīvajā stilā, divas reizes par čempioni 200 m brīvajā stilā (2003, 2004). Tika iekļauta 1993.—2004. gada simboliskajā dekādes izlasē.

Atsauces

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Jelgavā dzimušie
Latvijas peldētāji
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tūjasmuiža

Tūjasmuiža (agrāk arī Tūja, Tūjas skola) ir apdzīvota vieta Limbažu novada Liepupes pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P11  no pagasta centra Mustkalniem, 34 km no Salacgrīvas un 76 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Dūjas muižas (Taubenhof) centra. Muiža 1564. gadā piederējusi Heinriham Ulenbrokam. 1624. gadā muiža piederējusi Jurgenam Aderkasam, bet 1646. gadā – Hansam Engedesam. Tāpat kā Dunti, kopš 17. gadsimta 70. gadiem Tūju pārņem Dunteni. Līdz mūsdienām pārbūvētā veidā saglabājies viņu celtais kungu nams, kurā 1919. gadā iekārtota skola.

Atsauces
Inčupe (stacija)

Inčupe ir dzelzceļa pieturas punkts Saulkrastu novada Saulkrastu pagastā dzelzceļa līnijā Zemitāni-Skulte. Inčupē pietur daļa vilcienu uz Saulkrastiem un Skulti. Inčupi var uzskatīt arī par ceļa posteni, jo šeit notiek pāreja no vienceļa posma Lilaste—Inčupe uz divceļu posmu Inčupe—Saulkrasti, bet sadalošā pārmija pieder Saulkrastu stacijai. Uz pieturu ved zemesceļi, kas atzarojas no A1 šosejas un V101 autoceļa.

No 2019. gada decembra tika samazināts pasažieru vilcienu reisu skaits, kas pietur Inčupē. No 2022. gada Inčupes pieturu paredzēts slēgt. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.

Attēlu galerija

Atsauces 

Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Zemitāni—Skulte stacijas un pieturas punkti
Saulkrastu novads
Kavarska

Kavarska () ir pilsēta Lietuvā uz dienvidrietumiem no Anīkščiem pie Šventojas upes.

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1538. gadā. Iesākumā apdzīvotās vietas, tolaik muižas, nosaukums bija Mažieji Pieņone (), vēlāk tā nosaukta muižas īpašnieka Kavarska vārdā.

Pie pilsētas ir Kavarskas šūnakmens avoti (Kavarsko tufų šaltiniai), kas attēloti pilsētas ģerbonī.

Ārējās saites

Atsauces 

Lietuvas pilsētas
Kalnišķi

Kalnišķi var būt:

 Kalnišķi — apdzīvota vieta Daugavpils novada Nīcgales pagastā;
 Kalnišķi — apdzīvota vieta Nīcas novada Nīcas pagastā.
Dūkšta

Dūkšta () ir pilsēta Lietuvā uz ziemeļiem no Ignalinas Dūkštas ezera krastā, netālu no Dīsnu ezera.

Attīstījusies pie 1862. gadā pabeigtās dzelzceļa līnijas Pēterburga—Varšava stacijas Dukšti (Дукшты). Pilsēta atrodas gaļas pārstrādes uzņēmuma "Biovela" galvenā mītne.

Ārējās saites 
 
 Biovela

Atsauces 

Lietuvas pilsētas
Pāle

Pāle ir ciems Limbažu novada Pāles pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Pērļupes kreisajā krastā pie autoceļa P12  no novada centra Limbažiem un  no Rīgas.

Pālē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola (ēka būvēta 1936. gadā), kultūras nams, bibliotēka, pasts, aptieka, novadpētniecības muzejs (vienīgā ekspozīcija Latvijā, kas veltīta Vidzemes lībiešu vēsturei), Pāles luterāņu baznīca (iesvētīta 1938), veikals. Augusta Annusa altārglezna «Kristus svētī bērnus» Pāles baznīcā ir valsts nozīmes mākslas piemineklis.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta veidojusies ap Pāles muižas (, ) centru Limbažu draudzes novadā. Muižas nosaukums cēlies no lībiešu valodas Sepkul un nozīmē — ‘Kalējciems’, 
1510. gadā Johans Aderkass muižas daļu pārdeva Reinholdam Pālenam (Pahlen), tādēļ Pāles latviskais nosaukums cēlies no Pālenu dzimtas,. 
Vēstures avotos atrodami arī nosaukumi Sepkuell, Supkull, Szepkull, Zepkull, Settkull, Sepekyla, bet Pālenu dzimtas hronikā konsekventi lietots vietvārds Cepkul.
Domājams, ka visa vēlākās muižas teritorija jau no 1533. gada pārgāja Pālenu īpašumā.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Korģene

Korģene (arī Korģītes strauts) ir Korģes labā krasta pieteka Limbažu novadā. Iztece no Lielpurva. Tek rietumu-dienvidrietumu virzienā. Ietek Korģē augšpus Korģenes. Tās krastos atrodas Zonapi.

Atsauces 

Limbažu novada upes
Salacas baseina upes
Vladimirs Gitiss

Vladimirs Gitiss (, 1881. — 1938.) bija krievu un padomju militārais darbinieks, Krievijas PFSR Rietumu frontes pavēlnieks cīņās pret Latvijas armiju Latgales atbrīvošanas cīņu laikā.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1881. gada 24. jūnijā Pēterburgā. 1902. gadā beidza karaskolu. Piedalījās Pirmajā Pasaules karā, 1915. gadā apbalvots ar Svētā Jura 4. šķiras krustu. 1917. gadā bija 148. Kaspijas kājnieku pulka komandieris pulkveža pakāpē. 

Pēc Oktobra revolūcijas 1918. gadā iestājās Sarkanajā armijā, komandēja Ziemeļu frontes 6. armiju (11.09.-22.11.1918.), Dienvidu frontes 8. armiju (01.12.-23.12.1918.). 1919. gada 22. jūlijā viņu iecēla par Rietumu frontes komandieri, vadīja kaujas pret Polijas, Igaunijas un Latvijas armijām līdz 1920. gada 20. aprīlim. 
Pēc tam Kaukāza frontes komandieris (15.05.1920. - 29.05.1921.). 

Pēc Krievijas pilsoņu kara beigām bija Aizvolgas un Petrogradas kara apgabalu komandieris, no 1921. gada KPFSR Revolucionārās kara padomes loceklis. No 1926. gada Sarkanās armijas apgādes priekšnieka vietnieks, no 1930. gada Tirdzniecības tautas komisariāta pilnvarotais kara un jūras lietās.

1937. gada 28. novembrī viņu apcietināja un notiesāja par dalību kontrrevolucionārā militārā organizācijā un spiegošanā. Nāvessodu izpildīja 1938. gada 22. augustā Komunarkas masu kapos pie Maskavas.

Atsauce 

1881. gadā dzimušie
1938. gadā mirušie
PSRS virsnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Padomju represijās nogalinātie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Baltā iela

Baltā iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Baltā iela — iela Rīgā

 iela novadu pilsētās:
 Baltā iela — iela Ādažu novada Garkalnē
 Baltā iela — iela Cēsu novada Cēsīs
 Baltā iela — iela Garkalnes novada Bukultos
 Baltā iela — iela Ķekavas novada Baložos

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Baltā iela — iela Babītes novada Babītes pagasta Piņķos

Skatīt arī 
 Balts
Baltā iela (Rīga)

Baltā iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā. Tā sākas krustojumā ar Daugavgrīvas ielu un beidzas krustojumā ar Lidoņu ielu, pēc kura tā Spilves virzienā turpinās kā Spilves iela. Visā garumā Baltā iela sastāv no divām braukšanas joslām, vienīgi posmā no ēkas ar numuru 3a līdz krustojumam ar Olaines ielu tā ir nedaudz šaurāka un līdz ar to šajā posmā ir vienvirziena iela, pa kuru var braukt Daugavgrīvas ielas virzienā. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 900 metri.

Vēsture 
Baltā iela pirmoreiz Rīgas adrešu grāmatā minēta 1861. gadā ar nosaukumu Baltāsmuižas iela (Weissenhöfsche Straße, Веисенгофская улица). Šādi iela visticamāk nosaukta tās galā esošās Baltās muižas dēļ. 1938. gadā ielu nosaukumu latviskošanas rezultātā iela pārdēvēta tagadējā nosaukumā. Otrā pasaules kara vācu okupācijas laikā atjaunots tās iepriekšējais nosaukums. Padomju okupācijas gados lēmums anulēts un iela atkal kļuvusi par Balto ielu. 1974. gadā, likvidējot Nordeķu ielu, tās posms no Daugavgrīvas ielas līdz Olaines ielai pievienots pie Baltās ielas.

Ielas raksturojums 
Baltā iela ir aptuveni 900 metrus gara iela Iļģuciema apkaimes austrumos-dienvidaustrumos. Tā sākas krustojumā ar Daugavgrīvas ielu (turpat blakus atrodas arī Daugavgrīvas, Lilijas un Tvaikoņu ielas krustojums) un iet ziemeļrietumu virzienā. Ielas nepāra numuru pusei raksturīga industriālā apbūve, kamēr pāra numuru puse ir reti apbūvēta, tajā atrodas 5. tramvaju maršruta galapunkts, autostāvvieta, krustojums ar Olaines ielu, kura tuvumā iela pagriežas vairāk uz ziemeļiem, un garāžas. Aiz krustojuma ar Riekstu ielu apbūves situācija mainās: abās ielas pusēs parādās daudzstāvu dzīvojamie nami ar sabiedriskajām ēkām (bērnudārzs, skola) pa vidu. Netālu no Rīgas Valdorfskolas iela pāra numuru pusē krustojas ar Cementa ielu, savukārt iepretī Rīgas 54. vidusskolai nepāra numuru pusē tai ir savienojums ar Motoru ielu. Baltā iela beidzas krustojumā ar Lidoņu ielu, pēc kura tā Spilves virzienā turpinās kā Spilves iela.

Ielu savienojumi 
Baltā iela ir savienota ar šādām ielām:
 Daugavgrīvas iela (T veida krustojums)
 Olaines iela (T veida krustojums)
 Riekstu iela
 Cementa iela (T veida krustojums)
 Motoru iela (T veida krustojums)
 Lidoņu iela
 Spilves iela (ielas turpinājums Spilves virzienā)

Infrastruktūra

Esošie objekti 
 Baltā ielā 2a atrodas pašvaldības SIA "Rīgas satiksme" 5. tramvaju maršruta galapunkts "Iļģuciems".
 Baltā ielā 10 atrodas Rīgas Valdorfskola . Pirms tam ēkā atradās Sociālo tehnoloģiju augstskola. Skolas ēka būvēta 1910. gadā pēc arhitekta R. šmēlinga projekta Rīgas pilsētas bezmaksas abu dzimumu elementārskolas vajadzībām.
 Baltā ielā 15 nodarbības notiek Rīgas Valdorfskolas pirmsskolas izglītības grupām. Pirms tam ēkā atradās Iļģuciema sākumskola, kā arī līdz 1990. gadu vidum darbojās Rīgas pilsētas 30. bērnudārzs.
 Baltā ielā 22 atrodas Rīgas 54. vidusskola.

Bijušie objekti 
 Baltā ielā 3/9 atradās fabrika "Rīgas tekstils". Ēka celta laikā no 1894. līdz 1899. gadam.

Skatīt arī 
 Iļģuciems
 Baltā iela citās Latvijas pilsētās

Atsauces 

Ielas Iļģuciemā
Kurzemes rajons
Hammurapi likumi

Hammurapi likumi ir labi saglabājies babiloniešu likumu kodekss, kas tiek datēts ar 1772. gadu p.m.ē. Tas ir viens no senākajiem atšifrētajiem garajiem rakstiem pasaulē. Tos izdeva sestais Babilonijas valdnieks Hammurapi. Likumu kodekss sastāv no 282 likuma pantiem, kas sākotnēji tika iekalti akmens stabā ķīļrakstā. Likumi tika sastādīti pēc "taliona" principa ("aci pret aci, zobu pret zobu"). Pašlaik Hammurapi stēla atrodas Luvrā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Vesture.eu informācija
 Daļa no likumu kodeksa teksta latviski
 Hammurapi likumi (angliski)
 Hammurapi likumi (krieviski)

Babilonija
Likumi
Kenijas futbola izlase

Kenijas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Keniju starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, bet ir 6 reizes kvalificējusies Āfrikas Nāciju kausam, visas reizes izstājoties grupu turnīra stadijā. FIFA ir 2 reizes sodījusi Kenijas izlasi par tās noteikumu neievērošanu. Pirmā reize bija 2004. gadā, kad Keniju uz 3 mēnešiem izslēdza no futbola. Šo aizliegumu vēlāk atcēla. Tas pats notika 2006. gadā.

Pasaules čempionātos 
 1930-1970 - Nepiedalījās
 1974-2010 - Nekvalificējās
 2014 - Nekvalificējās
 2018 - Nekvalificējās
 2022 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-1959 - Nepiedalījās
 1962-1970 - Nekvalificējās
 1972 - Grupu turnīrs
 1974-1982 - Nekvalificējās
 1984 - Nepiedalījās
 1986 - Nekvalificējās
 1988 - Grupu turnīrs
 1990 - Grupu turnīrs
 1992 - Grupu turnīrs
 1994 - Nekvalificējās
 1996 - Izstājās
 1998-2002 - Nekvalificējās
 2004 - Grupu turnīrs
 2006-2017 - Nekvalificējās
 2019 — Grupu turnīrs
 2021 — Nekvalificējās

Atsauces 

Āfrikas futbola izlases
Futbols Kenijā
Fodžas province

Fodžas province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Apūlijā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Fodža. Nākamās lielākās pilsētas ir Čerinjola, Manfredonija, Sansevero un Lučēra. 2012. gada jūnijā provincē dzīvoja apmēram 638 tūkstoši cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 64 komūnās.

Itālijas provinces
Apūlijas provinces
Novoaleksandrovska

Novoaleksandrovska var būt:
 Novoaleksandrovska — pilsēta Krievijā
 Zarasu kādreizējais nosaukums
Ans Lī

Ans Lī (, ; dzimis ), rietumos zināms kā Angs Lī (Ang Lee), ir Taivānā dzimis amerikāņu kinorežisors, scenārists, kinoproducents.

Viņš ir režisējis ļoti dažāda žanra filmas, tai skaitā "Dzert, ēst, vīrietis, sieviete" (Eat Drink Man Woman), "Prāts un jūtīgums" (Sense and Sensibility), "Tīģeris un drakons" (Crouching Tiger, Hidden Dragon), "Halks", "Kuprainais kalns" un "Pī dzīve". Filma "Tīģeris un drakons" ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā filma svešvalodā, savukārt par filmām "Kuprainais kalns" un "Pī dzīve" Ans Lī saņēma Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors, kļūstot par pirmo aziātu, kas ieguvis Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors. Vairākas filmas veidojis kopā ar scenāristu un producentu Džeimsu Šamusu.

Atsauces

Ārējās saites 

1954. gadā dzimušie
Amerikāņu kinorežisori
ASV kinoproducenti
ASV scenāristi
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Zelta globusa balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
BAFTA Fellowship balvas ieguvēji
Zelta lauvas ieguvēji
Göktürk-2

Göktürk-2 ir Turcijas Nacionālās aizsardzības ministrijas Zemes novērošanas pavadonis. Orbītā palaists 2012. gada decembrī. Šis bija Turcijas pirmais augstas izšķirtspējas Zemes novērošanas pavadonis. Göktürk-2 tiek izmantots gan militārām gan civilām vajadzībām.

Pavadoni konstruēja Turcijas Zinātnes un tehnologiju pētniecības padome TÜBİTAK, izgatavoja TÜBİTAK Kosmosa tehnoloģiju pētniecības institūts TÜBİTAK UZAY un Turkish Aerospace Industries.

Kosmiskais aparāts apgādāts ar divām augstas izšķirtspējas un vienu vidējas izšķirtspējas kameru. Viena darbojas panhromatiskā režīmā ar izšķirtspēju 2,5 m, otra — multispektrālā ar izķšķirtspēju 10 m. Trešās izšķirtspēja ir 20 m un darbojas SWIR joslā.

Lidojuma gaita 
Göktürk-2 tika palaists  16:12:52  UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis ievadīts solārsinhronā orbītā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Göktürk 2 Gunter Dirk Kreb

Turcijas kosmiskie aparāti
Murdu iela

Murdu iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Murdu iela — iela Rīgā
 Murdu iela — iela Jūrmalā

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Murdu iela — iela Salacgrīvas novada Salacgrīvā

kā arī Bākas ielas, Rīgā, senais nosaukums.
Baltāsbaznīcas iela

Baltāsbaznīcas iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona, Vecmīlgrāvī. Baltāsbaznīcas iela sākas no Vecāķu prospekta un beidzas savienojoties ar Zivju ielu.

Vēsture 
Vēl pirms Vecmīlgrāvja iekļaušanas Rīgas pilsētas teritorijā ielas nosaukums bija Baznīcas iela, jo ielas galā atradās Daugavgrīvas Baltā luterāņu baznīca. 1930. gadā iela pārdēvēta par Baltāsbaznicas ielu. Otrā pasaules kara padomju okupācijas laikā, 1940. gadā, iela pārdēvēta par Lašu ielu, bet Vācu okupācijas laikā ielu sauca par Straße der Weißen Kirche (Baltāsbaznīcas iela). 1996. gadā ielai tika atjaunots tās sākotnējais nosaukums — Baltāsbaznīcas iela.

Līdz 1946. gadam, pirms Rīnūžu pievienošanas Rīgas pilsētas teritorijai, Baltāsbaznīcas iela beidzās pie Tauvas ielas.

Ielu savienojumi 
Baltāsbaznīcas iela ir savienota ar šādām ielām:
 Vecāķu prospekts (T veida krustojums)
 Sarmas iela (T veida krustojums)
 Pauguru iela (T veida krustojums)
 Ziemeļblāzmas iela
 Kreimeņu iela
 Augusta Dombrovska iela
 Tauvas iela
 Zandartu iela (T veida krustojums)
 Rīnūžu iela
 Gliemežu iela
 Meldru iela
 Atlantijas iela
 Zivju iela

Objekti 
Gar Baltāsbaznīcas ielu, no Vecāķu prospekta līdz Ziemeļblāzmas ielai, sniedzas Ziemeļblāzmas parks.
 Baltāsbaznīcas ielā 29 atrodas Rīgas 110. pirmskolas izglītības iestāde
 Baltāsbaznīcas ielā 50 atrodas Daugavgrīvas Baltā luterāņu baznīca, kas celta no 1786. līdz 1788. gadam, bet atjaunota 1926. gadā. Vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis. Baznīcas torni izmantoja arī kā bāku.

Skatīt arī 
 Ziemeļu rajons
 Vecmīlgrāvis

Atsauces 

Ielas Vecmīlgrāvī
Ziemeļu rajons
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Johanness Āviks

Johanness Āviks (, dzimis 1880. gada 8. decembrī Laimjalā, Sāremā apriņķī, Igaunijā, miris 1973. gada 18. martā Stokholmā, Zviedrijā) bija igauņu valodnieks, kuram bija liela loma igauņu valodas attīstībā un modernizācijā.

Dzīvesgājums 
Āviks no 1902. līdz 1903. gadam Tartu universitātē studēja vēsturi. 1905. gadā absolvē Ņežinas universitāti. 1910. gadā absolvē Helsinku universitāti, iegūstot doktora grādu romāņu valodās. Darbojies arī kustībā „Jaunā Igaunija”. No 1926. līdz 1933. gadam Āviks Tartu universitātē pasniedza igauņu un franču valodu. 1934. gadā Igaunijas izglītības ministrija iecēla viņu par skolu konsultantu un inspektoru. 1944. gadā, sākoties padomju okupācijai, devās trimdā uz Stokholmu, kur arī pavadīja atlikušo mūžu.

Atsauces

Ārējās saites 

1880. gadā dzimušie
1973. gadā mirušie
Igauņu valodnieki
Igaunijas valodnieki
Tartu Universitātes absolventi
Sāres apriņķī dzimušie
Lusona

Lusona () ir Filipīnu lielākā sala un 15. lielākā sala pasaulē. Tās platība ir  km². Tā atrodas Filipīnu ziemeļos un kopā ar tai apkārt esošajām mazākām salām veido vienotu Lusonas salu grupu. Pēc iedzīvotāju skaitā Lusona ir piektā lielākā sala pasaulē. 2007. gadā tajā dzīvoja 46,2 miljoni iedzīvotāju. Lielākās pilsētas ir Kesonsitija (2,76 miljoni), Manila (1,65 miljoni), Kalukana (1,49 miljoni), Antipolo (0,68 miljoni) un Pasiga (0,67 miljoni). Izņemot Antipolo, pārējās pilsētas ir daļa no Manilas aglomerācijas, kas ir piektā lielākā pasaulē. Iedzīvotāju skaits aglomerācijā sasniedz 21,3 miljonus.

Administratīvi Lusonas salu grupu iedala 8 reģionos:
 Ilokosa;
 Kagajanas Ieleja;
 Centrālā Lusona;
 CALABARZON;
 MIMAROPA;
 Bikola;
 Kordiljeras administratīvais reģions;
 Galvaspilsētas reģions.

Klusā okeāna salas
Filipīnu ģeogrāfija
Sacīkstes "Lielgabala lode"

"Sacīkstes "Lielgabala lode"" () ir 1981. gada komēdija. Filmas režisors ir Hels Nidems, galvenajās lomās filmējušies Bērts Reinolds, Rodžers Mūrs, Doms Deluizs, Džekijs Čans un Fara Fosete. Filmai 1984. gadā tika izdots turpinājums "Sacīkstes "Lielgabala lode" 2".

Sižets 
Džeidžeijs Maklūrs ir avantūrists, kas nolemj piedalīties bez noteikumu autosacīkstēs cauri visai valstij, no Konektikutas līdz Kalifornijai. Policija cenšas ierobežot nelegālās autosacīkstes pa valsts koplietošanas ceļiem, jo ātruma ierobežojums uz tiem ir 55 jūdzes stundā. Lai apmānītu policiju, Džeidžeijs kā sacīkšu automobili izmanto neatliekamās palīdzības auto.

Lomās 
 Bērts Reinolds — Džeidžeijs Maklūrs
 Rodžers Mūrs — Seimors Goldfērbs jaunākais
 Fara Foseta — Pamela Glovere
 Džeimijs Fārs — Šeihs
 Doms Deluizs — Viktors Princims/Kapteinis Haoss
 Dīns Martins — Džeimijs Bleiks
 Semijs Deiviss jaunākais — Moriss Fenderbaums
 Džeks Elams — dakteris Nikolass van Helsings
 Džekijs Čans — Džekijs Čans, Subaru pilots

Apbalvojumi un nominācijas

Apbalvojumi 
 1985 Golden Screen
 Golden Screen

Nominācijas 
 1982 Zelta avenes balva
 Sliktākā otrā plāna sievietes loma (Fara Fosete)

Atsauces

Ārējās saites 

1981. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Astravjeca

Astravjeca () jeb Ostroveca () ir pilsēta Baltkrievijas ziemeļrietumos pie Lošas upes, netālu no robežas ar Lietuvu.

Rakstos pirmoreiz minēta 1468. gadā. Līdz Polijas Trešajai dalīšanai 1795. gadā, kad Astravjeca iekļāvās Krievijā, tā bija Lietuvas lielkņazistes (Žečpospoļitas) sastāvā. Starp pasaules kariem — Polijā. Netālu no pilsētas atrodas Baltkrievijas atomelektrostacija.

Ārējās saites 
 
 Astravjeca vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Jaroslavs Popovičs

Jaroslavs Popovičs (, dzimis ) ir bijušais Ukrainas šosejas riteņbraucējs, kura profesionāļa karjera ilga no 2002. līdz 2016. gadam. 

Viņš ir dzimis Drohobičā, Ukrainas PSR, PSRS. 2001. gadā viņš kļuva par U23 Pasaules čempionu grupas braucienā un 2002. gadā kļuva par profesionāli, pievienojoties , kur viņš atzīstami startēja Giro d'Italia sacensībās, 2003. gadā ierindojoties trešajā vietā. 2005. gadā pievienojoties , viņa uzmanība vairāk tika pievērsta Tour de France, kur 2005. gadā viņš uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā un 2006. gadā uzvarēja 12. posmā. Kad 2007. gadā Discovery Channel komanda tika likvidēta, viņš 2008. gadā pievienojās , bet vēl pēc gada, 2009. gadā, pārcēlās uz . 2010. un 2011. gadā viņš pārstāvēja . Kopš 2012. gada viņš pārstāvēja .

Sasniegumi lielajās tūrēs 

Piezīme: IZST — izstājās

Apsūdzības dopinga lietošanā 
2011.gadā Popovičs parādījās Floida Lendisa apsūdzībās pret , vēlāk žurnālsSports Illustrated ziņoja, ka 2010. gada novembrī viņa īpašumus Toskānā pārmeklējuši tiesībsargi, atrodot dopinga testu dokumentus, medicīniskus paraugus un sniegumu uzlabojošas vielas, kā arī pierādījumus par saistību ar bēdīgi slaveno itāļu ārstu Mikēli Ferrāri. Tajā pašā dienā Popovičs noliedza apsūdzības. Vēlāk 2012. gada USADA ziņojums uzrādīja Popoviča saistību ar Ferrāri rīkotajām treniņnometnēm un asins pārliešanu Discovery komandā.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1980. gadā dzimušie
Ukrainas riteņbraucēji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tour de France posmu uzvarētāji
Dopinga lietas riteņbraukšanā
Ašmjani

Ašmjani () jeb Ošmjani () ir pilsēta Baltkrievijas ziemeļrietumos pie Ašmjankas upes, netālu no robežas ar Lietuvu.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēti 1341. gadā, kad pēc Ģedimina nāves tos mantoja Jaunutis. Ap 1413. gadu pilsēta kļuva par nozīmīgu tirgus vietu. 1432. gada 8. decembrī pie Ašmjaniem notika kauja starp Švitrigaiļa un Žigimanta karaspēkiem. 1566. gadā Ašmjaniem piešķīra Magdeburgas pilsētas tiesības. 16. gadsimtā Ašmjani bija ievērojams kalvinisma centrs. 

Līdz Polijas Trešajai dalīšanai 1795. gadā tā bija Lietuvas lielkņazistes sastāvā, 1796. gadā Ašmjanus iekļāva Krievijas impērijas Lietuvas guberņas sastāvā. 1831. gada Novembra sacelšanās laikā pilsētu nopostīja Krievijas impērijas karaspēks, nogalinot daudzus civiliedzīvotājus. 

1920. gadā Ašmjanu apriņķis ietilpa Viduslietuvas Republikas, no 1922. gada Viļņas Zemes, no 1926. gada Viļņas vojevodistes sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pēc Polijas kampaņas Ašmjanu apriņķi pievienoja Baltkrievijas PSR, bet 1941. gadā Ostlandes Lietuvas ģenerālapgabalam. 1944. gada 13. – 14. maijā pie Ašmjaniem (Muravanajā Ašmjankā) notika kauja starp šeit dislocētajiem vāciešiem pakļautajiem Lietuviešu drošības spēkiem (Lietuvos vietinė rinktinė/ Litauische Sonderverbände) un poļu partizāniem no Armia Krajowa, kurā poļu spēki sakāva lietuviešu karotājus.

Novadnieki 
 Lucjans Žeļigovskis (Lucjan Żeligowski, 1865–1947), poļu ģenerālis.

Ārējās saites 
 
 Ašmjani vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Dzjatlava

Dzjatlava (; ) jeb Djatlova () ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas rietumos.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta 1498. gadā, kad tā tika dāvināta Konstantinam Ostrožskim. 17. gadsimtā pilsētiņa pārgāja Sapehu īpašumā. Līdz Polijas Trešajai dalīšanai 1795. gadā, kad Dzjatlava iekļāvās Krievijā, tā bija Lietuvas lielkņazistes (Žečpospoļitas) sastāvā. Starp pasaules kariem — Polijā. Pilsētas apkārtnē līdz Otrajam pasaules karam dzīvoja lietuviešu mazākumtautība, kuru dialekts pēc valodnieka Vladimira Toporova domām, liecināja, ka tie varētu būt lietuviskojušies jātvingi.

Dzjatlava ir rabīna Izraela Meira Kagana (ישראל מאיר הכהן,1838— 1933, Hafeca-Haīma) dzimtā pilsēta. 1944. gadā pie Dzjatlavas krita Jānis Fogelis.

Ārējās saites 
 
 Dzjatlava vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Vecsalaca

Vecsalaca (agrāk — Vecsalace) ir ciems Limbažu novada Salacgrīvas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Salacas labajā krastā  no pagasta centra Salacgrīvas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Vecsalacas (Alt-Salis) muižas centru.Vēstures avotos muiža pirmoreiz minēta 1638. gadā. Izaugusi padomju gados kā Salacgrīvas mežrūpniecības saimniecības ciemats. Vecsalacas muižas apbūve un parks ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Atsauces