joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
IBM

International Business Machines Corporation (zināma kā IBM jeb "Big Blue" — 'Lielais zilais') ir daudznacionāla datoru tehnoloģiju un konsultāciju korporācija ar galveno biroju Armonkā, Ņujorkā, ASV. Tas ir viens no nedaudzajiem informācijas tehnoloģiju uzņēmumiem, kurš nepārtraukti darbojies kopš 19. gadsimta. IBM ražo un pārdod datoru aparatūru, programmatūru, kā arī infrastruktūras, tīmekļa mitināšanas un konsultācijas pakalpojumus dažādās jomās, no lieldatoriem līdz nanotehnoloģijām.

Nesenās vēstures laikā IBM bija pasaulē lielākais datoruzņēmums, bet 2006. gadā to apsteidza Hewlett-Packard ienākumu (tomēr ne peļņas) ziņā. Ar vairāk nekā 350 000 darbinieku IBM ir lielākais darba devējs pasaulē. Tam ir vairāk patentu nekā jebkuram citam ASV uzņēmumam. IBM ir inženieri un konsultanti vairāk nekā 170 valstīs, un IBM Research ir astoņas laboratorijas. IBM darbinieki saņēmuši trīs Nobela prēmijas, četras Tjūringa balvas, piecas Nacionālās Tehnoloģiju medaļas un piecas Nacionālās Zinātnes medaļas. Kā mikroshēmu ražotājs, IBM ir pasaules 20 lielāko pusvadītāju pārdošanas līderu vidū.

2018. gada oktobrī tika paziņots, ka IBM par 33,4 miljardiem ASV dolāru iegādāsies programmatūras uzņēmumu Red Hat, kas izstrādā risinājumus uz Linux bāzes; darījums tika pabeigts 2019. gada 9. jūlijā.
2020. gada 8. oktobrī IBM paziņoja, ka no Global Technology Services nodaļas atsevišķā uzņēmumā tiks atdalīta Managed Infrastructure Services vienība, kas sniedz klientiem infrastruktūras tehnisko atbalstu.
18. novembrī tika panākta vienošanās par lietojumprogrammu veiktspējas uzraudzības un novērojamības uzņēmuma Instana iegādi; darījums pabeigts 29. decembrī.
2021. gada 29. aprīlī tika paziņots, ka IBM iegādāsies uzņēmumu Turbonomic, kas izstrādā lietojumprogrammu resursu pārvaldības (Application Resource Management, ARM) un tīkla veiktspējas pārvaldības (Network Performance Management, NPM) programmatūru; darījums pabeigts 17. jūnijā.
IBM nolēma turpmāk koncentrēties uz mākoņpakalpojumiem un mākslīgā intelekta risinājumiem.
2022. gada 16. februārī IBM paziņoja, ka iegādājies ASV mākoņpakalpojumu konsultāciju uzņēmumu Neudesic, kas specializējas galvenokārt Microsoft Azure platformā; šī iegāde ļāva paplašināt hibrīdo daudzmākoņu pakalpojumus.

Skatīt arī 
 IBM AIX
 IBM PC

Atsauces
Kristīgā baznīca

Kristīgā baznīca ir jēdziens, ar kuru parasti apzīmē Pasaules kristiešu kopienu. Pastāv priekšstats, ka visi kristieši viedo vienu kopīgu baznīcas "ķermeni". Jaunajā Derībā jēdziens ἐκκλησία (baznīca vai sapulce) tiek lietots lai apzīmētu atsevišķu ticīgo kopienu vai apzīmējot visus ticīgos. Mūsdienās pastāv vairākas baznīcas, kuras tiek sauktas par konfesijām, un kuras sīkāk iedalās nacionālajās baznīcās.

Vēsture 

Kristīgā baznīca radās mūsu ēras sākumā Jūdejā, Romas impērijā, balstoties uz Jēzus Kristus mācību. Tiek uzskatīts, ka pirmā kristiešu draudze izveidojās Jeruzālemē jau 50 dienas pēc Jēzus augšāmcelšanās. Ap 50. gadu Jeruzālemē notika pirmais apustuļu koncils. Baznīca izplatījās pa visu Romas impēriju un arī ārpus tās, par spīti tam, ka vairākus gadsimtus Romas impērijā tā bija aizliegta un notika kristiešu vajāšanas, līdz 313. gadā Milānas edikts atļāva reliģijas brīvību Romas impērijā. Baznīca Romas impērijā bija sadalīta diecēzēs, no kurām augstākās bija Romas, Aleksandrijas, Antiohijas, Jeruzālemes un vēlāk arī Konstantinopoles. No šīm vienīgi Roma atradās impērijas rietumu daļā, tādēļ par rietumu baznīcas galvu izvirzījās Romas bīskaps (pāvests), tomēr bija arī draudzes, kas neatzina Romas autoritāti. Noformējās garīdzniecības hierarhija un garīdzniecība izveidojās kā īpaša sabiedrības kārta.

3. gs. beigās — 4. gs. sākumā radās pirmie klosteri. Par vienu no klosteru sistēmas pamatlicējiem tiek uzskatīts Nursijas Benedikts, kurš nodibināja arī pirmo mūku ordeni. Visa 4. gadsimta laikā baznīcas iekšienē notika divu galveno uzskatu sadursme — Trīsvienības atbalstītāji pret ariāņiem, tomēr pamazām vairākos ekumeniskajos koncilos (Nīkajas, Konstantinopoles u.c.) virsroku guva pirmie. Koncilos noformulēja arī citas ticības pamatnostādnes un priekšstatus. 380. gadā imperators Teodosijs I pasludināja kristietību par Romas valsts reliģiju, tomēr jau pēc viņa nāves impērija sadalījās Rietumromas un Austrumromas impērijās, kas radīja pamatu, lai baznīca abās valstīs arvien vairāk attālinātos viena no otras. Formāla baznīcas šķelšanās tomēr notika tikai 1054. gadā, izveidojoties Romas un Konstantinopoles baznīcai.

7. gadsimta beigās lielas bijušās Romas impērijas teritorijas iekaroja Islāma kalifāts, tomēr Eiropa, izņemot Ibērijas pussalas dienvidu daļu, palika neieņemta. 15. gadsimtā kristīgo baznīcu Dienvidaustrumeiropā apdraudēja augošā Osmaņu impērija (Konstantinopoles krišana 1453. gadā). 16. gadsimta sākumā Rietumeiropā sākās reformācijas kustība, kuras mērķis bija tuvināt kristīgo baznīcu tās pirmsākumiem. Reformācijā no katoļu baznīcas, atdalījās vairākas konfesijas — luterāņi, kalvinisti, anglikāņi u.c. Šajā laikā notika arī lielie ģeogrāfiskie atklājumi, kuri veicināja kristietības izplatīšanos citos kontinentos, un mūsdienās kristietība ir lielākā reliģija pasaulē.

Skatīt arī 
 Baznīcas tituli
 Baznīcas apustulitāte

Kristietība
Akciju tirgus

Akciju tirgus ir mehānisms, kas ļauj tirgot akcijas, citus vērtspapīrus un sekundāros finansu instrumentus kapitāla tirgū. Vispasaules akcijas tirgus vērtība tiek lēsta ap 20 triljonu dolāru.

Akcijas tiek atspoguļotas un tirgotas akciju biržās, kuras nodarbojas ar akciju un citu vērtspapīru pircēju un pārdevēju savešanu kopā.

Primārais un sekundārais tirgus 
Primārais tirgus nodarbojas ar jaunu vērtspapīru izlaišanu.

Uzņēmumi, valdības un privātā sektora institūcijas var iegūt finanšu līdzekļus (resursus) izlaižot un pārdodot akcijas vai obligācijas. Tas parasti tiek veikts, izmantojot vērtspapīru tirgotājus. Jaunu vērtspapīru izdošana investoriem ir parakstu ievākšana. Ja tiek izdotas jaunas akcijas, to pārdošana ir sākotnējais publiskais piedāvājums (inital public offering, IPO).

Sekundārajā tirgū tiek tirgoti tie vērtspapīri, kas jau tika izlaisti sākotnējā publiskajā vai privātajā piedāvājumā. Kad akcija tiek reģistrēta biržas sarakstā, investori un spekulanti var sākt biržā tirgoties.

Akcijas un dividendes 
Akcijas ir tāds finansu instruments, kurš veidojas, kad akciju sabiedrības (korporācijas) sadala savu kapitālu daļās.

Cilvēks vai organizācija, kurai pieder vismaz daļa no uzņēmuma akcijām, kļūst par akcionāru. Kopējā akciju sabiedrības izdalītās daļas vērtība akcijās tiek saukta par tirgus kapitalizāciju.

Dividendes ir izmaksas, ko uzņēmums veic saviem akciju īpašniekiem. Kad uzņēmums iegūst peļņu, tad šai peļņai ir divi ceļi — tā var tikt reinvestēta atpakaļ uzņēmumā (nesadalītā peļņa) vai arī tā var tikt izmaksāta uzņēmuma daļu īpašniekiem kā dividende. Daudzi uzņēmumi nesadala daļu no peļņas un daļu izdala dividendēs. Akciju sabiedrības parasti izmaksā dividendes noteiktā laikā — vai nu katru gadu, divreiz gadā vai reizi ceturksnī, taču dividendes var tikt izmaksātas jebkurā brīdī.

Dividendes parasti tiek izmaksātas skaidrā naudā. Dažreiz dividendes tiek izmaksātas arī kā uzņēmuma daļas (vai nu jaunizdalītas daļas vai arī jau eksistējošas daļas, kuras uzņēmumus iegādājas tirgū). Retos gadījumos dividendes var pat būt izmaksātas kā daļas citos uzņēmumos vai citu aktīvu veidā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Rīgas fondu birža
 Pasaules akciju tirgu saites 

Kapitāla tirgus
Risks
Kapitālisms
Autoceļš P84

|}
|}
P84 autoceļš Madona—Varakļāni ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Madonu caur Barkavu ar autoceļu A12 Sileniekos 5 km no Varakļāniem. Autoceļa kopgarums ir 49 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērso Madonas un Varakļānu novadus.

Autoceļš šķērso šādas upes: Kuja, Aiviekste, Lisiņa un Teicija.

Apdzīvotas vietas pie autoceļa 
 Madona,
 Prauliena,
 Barkava,
 Murmastiene,
 Varakļāni.

Atsauces 

P084
Autoceļš A4 (Latvija)

|}
|}
A4 autoceļš Rīgas apvedceļš (Baltezers—Saulkalne) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, Rīgas apvedceļa daļa. A4 ietilpst starptautiskajos autoceļos E67 un E77. Autoceļa A4 kopgarums ir 20,4 km. Autoceļš ir ar asfaltbetona jeb melno segumu. Autoceļš šķērso Lielo un Mazo Juglu.

Pārbūve par ātrgaitas ceļu 
2006. gadā tikai pabeigts ietekmes uz vidi novērtējums par A4 pārbūvi par divbrauktuvju ātrgaitas ceļu. 2014. gada oktobrī tika izsludināts iepirkums par zemes ierīcības projektēšanas, kadastrālās uzmērīšanas un robežu ierīkošanas darbu veikšana nekustamiem īpašumiem, kas saistīti ar A4 pārbūvi par divbrauktuvju autoceļu.

2017. gada februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa iespējamās pārbūves ietekmes uz vidi novērtējuma veikšanu.

Atsauces 

A04
Autoceļš P80

|}
|}
P80 autoceļš Tīnūži—Koknese ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu P5 pie Tīnūžiem ar autoceļu A6 Koknesē. P80 ir daļa no jaunbūvējamās tranzīta maģistrāles E22 posma no Rīgas līdz Latvijas austrumu robežai.

Pārbūve 
Autoceļa pārbūvi sāka 2009. gadā un pabeidza 2013. gada novembrī. Pārbūve ietvēra ceļa rekonstrukciju aptuveni 35 km posmā no Tīnūžiem līdz krustojumam ar autoceļu Augšlīgatne—Skrīveri (P32) un jauna ceļa būvniecību 23 km posmā no P32 krustojuma līdz Koknesei. Projekta kopējās izmaksas bija ap 66 miljoniem latu, no kurām 85% tika līdzfinansēti no Eiropas Savienības Kohēzijas fonda.

Kopumā izbūvēja un rekonstruēja gandrīz 60 kilometrus autoceļu, izveidojot desmit divlīmeņu satiksmes mezglu.
P80 rekonstrukcijas posma darbus "SIA Binders", bet jaunā ceļa posma darbus no krustojuma ar P32 līdz Koknesei veica pilnsabiedrība "Kokneses ceļš".

Vēsture 
2009. gadā sāka autoceļa pārbūvi un to pabeidza 2013. gada novembrī. Pārbūve ietvēra ceļa rekonstrukciju aptuveni 35 km garā posmā no Tīnūžiem līdz krustojumam ar autoceļu Augšlīgatne—Skrīveri (P32) un jauna ceļa būvniecību 23 km posmā no P32 krustojuma līdz Koknesei. Projekta kopējās izmaksas bija ap 66 miljoniem latu, no kurām 85% tika līdzfinansēti no Eiropas Savienības Kohēzijas fonda.

Kopumā izbūvēja un rekonstruēja gandrīz 60 kilometrus autoceļu, izveidojot desmit divlīmeņu satiksmes mezglu.
P80 rekonstrukcijas posma darbus "SIA Binders", bet jaunā ceļa posma darbus no krustojuma ar P32 līdz Koknesei veica pilnsabiedrība "Kokneses ceļš".

Lai uzlabotu satiksmes drošību, 2016. gada oktobrī uzsāka akustisko ribjoslu izbūvi.
2018. gadā AS Ceļu pārvalde veica seguma atjaunošanu 5 km garumā no autoceļa sākuma līdz pagriezienam uz Kranciema karjeru, projekta kopējās izmaksas bija 677 307 eiro.

Apdzīvotas vietas pie autoceļa 
 Tīnūži,
 Lēdmane (2,5 km no ceļa),
 Krape (1,1 km no ceļa),
 Koknese.

Atsauces 

P080
Autoceļš P2

|}
|}

P2 autoceļš Juglas papīrfabrikas ciemats—Upesciems ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Juglas papīrfabrikas ciematu Rīgā ar autoceļu A4 (Rīgas apvedceļu) starp Upesciemu un Sunīšiem. Autoceļa P2 garums ir 2,7 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Šķērso Ropažu novadu.

Vēsture 
2014. gada novembrī tika pabeigta jauna tilta  pār Mazo Juglu būvniecība. Uzsākot tilta pārbūvi, 2014. gada jūlijā notika vecā tilta, kurš būvēts 1966. gadā, demontāža. Vecā tilta vietā izbūvēts jauns, 60 metrus garš, monolīts dzelzsbetona tilts. Projekta kopējās izmaksa ir 911,939 EUR.

Atsauces 

P002
Autoceļš P3

|}
|}
P3 autoceļš Garkalne—Alauksts ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Pierīgu ar Piebalgu Vidzemes vidienē. Autoceļa kopgarums ir 92,7 km.

Autoceļš sākas no šosejas A2 netālu no Garkalnes un līdz Mālpilij ir ar asfaltbetona segumu, tālāk līdz pat Alaukstam, izņemot mazus posmus pie Nītaures un Spūldzēniem, ceļš ir ar grants segumu. Beidzas pie Alauksta ezera pie autoceļa P30 netālu no Vecpiebalgas.

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Garkalne,
 Tumšupe,
 Allažmuiža,
 Mālpils,
 Nītaure,
 Merķeļi,
 Skujene,
 Spuldzēni.

Atsauces 

P003
Autoceļš P27

|}
|}
P27 autoceļš Smiltene—Gulbene ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Smilteni, autoceļu A2 un Gulbeni. Autoceļa kopējais garums 64,5 km un tas visā garumā krāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Smiltenes un Gulbenes novadus.

P27 šķērso  Palsas, Gaujas, Uriekstes un Tirzas upes.

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Smiltene,
 Silva,
 Ķeņģi,
 Lācītes,
 Velēna,
 Ozolkalns,
 Svelberģis,
 Gulbene.

Atsauces

Ārējās saites 

P027
Autoceļš P28

|}
|}
P28 autoceļš Priekuļi—Rauna ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno Priekuļus caur Raunu ar autoceļu A2. Autoceļa garums ir 21,8 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. P28 šķērso Cēsu un Smiltenes novadus. Kopš 2020. gada tā maršruts ir mainīts, iekļaujot arī Raunas apvedceļu (sākotnējo ceļa V297 trajektoriju un daļu no V234).

Atsauces 

P028
Rīgas apvedceļš

Rīgas apvedceļš ir Rīgas apbraucamais autoceļš, kas sastāv no diviem autoceļiem — Baltezers—Saulkalne (A4) un Salaspils—Babīte (A5). Rīgas apvedceļa kopējais garums ir 60,7 km, attiecīgi 20,4 km — A4 un 40,3 km A5. Abi Rīgas apvedceļa posmi uzbūvēti laika periodā no 1964. gada līdz 1980. gadam.

Rīgas apvedceļš ir viens no visintensīvākās satiksmes posmiem Latvijā.

Krustojošie autoceļi 
 A2 (Berģi);
 P2 (Upesciems);
 P4 (Līči);
 P5 (Bunči);
 A6 (Saulkalne);
 P90 (Pulkarne);
 A7 (Ķekava);
 A8 (Bērzpils)
 P132 (Jaunmārupe);
 A9 (Skulte);
 A10 (Babīte).

Apvedceļa pārbūves projekts 

2020.–2040. gada Latvijas valsts autoceļu attīstības stratēģija paredz, ka 1. posma prioritārais attīstības virziens ir Rīgas apvedceļa pārbūve, kuras ietvaros plānots īstenot sekojošus projektus:
 A4 posma Baltezers – Saulkalne pārbūve 20,5 km garumā (agrākais būvdarbu uzsākšanas laiks 2025. gads, būvdarbu ilgums 2-3 gadi)
 A5 posma no autoceļa A10 līdz Ķekavas apvedceļam pārbūve 26,5 km garumā (agrākais būvdarbu uzsākšanas laiks 2026. gads, būvdarbu ilgums 2-3 gadi)
 apvienotā autoceļa un dzelzceļa tilta pār Daugavu un ar to saistītās ceļu infrastruktūras būvniecība (būvdarbu uzsākšanas laiks 2023. gadā)
 A5 posma no jaunā tilta pār Daugavu līdz Ķekavas apvedceļa mezglam izbūve 12,0 km garumā.

Atsauces

Skatīt arī 
 Latvijas galvenie autoceļi
 Latvijas autoceļi
 Rīga
 A4

Autoceļi Latvijā
A
A
Autoceļš P10

|}
|}
P10 autoceļš Inčukalns—Ropaži—Ikšķile ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļus A3 un A2 pie Inčukalna caur Ropažiem ar autoceļu A6 Ikšķilē.  Autoceļš ir ar asfaltbetona ceļa segumu un tā garums ir 41,2 km. Autoceļš šķērso Siguldas, Ropažu un Ogres novadus.

Vēsture 
2015. gada 22. janvārī pieņemts lēmums, ka autoceļa P10 posma Inčukalns (0,0-4,4km) seguma periodisko uzturēšanu veiks SIA "Limbažu ceļi" par līgumcenu 103 180 EUR.

Atsauces 

P010
Autoceļš P11

|}
|}
P11 autoceļš Kocēni—Limbaži—Tūja  ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A3 netālu no Kocēniem caur Limbažiem ar autoceļu A1 pie Tūjas. Autoceļa kopgarums ir 60,9 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Autoceļš šķērso Limbažu un Valmieras novadus.

Vēsture 
2015. gada 29. janvārī tika izsludināts konkurss par P11 posma Limbaži-Pelodas seguma atjaunošanu.

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Umurga,
 Limbaži,
 Ozolaine,
 Tūja.

Atsauces 

P011
Autoceļš P30

|}
|}
P30 autoceļš Cēsis—Vecpiebalga—Madona ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas Cēsis caur Priekuļiem savieno ar autoceļu A2 un tālāk caur Vecpiebalgu ar Madonu. Autoceļš ir ar asfaltbetona segumu, tā garums ir 85,7 km un tas šķērso Cēsu un Madonas novadus.

Vēsture 
2017. gada janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa posma Cēsis—Ģūģeri (2,1—8,0km) pārbūvi.  2017. gada 14. augustā tika atklāts atjaunots ceļa posms no Brežģa kalna līdz Vecpiebalgai (38,0—49,0 km). Projekta ietvaros pārbūvēti 11 km uz reģionālā autoceļa Cēsis—Vecpiebalga—Madona.

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Cēsis,
 Priekuļi,
 Bērzkrogs,
 Taurene,
 Vecpiebalga,
 Mēdzūla,
 Lautere,
 Kusa,
 Madona.

Atsauces 

P030
Latvijas vietējie autoceļi

Vietējie Latvijas autoceļi ir autotransporta kustībai paredzētie ceļi, kas novirzīti no galvenajiem un reģionālajiem valsts ceļiem. Vietējos valsts autoceļus apzīmē ar burtu V un kārtas numuru.

Pēc 2017. gada 31. decembra datiem Latvijā kopējais vietējo autoceļu garums sasniedza 12 894 km, no kuriem ar asfaltbetona jeb melno segumu noklāti 2789 km, bet ar grants vai šķembu segumu - 10105 km.

Skatīt arī 
 Latvijas autoceļi
 Latvijas galvenie autoceļi
 Reģionālie Latvijas autoceļi

Atsauces

Ārējās saites 
 Likumi.lv Likums "Par autoceļiem"
 Likumi.lv Grozījumi likumā "Par autoceļiem"
 Lvceli.lv Vietējie autoceļi (V)
 Noteikumi par valsts autoceļu un valsts autoceļu maršrutā ietverto pašvaldībām piederošo autoceļu posmu sarakstiem
Ķeipene (stacija)

Ķeipene bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga Preču—Ērgļi starp Vatrānes un Plāteres pieturām. Pietura atradās Ķeipenes ciema tuvumā. Mūsdienās Ķeipenes stacijas ēkā atrodas Komunikācijas centrs un kino režisoram Sergejam Eizenšteinam veltīta ekspozīcija.

Vēsture 
Ķeipene kā stacija atvērta 1937. gadā, tajā bija 3 sliežu ceļi un strupceļš. Tagadējā stacijas ēka uzbūvēta 1950. gadā. Dažus gadus pirms vilcienu kustības pārtraukšanas Ērgļu virziena līnijā staciju pārveidoja par pieturas punktu un blakus sliežu ceļi nojaukti. Pietura kopš 2007. gada netika izmantota, jo satiksme Ērgļu līnijā tika pārtraukta. 

2018. gadā ēkai veikta vienkāršota renovācija.

Muzejs 
Mūsdienās Ķeipenes stacijas ēkā atrodas Komunikācijas centrs un kinomuzejs (atklāts 2004. gadā), kura ekspozīcija veltīta Sergejam Eizenšteinam. 2000. gadā pie stacijas uzstādīta bākas imitācija, pie kuras piestiprinātas pastkastītes slaveniem ar kino saistītiem cilvēkiem. Bāka veltīta Jurim Podniekam. Turpat atrodas vides instalācija (atklāta 2006. gadā) — no metāla plāksnēm veidots 5 metrus augsts galds ar diviem krēsliem kinomeistariem. Galdu var izmantot kā skatu laukumu. Nojaucot Ērgļu dzelzceļu 2009. gadā, saglabāts dažus simtus metru garš sliežu posms pie stacijas.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Ķeipenes stacija Latvijas Dzelzceļa youtube kanālā

Ķeipenes pagasts
Ogres rajons
Bijušās dzelzceļa stacijas Latvijā
Kārde (stacija)

Kārde bija pieturas punkts dzelzceļa līnijā Rīga Preču—Ērgļi starp Augšciema un Sidgundas pieturām, Siguldas novada Mālpils pagastā.
Kārdes pietura tika atklāta 1936. gadā- neilgi pēc dzelzceļa līnijas Rīga—Ērgļi posma līdz Suntažiem atklāšanas. Tā tika slēgta līdz ar dzelzceļa līnijas slēgšanu 2009. gadā. Līdz mūsdienām pieturas punktā ir saglabājusies nojume.

Atsauces 

Siguldas novads
Mālpils pagasts
Bijušās dzelzceļa stacijas Latvijā
Bezgalība

Bezgalība (simbols: ∞) ir jēdziens, kas apzīmē kaut ko nebeidzamu, neierobežotu. Bezgalības jēdzienu lieto matemātikā, filozofijā un loģikā, kas saistīti ar idejām par kaut ko neizmērāmu un nesasniedzamu. Matemātikā bezgalība ir lielums, kas pārsniedz jebkuru reālu skaitli. Filozofijā bezgalību attiecina uz absolūto, telpu un laiku. Bezgalības jēdziens tiek lietots arī teoloģijā (tiek saistīts ar dievu), psiholoģijā un fizikā.

Bezgalība matemātikā 

Matemātikā bezgalība ir lielums, kas pārsniedz jebkuru reālu skaitli un to apzīmē ar simbolu "∞". Bieži, piemēram, matemātiskajā analīzē, ir nepieciešamība pierakstīt faktu, ka kāds lielums tiecas uz bezgalību (neierobežoti pieaug). To pieraksta šādi: . Piemēram, skaitļu virkne 1, 2, 3, ... tiecas uz bezgalību. Savukārt skaitļu virkne −1, −2, −3, ... tiecas nevis uz bezgalību, bet uz mīnus bezgalību, tāpēc noteiktības pēc pirmās virknes robežu apzīmē ar +∞, bet otrās ar −∞.

Robežas 
Apskatīsim robežas, kurās parādās bezgalība.

 
 
 

Piezīme. Robeža  eksistē un ir + bezgalība, ja a > 0, bet - bezgalība, ja a < 0.

Fraktāļi 

Neregulāru līkni vai virsmu, ko iegūst, veicot atkārtotu dalīšanu sīkākās daļās, sauc par fraktāli. Būtībā tā sastāv no bezgalīgi daudzām daļām. Plašākā nozīmē fraktāļi ir punktu kopas Eiklīda telpā, kurām dimensiju skaits nav vesels skaitlis. Zināmi fraktāļi ir Mandelbrota kopa, Kantora putekļi.

Bezgalība loģikā 
Zēnona paradoksi ir vieni no pirmajiem loģiskās sarežģītības piemēriem, darbojoties ar bezgalīgiem objektiem. To izveidoja Zēnons Elejietis, bet izklāstīja sengrieķu filozofs Aristotelis. Viens no Zēnona piedāvātajiem piemēriem ir Ahillejs un bruņurupucis, kurā tiek apskatīta situācija, ka Ahilejs nekādi nevar apsteigt bruņurupuci, ja tas atrodas mazliet tālāk par viņu, un abi pārvietojas vienā virzienā.

Papildu literatūra 
 Andžāns Agnis, Ramāna Līga, Čakste Jānis, Larfelds Tomass, Mārīte Seile, "Vidējās vērtības metode", 5.5. Dažādas bezgalības izpratnes un to salīdzināšana.

Atsauces

Ārējās saites
Ķeipene

Ķeipene ir ciems Ogres novada Ķeipenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies autoceļu P4 un P32 krustojumā uz dienvidiem no slēgtās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas 42 km no novada centra Ogres un 77 km no Rīgas. Ķeipenē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, tautas nams, bibliotēka, pasts, divi veikali. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Jaunķeipenes muižas (Neu-Kaipen) centra, sākusi augt līdz ar dzelzceļa stacijas atvēršanu, vēlāk — kā padomju saimniecības «Ķeipene» ciemats.

Ievērojamas vietas 
 Ķeipenes parks;
 Ķeipenes skolas ozols (apkārtmērs 6,1 m);
 Piemineklis padomju varas represiju upuriem pie Ķeipenes skolas (atklāts 2000. gadā);
 Sergeja Eizenšteina Komunikācijas centrs;
 "Ķeipenes piparkūku studija"

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Inguna Rībena

Inguna Rībena (dzimusi ) ir latviešu arhitekte, politiķe un bijusī modele. Bijusi Latvijas kultūras ministre (2002—2004). Šobrīd bezpartejiska 13. Saeimas deputāte (ievēlēta no Nacionālās apvienības), šis ir jau sestais sasaukums pēc kārtas, kurā darbojas kā deputāte.

Biogrāfija 
1980. gadā absolvējusi Rīgas Politehniskā institūta (tagad RTU) Arhitektūras un celtniecības fakultātes Arhitektūras nodaļu. 1995. gadā RTU ieguvusi maģistres grādu arhitektūrā, bijusi šīs augstskolas docētāja. 

1998. gadā I. Rībena kļuvusi par aģentūras "Rīgai 800" vadītāju, kas organizēja Latvijas galvaspilsētas 800 gadu svinības.

Politiskā darbība 
1994. gadā ievēlēta Rīgas domē no partijas "Saimnieks". Kandidējusi no DPS Rīgas domes 1997. gada vēlēšanās, bet nav ievēlēta.

2002. gadā iestājusies partijā "Jaunais laiks" un ievēlēta no tās saraksta 8. Saeimā. I. Rībena bija Kultūras ministre Einara Repšes valdībā no 2002. līdz 2004. gadam. Pēc E. Repšes valdības demisijas atjaunojusi Saeimaas deputātes mandātu, 2005. gadā ievēlēta par Saeimas sekretāra biedri. 2006. gadā ievēlēta 9. Saeimā, bet 2010. gadā ievēlēta 10. Saeimā jau no apvienības "Vienotība" saraksta. Tāpat ievēlēta arī 11. Saeimā 2011. gadā notikušajās ārkārtas vēlēšanās.

2014. gadā I. Rībena izstājās no partijas "Vienotība" un pievienojās Nacionālajai apvienībai, no kuras saraksta ievēlēta 12. Saeimā. Tāpat ievēlēta arī 13. Saeimā 2018. gadā notikušajās Saeimas vēlēšanās. 2019. gada 5. jūnijā izstājusies no Nacionālās apvienības Saeimas frakcijas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mājaslapa

1956. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Demokrātiskās partijas "Saimnieks" politiķi
"Jaunā laika" politiķi
"Vienotības" politiķi
Nacionālās apvienības "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK" politiķi
Latvijas kultūras ministri
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
10. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
Rīgas domes deputāti (1994—1997)
Latvijas arhitekti
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Autoceļš P29

|}
|}
P29 autoceļš Rauna (Vidzemes šoseja)—Drusti—Jaunpiebalga ir Latvijas reģionālais autoceļš, kas savieno autoceļu A2 netālu no Raunas, caur Drustiem ar Jaunpiebalgu. Autoceļa garums ir 31,8 km, kas lielākajā daļā klāts ar grants segumu, izņemot 1,6 km asfaltētu posmu Drustu ciemā. Autoceļš šķērso Cēsu un Smiltenes novadus.

Krustojošie ceļi 
 A2,
 P33 (Jaunpiebalga).

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Drusti,
 Gatarta,
 Jaunpiebalga.

Atsauces 

P029
Autoceļš P35

|}
|}
P35 autoceļš Gulbene—Balvi—Viļaka—Krievijas robeža (Vientuļi) ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno Gulbeni caur Balviem un Viļaku ar Krievijas robežu Vientuļos. Autoceļš ir klāts ar asfaltbetona segumu un tā garums ir 69,7 km. Autoceļš šķērso Gulbenes un Balvu novadus.

Vēsture 
No 2018. gada septembra līdz 2019. gada oktobrim notika autoceļa sākuma posma (2,14-12,68 km) pārbūves būvdarbi, ko veica SIA "8 CBR". No 2019. gada maija līdz 2020. gada jūnijam notiek autoceļa posma pie Viļakas (59,60-63,04 km) pārbūves būvdarbi, ko veica SIA "Ceļi un tilti". 2020. gadā ceļa posmā no Viļakas līdz valsts robežai paredzēts iesēdumu remonts un ceļa profila labošana, kā arī asfalta virskārtas ieklāšana visā  ceļa remonta posmā.

Krustojošie ceļi 
 P43 (Litene),
 P47 (Balvi),
 P46 (Dubļava, Bērzkalnes pagasts),
 P42 (Svilpova),
 P45 (Viļaka).

Apdzīvotās vietas pie autoceļa 
 Gulbene,
 Litene,
 Kubuli,
 Balvi,
 Svilpova,
 Viļaka.

Atsauces

Ārējās saites 

P035
Autoceļš P26

|}
|}
P26 autoceļš Sedas pievedceļš ir reģionālais Latvijas autoceļš Valmieras novadā, kas savieno Sedas pilsētu ar autoceļu A3. Autoceļa garums ir 2,8 km un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu.

Attēlu galerija

Atsauces 

P026
Autoceļš A3 (Latvija)

; uz Inčukalnu

; uz Murjāņiem

|}
|}
A3 autoceļš Inčukalns—Valmiera—Igaunijas robeža (Valka) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas iet cauri Vidzemei, savienojot Vidzemes šoseju (A2) pie Inčukalna ar Valku. Šoseja arī Igaunijā turpinās ar 3. numuru un iet caur Tartu līdz pat Jehvi pilsētai Igaunijas ziemeļaustrumos. Latvijas autoceļa A3 garums ir 122,1 km, kas visi klāti ar asfaltbetona segumu. Autoceļš A3 ietilpst starptautiskajā autoceļā E264 (Inčukalns-Jehvi). A3 ir viens no vismazāk noslogotākajiem A ceļiem Latvijā, vidēji dienā to izmanto mazliet vairāk kā 5000 automašīnas.

Vēsture 
2014. gada novembrī tika pabeigta vienpadsmit kilometrus gara posma Kalnozoli-Zeltiņi rekonstrukcija. Rekonstrukcijas darbu ietvaros tiks izbūvēts jauns asfaltbetona segums, sakārtotas nobrauktuves, sabiedriskā transporta pieturvietas, grāvji un caurtekas. Kopējās projekta izmaksas ir aptuveni 5,180,000 EUR.

Krustojošie autoceļi 
 A2 (Sēnīte, Inčukalna pagasts)
 P6 (Ragana)
 P7 (Ragana)
 P9 (Ragana)
 P8 (Inciems)
 P14 (Stalbe)
 P11 (Kocēni)
 P18 (Valmiera)
 P16 (Valmiera)
 P17 (Valmiermuiža)
 P25 (Strenči)

Autoceļu šķērsotās apdzīvotās vietas 
 Murjāņi
 Ragana
 Inciems
 Straupe
 Plācis
 Stalbe
 Rubene
 Kocēni
Brandeļi
 Valmiera
 Valmiermuiža
 Strenči
 Saule
 Valka

Skatīt arī 
 Latvijas galvenie autoceļi
 Latvijas autoceļi

Atsauces 

A03
Tumes pagasts

Tumes pagasts viena no Tukuma novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar Tukuma pilsētu un Smārdes, Sēmes, Pūres, Jaunsātu, Irlavas, Degoles pagastiem. Pagasta centrs ir Tume.

Daba 
Ģeogrāfiski pagastā ir Ziemeļkurzemes augstienes un Austrumkurzemes augstieņu sadures vieta. Starp šīm augstienēm atrodas Slocenes senleja. Pagasta teritorijā ir atrodams dolomīts, grants, māls, saldūdens kaļķi, kā arī kūdra.

Hidrogrāfija

Upes 
Sudmaļupīte, Vašleja.

Ezeri 
Pagasta lielākais ezers ir Seklis, kurš aizņem 34 ha lielu platību. Citi lielie pagasta ezeri ir Jumpravas un Sivēnu ezers.

Vēsture 
Vēsturiski mūsdienu Tumes pagasta teritorijā atradās Jaunmoku muiža (Gut Neu-Mocken), Tumes muiža (Gut Tummen, Tume), Vecmoku muiža (Gut Alt-Mocken, Vecmokas), Vilkājas muiža (Gut Wilkajen, Vilkāja).

Tumes pagasts izveidots 1884. gadā, atdalot to no Ozolmuižas kroņa pagasta un pievienojot Abavas un Vilkājas muižu novadus. 1893. gadā Tumes-Abavas pagastam pievienoja Jaunsātu un Jaunmokas pagastu, kā arī Sātu un Tukuma mācītāja mužas un Buguļu muižu. 20. gs. sākumā Abavas pagastu atdalīja no Tumes pagasta. 1935. gadā Tumes pagasta platība bija 76 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Tumes un Rotkaļu ciema padomes. 1954. gadā Tumes ciemam pievienoja Rotkaļu ciemu, 1960. gadā pievienoja Lazdu ciema kolhoza "Zelmenis" teritoriju, bet kolhoza "Pumpurs" teritoriju atdalīja un iekļāva Abavas ciemā. 1961. gadā Tumes ciemam pievienoja Irlavas ciema kolhoza "Dzimtene" teritoriju. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagasts kā administratīva teritorija iekļauts Tukuma novadā.

Iedzīvotāji 
Pēc 2000. gada datiem pagastā dzīvoja 1874 cilvēki. No tiem 48,5% bija vīrieši, bet 51,4% sieviešu. Vairāk kā 90% no pagasta ļaudīm ir latvieši. Pagasta teritorijā atrodas 6 kapsētas: Zibens, Ķīļu, Čomu, Luiku, Viksu, Gailīšu kapi.

Apdzīvotās vietas 
Tumes pagasta lielākās apdzīvotās vietas ir Tume, Ezerkauķi, Gaiļi, Krīvi, Vecmokas un citas.

Saimniecība

Transports 
Pagastu šķērso dzelzceļa līnija Rīga — Ventspils. Caur pagastu iet autoceļi A10 — Rīga - Ventspils, P121 — Tukums — Kuldīga, P104 — Tukums — Jaunpils.

Izglītība un kultūra 

Tumē atrodas Tumes pamatskola.

Tumes pagasta kultūras namā darbojas Tumes jauktais koris, tautas deju kolektīvs "Solis" un Tumes sieviešu vokālais ansamblis "Kansoneta".

Atsauces

Skatīt arī 
 Vecmoku pilskalns

Kurzeme
Tukuma novada pagasti
Ampēra spēks

Ampēra spēks ir spēks, ar kādu magnētiskais lauks iedarbojas uz strāvas vadu. Ja magnētiskā lauka indukcijas līniju virziens ir zināms, tad Ampēra spēka virzienu nosaka pēc kreisās rokas likuma. Ja kreisās rokas plaukstu novieto perpendikulāri magnētiskā lauka indukcijas līnijām tā, lai līnijas ieietu plaukstā un četri izstieptie pirksti būtu vērsti strāvas plūšanas virzienā, tad atliektais īkšķis norāda Ampēra spēka virzienu.

Ampēra spēka lietošana magnētiskās indukcijas noteikšanai 

Ampēra spēku var izmantot, lai noteiktu magnētiskā lauka indukcijas B lielumu. Ja perpendikulāri magnētiskā lauka līnijām novieto strāvas kontūru ar vienu kustīgu malu, tad, palaižot kontūrā strāvu, uz kustīgo malu darbojas Ampēra spēks. Magnētiskā lauka indukcijas līnijas ir perpendikulāras kontūra kustīgajai malai, tādēļ Ampēra spēks FA=BIl. Ja kustīgo vadu apskata no gala, tad redzams, kāds izskatās magnētiskais lauks ap šo vadu. Vada radītais magnētiskais lauks mijiedarbojas ar magnētisko lauku, kurā vads atrodas, kā rezultāta kopējais magnētiskais lauks veido izliekumu ap vadu. Magnētiskā lauka līnijas darbojas līdzīgi elastīgām saitēm, tādēļ vads sajūt spēku.

Ārējās saites 
 Elektromagnētisms
 Ampēra spēka darbības izmantošana tehnoloģijā

Elektrodinamika
Elektromagnētisms
Ramūns Butauts

Ramūns Butauts (; dzimis  Kauņā) ir bijušais lietuviešu basketbolists, tagad — basketbola treneris. No 2011. līdz 2014. gadam bija Latvijas kluba Rīgas VEF galvenais treneris. Iepriekš ir bijis Rīgas ASK galvenais treneris (2005—2008), vēl ir trenējis KK Šiauliai, BC Donetsk. Kā treneris kļuvis par trīskārtēju Latvijas Basketbola līgas čempionu (2007, 2011, 2012) un ir vienīgais ārzemju treneris, kura vadītbā komanda spējusi uzvarēt šajā turnīrā.

 Lietuvas basketbola federācija iecēla R. Butautu par Lietuvas nacionālās vīriešu basketbola izlases galveno treneri. Izlasi vadīja laika posmā no 2007. līdz 2009. gadam, tāpat ir bijis Lietuvas U-19, U-20 un U-21 izlašu galvenais treneris.

R. Butauta tēvs Steps Butauts arī bija basketbolists un basketbola treneris, spēlējis PSRS izlasē un piedalījies olimpiskajās spēlēs.

Trenera karjera

Klubi 
 1985—1989:  "Žalgiris" basketbola skolas treneris
 1994—2003:  Rima Kurtinaiša basketbola skolas treneris
 2002—2003:  LKKA-Kaunas galvenais treneris (sieviešu basketbols)
 2003—2005:  KK Šiauliai galvenais treneris
 2005—2008:  Rīgas ASK galvenais treneris
 2009:  BC Donetsk galvenais treneris
 2009—2011:  Kauņas "Žalgiris" galvenais treneris
 2011—2014:  Rīgas VEF galvenais treneris

Nacionālās izlases 
 2003: Lietuvas U-19 izlases trenera palīgs
 2004: Lietuvas U-20 galvenais treneris
 2005: Lietuvas U-21 galvenais treneris
 2007—2009: Lietuvas nacionālās vīriešu izlases galvenais treneris

Sasniegumi 
 2001: NEBL čempions.
 2001: 2. vieta Pasaules U-19 čempionātā.
 2003: Lietuvas Sieviešu basketbola līgas vicečempions un līgas gada treneris.
 2004: 3. vieta Eiropas U-20 čempionātā.
 2005: 1. vieta Pasaules U-21 čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 
 LKL profils 

1964. gadā dzimušie
Lietuvas basketbolisti
Lietuvas basketbola treneri
ESMTP

ESMTP jeb Extended SMTP ("paplašinātais SMTP") ir SMTP protokola standata paplašinājumi. Standarts ir aprakstīts . Tas saglabā saderību ar iepriekšējo SMTP protokolu.

SMTP protokols tika izstrādāts 1980. gadu sākumā, bet desmit gadu laikā jau bija nepieciešams papildināt to ar jaunām funkcijām. 1993. gadā  tika publicēti šie papildinājumi "SMTP Service Extensions". Standarts vēl tika papildināts 1994. gadā () un 1995. gadā ().  "SMTP Service Extention for Command Pipelining" aprakstīti paplašinājumi SMTP komandu konveijerapstrādei.

Paplašinājumi 
Galvenās paplašinājumu kategorijas:
 nogādāšana;
 autentifikācija un drošība;
 komandu konveijerapstrāde;
 stāvokļa kodu paplašinājumi.

ESMTP klientu serveris identificē tādā veidā, ka klients sakaru seansu atver ar EHLO (Extended HELLO) komandu, nevis ar HELO (kā oriģinālajā  standartā). Serveris tad var atbildēt ar veiksmi (kods 250), neveiksmi (kods 550) vai kļūdu (kods 500, 501, 502, 504 vai 421), atkarībā no tā konfigurācijas. ESMTP serveris atbildēs ar kodu 250 OK daudzrindu atbildē ar tā domēnu un atslēgvārdu sarakstu, lai varētu identificēt tā atbalstītos paplašinājumus. Vecāks SMTP serveris atgriezīs kļudas kodu 500, un ESMTP klients varēs mēģināt ar HELO vai QUIT.

Katrs protokola paplašinājums tiek reģistrēts IANA.

E-pasts
Interneta protokoli

de:Simple Mail Transfer Protocol#Extended SMTP
Rolands Freimanis

Rolands Freimanis (dzimis  Gulbenē) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja vai centra pozīcijā, Latvijas basketbola izlases dalībnieks. 2022. gadā pārstāv Francijas klubu Elan Chalon.

Latvijas nacionālās izlases sastāvā debitējis . Tās sastāvā izcīnījis 13. vietu 2009. gada Eiropas čempionātā un 22. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā. Pirms tam pārstāvējis gan Latvijas U-16, gan U-18, gan U-20 izlases.

Atsauces

Ārējās saites 

 FIBA Europe profils 

1988. gadā dzimušie
Gulbenē dzimušie
Latvijas basketbolisti
Spēka uzbrucēji
Basketbola centri
Bilaterāļi

Bilaterāļi (Bilateria) ir dzīvnieku (Animalia) nodalījums, kas pieder pie eimetazoju apakšvalsts (Eumetazoa). Bilaterāļu nodalījumā iekļauti visi divpusēji simetrisko dzīvnieku tipi. To kreisā puse ir labās puses spoguļattēls. Tomēr šis princips neattiecas uz visiem iekšējiem orgāniem, piemēram, sirds un aknu izvietojums cilvēkam). Otrs izņēmums ir adatādaiņi (Echinodermata), kuru pieaugušās formas ir tuvas radiālai simetrijai, kaut arī to kāpuriem ir divpusēja (bilaterāla) simetrija. Bilaterāļi iedalās pirmmutnieku un otrmutnieku apakšnodalījumos. Šajā nodalījumā ietilpst lielākā daļa eimetazoju dzīvnieku tipu (34 tipi). 

Bilaterāļu embrijam ir trīs šūnu slāņi: ektoderma, endoderma un mezoderma; visiem nodalījuma organismiem dominē divpusēja simetrija, pārsvarā ir caurejošs zarnu trakts ar muti (priekšpuse) un anālo atveri (pakaļpuse), lielākajai daļai ir stiegrveida nervu sistēma. Visiem nodalījuma dzīvniekiem ir augšpuse un apakšpuse. Medūzām, kas pieder pie staraiņu nodalījuma (Radiata), arī ir augšpuse un apakšpuse, bet nav priekšpuses un pakaļpuses.

Sistemātika 
 Nodalījums 
 tips  (neskaidra piederība)
 tips 
 tips 
 tips 
 apakšnodalījums 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips †
 apakšnodalījums 
 virstips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 virstips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 virstips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips †
 tips 
 tips 
 tips 
 tips 
 tips

Atsauces

Ārējās saites 

 
Daudzšūnu dzīvnieki
Sanhosē "Sharks"

Sanhosē "Sharks" () ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas ir bāzēts Sanhosē, Kalifornijas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Rietumu konferences Klusā okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1991. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Sharks" ne reizi nav izcīnījusi Stenlija kausu. 2015.—16. gada sezonā tā pirmo reizi sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā ar 2—4 piekāpjoties Pitsburgas "Penguins". "Sharks" sešas reizes kļuvusi par divīzijas čempioni. Mājas spēles komanda aizvada SAP Center hallē.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 0
 Konferences čempioni: 1
 2015–16
 Divīzijas čempioni: 6
 2001–02, 2003–04, 2007–08, 2008–09, 2009–10,

Spēlētāji 
Savulaik komandā spēlējuši tādi spēlētāji kā Ovens Nolans, Džefs Frīzens un Bils Gerins.

Šobrīdējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 2. oktobrī.

Vārtsargi 
 30  Ārons Dells
 36  Kāpo Kakonens
 47  Džeims Reimers

Aizsargi 

 4  Skots Haringtons
5  Mets Bennings
24  Džeikobs Menja
38  Mario Ferraro (Kapteiņa palīgs)
 44  Marks Eduārs Vlašics
51  Radims Šimeks
65  Ēriks Kārlsons (Kapteiņa palīgs)
71  Nikolajs Knižovs
77  Markuss Nutivāra

Uzbrucēji 
 7  Niko Šturms
11  Lūks Kanins
13  Niks Bonino
16  Stīvens Lorencs
23  Oskars Lindblūms
 28  Tīmo Maiers
 39  Logans Kutīrē (Kapteinis)
42  Džona Gadjovičs
 48  Tomāšs Hertls (Kapteiņa palīgs)
 62  Kevins Lebanks
63  Džefrijs Vīls
72  Viljams Eklunds
73  Noa Gregors
83  Mets Nieto
94  Aleksandrs Barabanovs

Latvijas hokejisti "Sharks" sastāvā

Līderi

Slavas zālē uzņemtie 
 Eds Belfūrs,  (1996)
 Igors Larionovs,  (1993—1995)

Kapteiņi 
 Dags Vilsons (1991—1993)
 Bobs Īrejs (1993—1995)
 Džefs Odžers (1995—1996)
 Tods Gils (1996—1998)
 Ovens Nolans (1998—2003)
Vairāki rotējoši kapteiņi 2003.—04. gada sezonas pirmajā pusē
 Maiks Riči
 Vinsēns Demphauss
 Alins Makolijs
 Patriks Marlo (2004—2009)
 Robs Bleiks (2009—2010)
 Džo Torntons (2010—2015)
 Džo Pavelskis (2015—2019)
 Logans Kutīrē (2019- pašlaik

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils

Atsauces
Jukola

Jukolas stafetes () ir pasaulē lielākās orientēšanās klubu stafešu sacensības, kas katru gadu notiek dažādās Somijas vietās. Sacensības tiek organizētas jūnija trešajā sestdienā, tās sākas pēc saulrieta un turpinās līdz svētdienas pusdienai. Pirmās Jukola stafetes notika 1949. gadā. Sieviešu sacensības Jukolā pirmoreiz notika 1951. gadā (individuāli, ar kopējo startu). Sieviešu sacensības Venlas stafetes () pirmoreiz tika organizētas 1978. gadā.

Vīriešu stafetē piedalās septiņi dalībnieki, kuru distances garums ir no 7 līdz 15 km. Visas komandas startē kopējā startā pulksten 23.00. Atkarībā no tā, cik tālu uz dienvidiem Somijā atrodas sacensību vieta, pirmajos trijos vai četros etapos sportistiem ir jāizmanto apgaismes lukturīši (galvenokārt, lai skatītu karti). Uzvarētāju komandas finišē svētdien ap 6.00—7.00 no rīta, pēdējās ierodas pat īsi pirms finiša slēgšanas 14.00.

Sieviešu stafetēs piedalās četras dalībnieces, tās notiek sestdienā, dienas gaišajā laikā, pirms vīriešu starta.

Vīriešu komandu skaits Jukolas stafetē 2019. gadā gandrīz sniedza 2000, savukārt Venlā startējušo sieviešu komandu skaits bija tuvu 1700. 2019. gada sacensībās Kangasalas apkārtnē kopējais dalībnieku skaits Jukolas un Venlas stafetē pirmo reizi pārsniedza 20 000.

Jukolas rezultāti (1989—2022)

Venlas rezultāti (2001—2022)

Nākamās Jukolas stafetes

Ārējās saites 
 Jukola 
 Valio- Jukola 2012 ,,
 Salpa- Jukola 2011 ,
 Kytäjä- Jukola 2010 ,
 Mikkeli- Jukola 2009 ,
 Tampere-Jukola 2008 
 Virkia- Jukola 2007  ,
 Latviešu orientēšanās klubi dodas uz Pasaulē lielākajām orientēšanās stafetēm (2007)
 Polārās dienas piedzīvojumi jeb Jukola 2007
 Aizvadītas pasaulē lielākās stafešu orientēšanās sacensībās Jukola (2006)

Orientēšanās sports
Sports Somijā
Sanantonio

Sanantonio () ir pilsēta ASV dienvidrietumos, Teksasas štata centrālajā daļā pie Sanantonio upes. Otrā lielākā (aiz Hjūstonas) Teksasas pilsēta.

Pilsētā atrodas Alamo forts — Alamo kaujas vieta. Sanantonio mūsdienās ir tehano (tejano) iedzīvotāju kultūras centrs, — 2007. gadā 61,2% no pilsētas iedzīvotājiem bija spāņu izcelsmes. Pilsētā un apkārtnē vairākas lielas militārās bāzes.

Pirmie eiropieši — spāņu ceļotāji un misionāri šeit ieradās 1691. gada 13. jūnijā, Sv. Padujas Antonija piemiņas dienā, no kā arī pilsētas mūsdienu nosaukums. 1718. gadā nodibināja spāņi šeit nodibināja misiju. 1826. gadā šeit notika Alamo kauja, kad 189 Alamo forta aizstāvji pretojās 4000 meksikāņu uzbrucējiem Antonio Lopesa de Santa Annas vadībā. Pēdējo 35 gadu laikā pilsētas iedzīvotāju skaits gandrīz dubultojies.

Pilsētas ekonomika balstās uz finanšu pakalpojumiem, militāro rūpniecību, veselības aizsardzību un tūrismu. Pazīstamākie uzņēmumi, kuru galvenās mītnes atrodas Sanantonio — AT&T, Clear Channel Communications, H-E-B, Valero Energy Corporation.

Sportā pazīstama kā NBA basketbola līgas komandas Sanantonio "Spurs" mājvieta.

Cilvēki 
Sanantonio dzimuši:

 Džons Blaha (John E. Blaha, 1942) — astronauts;
 Vilmers Ellisons (Wilmer Allison, 1904—1977) — tenisists;
 Sammere Glova (Summer Glau, 1981) — aktrise;
 Alberto Gonsaless (Alberto Gonzales, 1955) — jurists;
 Viljams Henrijs Kīlers (William Henry Keeler, 1931) — kardināls;
 Džoana Krauforde (Joan Crawford 1908—1977) — aktrise;
 Kristofers Kross (Christopher Cross, 1951) — mūziķis;
 Olivers Norts (Oliver North, 1943) — militārpersona;
 Džēreds Padaleckis (Jared Padalecki, 1982) — aktieris;
 Roberts Rodrigess (Robert Rodriguez, 1968) — kinorežisors;
 Edvards Higinss Vaits (Edward Higgins White, 1930—1967) — astronauts;

Ārējās saites 

Teksasas pilsētas
Ciānūdeņradis

Ciānūdeņradis (HCN) tīrā veidā ir bezkrāsains, ļoti viegli gaistošs, toksisks šķidrums, kas labi šķīst ūdenī. Ciānūdeņradis raksturīgi smaržo pēc rūgtajām mandelēm. Tā ūdens šķīdumu sauc par ciānūdeņražskābi jeb zilskābi, kas ir vāja skābe (vājāka pat par ogļskābi), tāpēc tās sāļi (cianīdi) gaisā ir nestabili. HCN reaģē ar aldehīdiem un ketoniem, veidojot ciānhidrīnus (sk. acetonciānhidrīns). Tos lieto par aminoskābju un polimēru izejvielām. HCN reaģē ar alkēniem, veidojot nitrilus, ko lieto galvenokārt par monomēriem.

Iegūšana 
No metāna un amonjaka gaisa skābekļa klātienē, ar Pt katalizatoru paaugstinātā temperatūrā:
2NH3 + 2СН4 + 3О2 → 2HCN + 6Н2О

Vēlāk tika atklāta efektīvāka metode, kur nav nepieciešams gaisa skābeklis:
NH3 + СН4 → HCN + 3Н2

Ciānūdeņradi var iegūt arī, sadalot cianīdus ar skābi. Dabā zilskābe ir sastopama ķiršu, plūmju un citu rožu dzimtas augļu kauliņos. Ciānūdeņradis veidojas, degot dažiem polimēriem (poliuretāniem).

Izmantošana 
Ciānūdeņradi galvenokārt lieto par ķīmisko izejvielu. Tā kā ciānūdeņradis ir visai toksisks, to dažreiz lieto ķīmiskajiem ieročiem. HCN lieto arī metalurģijā, tērauda virsmas piesātināšanai ar oglekli.

Atsauces

Ārējās saites 

Cianīdi
Neorganiskās skābes
Vjačeslavs Fetisovs

Vjačeslavs Fetisovs (, dzimis  Maskavā, PSRS) ir bijušais hokejists, spēlējis aizsarga pozīcijā. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem aizsargiem, nereti saukts arī par krievu Bobiju Oru. Pašlaik viņš ir Krievijas Sporta ministrs.

Spēlētāja karjera 
Savu karjeru viņš aizvadījis vairākos klubos gan PSRS, gan NHL. No 1975. līdz 1989. gadam viņš spēlēja Maskavas CSKA, bet tad pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur pievienojās Ņūdžersijas "Devils" vienībai. No 1995. līdz 1998. gadam viņš spēlēja Detroitas "Red Wings" rindās, divas reizes (1997. un 1998. gadā) izcīnot Stenlija kausu. "Red Wings" sastāvā viņš spēlēja tā dēvētajā krievu maiņā kopā ar aizsargu Vladimiru Konstantinovu, kā arī uzbrucējiem Igoru Larionovu, Vjačeslavu Kozlovu un Sergeju Fjodorovu.

Daudzus gadus viņš ir bijis PSRS izlases kapteinis. Trīs reizes ticis pie olimpisko spēļu medaļām — zelts 1984. un 1988. gadā, sudrabs 1980. gadā. Pasaules čempionātos viņam veicies vēl vairāk, jo tur viņš, kopā ar izlasi, ir izcīnījis 7 zelta, 2 sudraba un 2 bronzas medaļas.

1982. un 1986. gadā atzīts par PSRS hokeja līgas vērtīgāko spēlētāju. Trīs reizes (1984, 1986, 1990) atzīts par Eiropas labāko spēlētāju un saņēmis Zelta hokeja nūju. 2001. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.

Pēc hokejista karjeras beigām 1999. gadā viņš kļuva par "Devils" trenera palīgu un par tādu nostrādāja līdz pat 2002. gadam, tādējādi 2000. gadā viņa vārds uz Stenlija kausa tika iegravēts trešo reizi, bet 2002. gada olimpiskajās spēlēs viņš bija Krievijas hokeja izlases galvenais treneris, kopā ar to izcīnot bronzas medaļu.

Ārējās saites 

1958. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
Krievijas hokejisti
Maskavas CSKA spēlētāji
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Hokejisti 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Stenlija kausa ieguvēji
Krievijas hokeja treneri
Hokeja slavas zālē uzņemtie
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Olimpisko ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
IIHF slavas zālē uzņemtie
PSRS hokejisti
Reilijs

Reilijs () var būt:

 Džeimss Reilijs (James Reilly), NASA kosmonauts un ģeologs (dzimis 1954. gadā);
 Džons Reilijs (John Reilly), amerikāņu aktieris, komiķis, mūziķis, scenārists un producents (dzimis 1965. gadā).

Skatīt arī 
 Railijs

Uzvārdi
MESSENGER

MESSENGER (no ) ir NASA starpplanētu zonde, kas paredzēta Merkura izpētei. Kosmiskais aparāts tika palaists . Planētas orbītā iegāja . Darbojās līdz 2015. gada aprīlim, kad ietriecās Merkura virsmā.

Hronoloģija 

  — starts ar nesējraķeti Delta-2.
  — Zemes pārlidojums.
  — veikts 1. trajektorijas korekcijas manevrs (Deep-Space Maneuver-1 jeb DSM-1).
  — Veneras 1. pārlidojums.
  — Veneras 2. pārlidojums.
  — veikts 2. korekcijas manevrs (Deep-Space Maneuver-2 jeb DSM-2).
  — Merkura 1. pārlidojums (tuvākais punkts 200 km no planētas virsmas 19:04:39 UTC).
  — veikts 3. korekcijas manevrs (Deep-Space Maneuver-3 jeb DSM-3).
  — Merkura 2. pārlidojums (200 km no planētas virsmas 07:21 UTC).
  un  — divās daļās veikts 4. korekcijas manevrs (Deep-Space Maneuver-4 jeb DSM-4).
  — Merkura 3. pārlidojums (228 km no planētas virsmas 21:55 UTC).
  — veikts 5. korekcijas manevrs (Deep-Space Maneuver-5 jeb DSM-5).
  00:45 UTC — veikts 15 minūšu manevrs, pēc kura zonde iegāja orbītā ap Merkuru.
  17:40 UTC — veikts 172 sekunžu manevrs, lai pazeminātu orbītas periapsīdu no 506 līdz ~ 200 km.
  — sākta pētījumu pagarinātā fāze.
  — veikts orbītas paaugstināšanas manevrs (orbītas zemākais punkts pacelts no 25,7 līdz 105,1 km), lai novērstu kosmiskā aparāta nokrišanu uz planētas.
  19:26 UTC — MESSENGER ietriecās Merkura virsmā vietā ar koordinātām 54,4° Z, 149,9° R, netālu no Janāčeka krātera.

Atsauces

Ārējās saites 
 MESSENGER mājaslapa

Merkurs
Starpplanētu zondes