joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Vilhelms fon Firkss

Vilhelms Frīdrihs Kārlis fon Firkss (;  — ) bija vācbaltiešu barons, ģeologs un politiķis. Bijis Satversmes sapulces, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts. Pārstāvējis Vācbaltu tautas partiju.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Retingenes muižā Kauņas guberņā (tagad Ritine, Mažeiķu rajonā, Lietuvā). No 1884. līdz 1891. gadam mācījās Jelgavas ģimnāzijā. No 1891. līdz 1892. gadam Narvā dienēja dragūnu pulkā. 1892. gadā devās studēt uz Freiburgas Universitāti, kur 1897. gadā ieguva kalnu inženiera diplomu. 1898. gadā kļuva par svina, antimona un sudraba raktuves vadītāju Serbijā. 1901. gadā pārcēlās uz Spāniju, kur kļuva par svina, sudraba un dzelzs raktuvju vadītāju. No 1903. līdz 1917. gadam bija platīna un zelta raktuvju vadītājs Urālos. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas atgriezās Latvijā.

Darbojās Baltiešu-vācu Nacionālajā komitejā, bijis Vācbaltu tautas partijas vadītājs. Tika ievēlēts visos Latvijas Republikas parlamentos: Satversmes sapulcē (1920), 1. Saeimā (1922), 2. Saeimā (1925), 3. Saeimā (1928) un  4. Saeimā (1931). Kopā ar citu vācbaltu partiju deputātiem veidoja vienotu frakciju.

1933. gada oktobrī veselības problēmu dēļ atteicās no Saeimas deputāta mandāta, viņu nomainīja Kārlis Kellers. 

Miris . Apglabāts  Vārves pagasta Pasiekstes kapos.

Atsauces

Ārējās saites 

1870. gadā dzimušie
1933. gadā mirušie
Vilhelms fon Firkss
Vācbaltieši
Vācbaltu tautas partijas politiķi
Satversmes sapulces deputāti
1. Saeimas deputāti
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Marinzejas muiža

Marinzejas muižas pils, arī Marindzes muižas pils () ir 19. gadsimta vidū celta muižas kungu māja Atašienes pagastā, kas būvēta klasicisma stilā. Mūsdienās tajā atrodas Sūnu pamatskolas izglītības programmu īstenošanas vieta (agrāk Brāļu Skrindu Atašienes vidusskola).

Vēsture 
Muižas pili 1845. - 1847. gadā Marijas ezera (Mariensee) krastā cēla grāfs Jozefs Kazimirs Pēteris Mihaels fon der Borhs (1804-1881), kas Atašienes muižu (Attaszyn, Ataszany) saņēma mantojumā no sava tēva Mihaela fon der Borha. 1868. gadā ottreiz apprecējās ar Doroteju Staleidzāni (Dorothea Staleidsan-Borek-Brock, 1838-1933). Pēc tēva nāves muižu mantoja viņu dēls Teodors (Fjodors) fon der Borhs (Fiodor Michaił Osip Borch, 1869-1955), kas 1910. gadā to pārdeva Larisam Meļehovam. 

Pēc 1920. gada agrārās reformas Marinzejas muiža tika nacionalizēta un sadalīta 49 vienībās 600 ha kopplatībā, bet pilī 1925. gadā atvēra brāļu Skrindu vārdā nosaukto pamatsskolu.

Pils un parka apraksts 
Muižas pilij ir bijis skatu tornītis jeb belveders virs centrālās daļas, bet Otrā pasaules kara laikā tas smagi cieta no apšaudes un vēlāk tika nojaukts. Saglabājušās krāsnis, daļēji arī interjeru apdare. Gar ezeru aiz pils iekārtots ainavu parks, kas pāriet mežaparkā. 2008. gada jūlijā pils parks smagi cieta no vētras un virpuļviesuļa, tika izgāzti daudzi koki.

Atsauces

Ārējās saites 
 pilis.lv

Pilis Latvijā
Muižas Latvijā
Latgales vēsture
Atašiene
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Atašienes pagasts
Dundagas dīķis

Dundagas dīķis (arī Dundagas parka dīķis (ziemeļdaļā) un Dzirnavezers (dienviddaļā)) ir mākslīga ūdenstilpe Talsu novada Dundagas ciemā. Uzstādināts Pāces upē ciema austrumdaļā Dundagas parkā pie Dundagas pils. Krasti stāvi, vietām lēzeni, dibens — dūņains. Viena 0,7 ha liela sala, uz kuras deju grīda un liepu stādījums ap to. Dīķis stipri aizaudzis. Cauri tek Pāce, ziemeļu galā ietek Mācītājmuižas valks no Zirgu dīķa. Mīt līdaka, līnis, asaris, karpa.

Atsauces 

Talsu novada ezeri
Dundagas novada ezeri
Leopolds Fišmanis

Peisahs Leibs Leopolds Fišmanis ( — ) bija Latvijas ebreju izcelsmes politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts.

Biogrāfija 
Dzimis . Mācījies skolotāju seminārā. Bijis ebreju pamatskolas direktors.

Politikā iesaistījies 1919. gadā. Bijis Tautas padomes loceklis. 1920. gadā ievēlēts Satversmes sapulcē no "Ebreju bloka" saraksta. No 1922. līdz 1925. gadam darbojies 1. Saeimā.

Miris  no plaušu vēža.

Atsauces 

1863. gadā dzimušie
1932. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas ebreji
Ebreju nacionāldemokrātu partijas politiķi
Tautas padomes locekļi
Satversmes sapulces deputāti
1. Saeimas deputāti
8 Flora

Flora, arī 8 Flora ir asteroīds ar diametru apmēram 136 km. Objekts atrodas asteroīdu joslā, ir neregulāras formas, pieder S tipa asteroīdiem.
 
Asteroīdu atklāja  angļu astronoms Džons Hainds (John Russel Hind) Bišopa observatorijā. Dž. Haindam tas bija otrais atklātais asteroīds (kopā 10), pirms tam viņš atklāja Irīdu. Džons Heršels ieteica asteroīdu nodēvēt romiešu dievietes Floras vārdā. Flora romiešu mitoloģijā ir vārpu, puķu un dārzu ziedēšanas dieviete.

Flora ir izcelsmes avots Floras tipa asteroīdiem, ir arī lielākais šī tipa asteroīds, ietverot ap 80 % no kopējās grupas masas. Floras spektrs liecina, ka asteroīda virsmu veido silikātu minerālu un niķeļa-dzelzs maisījums. Flora un Floras tipa asteroīdi tiek uzskatīti par L hondrītu meteorītu izcelsmes avotu.

Atsauces 

Asteroīdu joslas objekti
S tipa asteroīdi
Floras tipa asteroīdi
Talasas apgabals

Talasas apgabals () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļrietumos, austrumos robežojas ar Čujas apgabalu, dienvidos — Džalalabadas apgabalu, dienvidrietumos — Uzbekistānas Taškentas vilajetu, bet rietumos un ziemeļos — ar Kazahstānas Dienvidkazahstānas un Žambilas apgabaliem. Apgabala centrs ir Talasas pilsēta. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (91,9%; 2009), kā arī kurdi (2,4%), krievi (1,9%), kazahi (1,3%) u. c.

Ģeogrāfiski apgabals izvietojies starp Kirgīzu Alatau ziemeļos un Talasas Alatau grēdu dienvidos, starp kurām atrodas Talasas upes ieleja. Ceļi, kas ved pāri kalnu pārejām uz dienvidiem un austrumiem, ziemā nav izbraucami, un satiksme ar pārējo Kirgizstānas teritoriju iespējama tikai caur Kazahstānu.

Apgabals pirmoreiz izveidots 1944. gadā, bet 1956. gadā likvidēts, pārveidojot to par republikas pakļautības rajoniem. Atjaunots 1997. gadā.

Kirgizstānas administratīvais iedalījums
Subtropu josla

Subtropi jeb subtropu klimatiskā josla ir klimatiskā josla Ziemeļu un Dienvidu puslodēs, atrodas starp tropu un mērenā klimata joslu, starp 30° un 40° ziemeļu un dienvidu platumu. Šajā klimatiskajā joslā ir novērojama ne tikai tropu vasara, bet arī ziema (kas nav raksturīgi tropu klimatam). Vasarā subtropu joslā sastopamas tropu, ziemā — mērenā klimata gaisa masas. Ievērojamas atšķirības starp gadalaikiem temperatūras un nokrišņu ziņā. Ziemās iespējami pat puteņi. Klimats tiek uzskatīts par subtropu klimatu, ja gada vidējā temperatūra ir lielāka par 14 °C.

Atsauces 

Klimatiskās joslas
Kenterberija

Kenterberija vai Kenterberi () ir vēsturiska pilsēta Kentā, Anglijā, Apvienotajā Karalistē. Atrodas ap 90 km uz ziemeļrietumiem no Londonas.

Pilsētas teritorija apdzīvota kopš paleolīta laikiem. Ievērojama ar tajā esošo katedrāli, šī ir Kenterberijas bīskapa rezidence. Vēl pilsētā populāra ir Svētā Martina baznīca un Svētā Augustīna abatija. Katedrāle, abatija un baznīca kopā veido UNESCO Pasaules mantojuma objektu.

Kenterberija ir populārs tūrisma objekts, šī ir viena no apmeklētākajām pilsētām Apvienotajā Karalistē.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Anglijas pilsētas
Kenterberijas katedrāle

Kenterberijas katedrāle () ir Anglijas Baznīcas katedrāle Kenterberijā, Kentā, Anglijā. Viena no vecākajām un ievērojamākajām kristiešu struktūrām Anglijā. Anglijas Baznīcas augstākā vadītāja Kenterberijas arhibīskapa katedrāle.

597. gadā katedrāli dibināja Augustīns no Kenterberijas, kas ir arī pirmais baznīcas arhibīskaps. No 1070. līdz 1077. gadam baznīca tika pilnībā pārbūvēta. 12. gadsimta sākumā tika palielināts austrumu gals, pēc 1174. gada ugunsgrēka tas tika pārbūvēts gotiskās arhitektūras stilā.

Kopā ar Svētā Martina baznīcu un Svētā Augustīna abatiju veido UNESCO Pasaules mantojuma objektu.

Ārējās saites 

 

Anglikāņu baznīcas Apvienotajā Karalistē
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Lielbritānijā
Doktors Streindžlavs

"Doktors Streindžlavs" (), pilnais nosaukums: "Doktors Strendžlavs jeb Kā es iemācījos neuztraukties un iemīlēju atombumbu" (Dr. Strangelove or: How I Learned to Stop Worrying and Love the Bomb), ir 1964. gada Apvienotās Karalistes un ASV politiskās satīras melnā komēdija, kuras režisors, producents un viens no scenārija autoriem ir Stenlijs Kubriks.

Filma ir satīra par iespējamo PSRS un ASV kodolkonfliktu. ASV Gaisa spēku ģenerālis dod komandu uzsākt kodoluzbrukumu PSRS. ASV prezidents kopā ar saviem padomniekiem cenšas novērst šo uzbrukumu un cilvēces iznīcību. Filmā galvenās lomas attēlo Pīters Selerss, Džordžs Skots, Stērlings Heidens, Kīnans Vinns, Slaims Pikenss, Treisija Rīda. Selerss filmā attēlojis trīs tēlus.

Filma guva labus komerciālos panākumus, kā arī kritiķu atzinību. Rodžers Īberts to ir ierindojis savā labāko filmu sarakstā, nosaucot šo par "iespējams, 20. gadsimta labāko politisko satīru". Sight & Sound's 2002. gada režisoru aptaujā tā ierindojās 5. vietā. Empire žurnāla 500 izcilāko filmu sarakstā tā tika ierindota 26. vietā. Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par 3. visu laiku izcilāko komēdiju. Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai četrās nominācijās, tā saņēma BAFTA kino balvu vairākās nominācijās.

Atsauces

Ārējās saites 

1964. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Stenlija Kubrika filmas
Valašske Klobouki

Valašske Klobouki () ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1341. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Čehijas pilsētas
Zlīnas apgabala pilsētas
Vizovice

Vizovice () ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Zlīnas apriņķī.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1261. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Ekonomika
Pilsēta atrodas pazīstama alkoholisko dzērienu ražotne "Rudolf Jelínek".

Tūrisms
Šeit kopš 2003. gada notiek smagā metāla mūzikas festivāls "Masters of Rock".

Cilvēki
Vizovice ir komponista Aloisa Hābas (Alois Hába, 1893-1973) dzimtā pilsēta.

Interesanti fakti
Vizovices apkaimē notiek 1977. gada dziesmā "Jožin z bažin", kas 2008. gadā kļuva par interneta fenomenu, apdziedātie notikumi.

Ārējās saites
Rudolf Jelínek
Masters of Rock festivāls 
Jožin z bažin

Čehijas pilsētas
Zlīnas apgabala pilsētas
Biķeru luterāņu baznīca

Biķeru Svētās Katrīnas Evaņģēliski luteriskā baznīca ir Latvijas Evaņģēliski luteriskās baznīcas dievnams Biķernieku ielā 146, Rīgā, Latvijā. Baznīca celta vēlā baroka stilā no laukakmeņiem, ķieģeļiem un apmesta. Blakus baznīcai atrodas sena kapsēta.

Vēsture 
Biķeru draudzes novads kopš 17. gadsimta vidus bija viens no četriem Rīgas patrimoniālā apgabala draudzes novadiem. Zviedru Vidzemes laikā 1690. gadā uzcēla pirmo koka baznīcu — kapelu. Ziemeļu kara laikā, 1701. un 1702. gadā, to vairākas reizes izlaupīja un izpostīja. 1703. gadā uzcēla jaunu krustveidīgu kapelu, ko 1710. gadā pilnībā sagrāva Rīgas aplenkuma laikā. Lielākā daļa draudzes locekļu izmira Lielajā mēra epidēmijā vai krita karā.

1718. gadā draudzi atjaunoja un 1764. gadā tika pieņemts lēmums par jaunas baznīcas celtniecību. Tajā pašā gadā topošajai baznīcai uzdāvināja divus lielus zvanus. Pamatakmens likšana notika 1765. gada 2. maijā. Būvdarbus vadīja Ernests Heidefogels, mūrniekmeistars J. N. Bergs un namdaris Albrehts.  baznīca tika iesvētīta par godu Krievijas Impērijas ķeizarienei Katrīnai II.

19. gadsimtā tās austrumu daļā tika uzcelta sakristeja, 1891. gadā baznīcā ierīkoja apkuri. 1896. gadā draudzes mācītājs nolēma celt filiālbaznīcu, 1901. gadā par baznīcas celtniecību nolēma draudzes konvents. Uzceltā baznīca tika 1908. gadā iesvētīta par Krusta baznīcu.
Šī ir viena no retajām baznīcām Rīgā, kurai līdz mūsdienām bez izmaiņām ir saglabājies būvapjoms. Lieli remontdarbi baznīcā notika 1926. gadā, 1934. gadā ievilka elektrību. 1939. gadā tajā tika uzcelta kapliča funkcionālisma stilā no mūra.

Latvijas PSR laikā 1967. gadā baznīcu atsavināja draudzei, ēkā iekārtoja jahtu darbnīcu un stikla vitrāžu darbnīcu. Lielākā daļa baznīcas iekārtas priekšmetu tika iznīcināta. 1989. gadā baznīcā tika atsākta dievkalpojumu noturēšana.

Atsauces

Ārējās saites 

Baznīcas Rīgā
Luterāņu baznīcas Latvijā
Vidējais Garezers

Vidējais Garezers (arī II Garezers, Garezers) ir šaurs un garš starpkāpu ezers Ādažu novada Carnikavas pagastā. Izvietojis Garezeru virknes vidusdaļā Piejūras dabas parkā. Krasti zemi, lēzeni, ziemeļrietumos — slīpi, dibens — smilšains, dūņains. Ezerā viena 1,4 ha liela sala. Ietek grāvis no Ziemeļu Garezera, notece pa grāvi uz Dienvidu Garezeru. Mīt līdaka, asaris, rauda, karūsa. Krastā atpūtas vieta, peldvieta.

Atsauces 

Ādažu novada ezeri
Piejūras dabas parks
Carnikavas pagasts
Dzelzīte

Dzelzīte (arī Cēzīte, Lielsvinču grāvis)  ir Viesītes kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā.

Tek cauri meža masīviem ziemeļu virzienā. Ietek Viesītē lejpus Sunītes ietekas. Upi nešķērso valsts autoceļi, tās krastos nav lielāku apdzīvoto vietu.

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Viesītes novada upes
Lielupes baseina upes
Viesītes pietekas
Čujas apgabals

Čujas apgabals () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļos Čujas upes ielejā. Ziemeļos robežojas ar Kazahstānas Žambilas un Almati apgabaliem, austrumos — Isikula apgabalu, dienvidos — Narinas un Džalalabadas apgabaliem, rietumos — Talasas apgabalu. Apgabala centrs ir valsts galvaspilsēta Biškeka, kas apgabalā neietilpst; lielākās pilsētas ir Tokmoka (apgabala centrs no 2003. līdz 2007. gadam), Kanta, Karabalta. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (59,1%; 2009) un krievi (28,8%), kā arī dungani (6,2%), uiguri (1,9%) u.c.

Ģeogrāfiski apgabala dienviddaļu aizņem Kirgīzu Alatau grēdas ziemeļu nogāze un atzari, ziemeļaustrumos — Iles Alatau un Kingeja Alatau atzari. Apgabala centrālo un ziemeļu daļu aizņem Čujas upes ieleja.

Apgabals pirmoreiz izveidots 1939. gadā kā Frunzes apgabals, bet likvidēts 1959. gadā, reorganizējot to par republikas pakļautības rajoniem. Atjaunots 1990. gadā ar tagadējo nosaukumu.

Atsauces 

Kirgizstānas administratīvais iedalījums
Isikula apgabals

Isikula apgabals () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts ziemeļaustrumos ap Isikula ezeru. Ziemeļos robežojas ar Kazahstānas Almati apgabalu, austrumos — Ķīnas Siņdzjanas Uiguru autonomo reģionu, dienvidos — Narinas apgabalu, rietumos — Čujas apgabalu. Apgabala centrs ir Karakola; citas lielākās pilsētas ir Balikči un Čolponata. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (86,2%; 2009) un krievi (8,0%), kā arī kazahi (1,5%) u.c.

Ģeogrāfiski apgabals aizņem starpgrēdu Isikula ieplaku, kurā izvietojies Isikula ezers, kā arī Tjanšana ziemeļu nogāzi un tā atzarus. Apgabala austrumu galā uz robežas ar Ķīnu paceļas 7439 m augstā Dženiša smaile (bijusī Uzvaras smaile).

Apgabals pirmoreiz izveidots 1938. gadā kā Isikula apvidus (Иссык-Кульский округ), 1939. gadā pārdēvēts par apgabalu. Likvidēts 1959. gadā, teritoriju reorganizējot par republikas pakļautības rajoniem. Apgabals atjaunots 1970. gadā; no 1988. līdz 1990. gadam tam bija pievienota lielākā daļa likvidētā Narinas apgabala.

Atsauces 

Kirgizstānas administratīvais iedalījums
9 Metīda

Metīda, arī 9 Metīda ir asteroīds ar diametru apmēram 190 km. Objekts atrodas asteroīdu joslā.  Tas ir neregulāras formas, pieder S tipa asteroīdiem.
 
Objektu atklāja  īru astronoms Endrū Grehems (Andrew Graham) Markrī observatorijā un nodēvēja grieķu dievietes Metīdas vārdā. Metīda grieķu mitoloģijā ir Zeva pirmā sieva, Okeāna un Tetīdas meita. Tas ir vienīgais E.Grehema atklātais asteroīds.

Habla kosmiskā teleskopa attēli un objekta spožuma maiņas līknes parāda, ka tā forma ir neregulāri izstiepta, ar vienu "smailu" un otru noapaļotu galu. Metīdas masa aprēķināta ap (1,47 ± 0,20) x 1019 kg, atbilst apmēram 0,5 % no visas asteroīdu joslas objektu masas. Spektroskopiskie pētījumi liecina, ka Metīdai un 113 Amaltejai ir ļoti līdzīgs virsmas sastāvs, iespējams, abi asteroīdi ir radušies no viena objekta, kurš izjucis pirms apmēram miljards gadiem.

Atsauces 

Asteroīdu joslas objekti
S tipa asteroīdi
Augļmušas

Augļmušas, augļmušiņas, augļmušu dzimta (Drosophilidae) ir mušveidīgo divspārņu dzimta, kas pieder pie krastmalmušu virsdzimtas (Ephydroidea). Dzimtā ir vairāk kā 3000 sugu, kuras sastopamas visā pasaulē. Latvijā novērotas 33 sugas.

Kopīgās īpašības 

Augļmušas ir sīkas līdz vidēja lieluma mušas, apmēram 1,5—7 mm lielas. Mātītes parasti ir nedaudz lielākas par tēviņiem. Vēdera gals mātītēm ir smailāks, jo beidzas ar teleskopisku dējekli, tēviņiem – noapaļots un beidzas ar ģenitālijām. Īpaša tēviņu pazīme ir dzimuma sekstītes – hitīna sariņu virknes, kas atrodas uz priekškāju pirmā posma. Pārošanās laikā tās palīdz labāk noturēties uz mātītes. Uz galvas, uzreiz aiz acīm visām augļmušām ir stīvi matiņi, kas noliekti uz aizmuguri. Tās parasti ir dzeltenā vai dzeltenbrūnā krāsā ar koši sarkanām acīm. Dažas sugas ir tumši brūnas, gandrīz melnas. Uz krūšu un vēdera posma ļoti bieži ir dažādi raibumi un svītras.

Ekoloģija 
Augļmušas vienmēr uzturas trūdošu augu vai augļu tuvumā, jo gan kāpuri, gan pieaugušas mušas barojas ar augu sulu, rūgstošiem augļiem un raugiem. Latvijas ziemu augļu mušu kāpuri un olas pārlaiž augsnē.

Bioloģija 
Augļmušu auglība atkarīga no ārējās vides apstākļiem — no gaisa temperatūras, mitruma, gaismas daudzuma, barības un olu dēšanai piemērotu vietu pieejamības. Ārējās vides iedarbība izraisa organisma atbildes reakciju, piemēram, no barības kvalitātes (no olbaltumvielu un ogļhidrātu daudzuma) ir atkarīga olšūnu oocītu nobriešana. Gan mātītes, gan tēviņi dzimumgatavību sasniedz otrajā diennaktī pēc izšķilšanās, bet maksimālā dzimumgatavība un auglība iestājas 4—6 dienas vecām mušām.

Augļmušas un cilvēks 

Augļmušas kā modeļus pētījumos izmanto jau gandrīz simts gadus, jo tās laboratorijas apstākļos ir viegli pavairot un uzturēt. Pirmais zinātniskos nolūkos tās izmantoja Tomass Hants Morgans 1909. gadā. Šī iemesla dēļ dažas sugas ir ļoti labi un plaši izpētītas.

Ja mājoklī savairojušās augļmušas, vispirms ir jāatbrīvoja no visiem augļiem un atvērtām sulas kārbām, tad mušas pašas aizlidos. Otra metode – burkā var ielet kaut ko rūgstošu, un, kad mušas tajā salīdušas, uzliek vāku un iznes burku laukā. Var arī iegādāties speciālas mušu lamatas, kurās ieliek ēsmu. Mušas pa apakšu ielīdīs, bet centīsies izkļūt ārā pa augšu, jo tām piemīt tieksme lidot uz augšu.

Sistemātika 
Augļmušu dzimta (Drosophilidae)
apakšdzimta Drosophilinae
cilts Drosophilini
cilts Cladochaetini
apakšdzimta Steganinae
cilts Steganini
cilts Gitonini

Atsauces

Ārējās saites 

Latvijas daba: Augļmušu dzimta
Jānis Kažociņš

Jānis Kažociņš (dzimis ) ir latviešu virsnieks, bijušais Satversmes aizsardzības biroja vadītājs.

Biogrāfija 
Jāņa Kažociņa tēvs Indulis bijis latviešu virsnieks Latvju jaunatnes organizācijā, kas pildīja latviešu zēnu aprūpes virsnieka pienākumus vācu gaisa spēku palīgdienestā vācu okupācijas laikā. 

Dzimis Pīterboro, Apvienotajā Karalistē. 1973. gadā absolvējis Sandhērstas Karalisko militāro akadēmiju. Papildus mācījies vecāko štāba virsnieku kursos, savukārt Notingemas Universitātē ieguvis bakalaura grādu filozofijā. Dienējis Apvienotās Karalistes Bruņotajos spēkos, sasniedzot brigādes ģenerāļa dienesta pakāpi.

2003. gadā Kažociņš kļuva par Latvijas pilsoni. No 2003. līdz 2013. gadam vadījis Satversmes aizsardzības biroju. Pēc amata atstāšanas 2013. gadā kļuva par Aizsardzības ministra un Ārlietu ministrijas ārštata padomnieku. Pēc tam bija Valsts prezidenta ārštata padomnieks sabiedrības integrācijas jautājumos (2015—2016). No 2016. gada — Valsts prezidenta nacionālās drošības padomnieks, Nacionālās drošības padomes sekretārs.

Atsauces 

Kembridžšīrā dzimušie
Britu virsnieki
Latvijas ierēdņi
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Atzinības krusta lielkrusta komandieri
Viestura ordeņa lielkrusta komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa goda zīmju saņēmēji
Montserratas vālodze

Montserratas vālodze (Icterus oberi) ir vidēja lieluma Amerikas vālodžu dzimtas (Icteridae) dziedātājputnu suga, kas endēma Montserratai un ir šīs nelielās salas nacionālais putns. 

1995—1997. gada vulkānisko izvirdumu sērija Montserratā iznīcināja divas trešdaļas sugas izplatības areāla un lielāko daļu populācijas. Vulkāniskie izvirdumi turpinājās arī 21. gadsimtā. Par otru skaita samazināšanās iemeslu kļuva salā ievazātās žurkas un vietējais pērļacu zobgaļputns (Margarops fuscatus densirostris), kuri ligzdās izēd vālodžu olas. Saskaņā ar 2017. gada datiem savvaļā dzīvo apmēram 250—460 īpatņu. Lai arī populācija nav liela un tā nav atjaunojusies līdz 1997. gada līmenim, tomēr tās statuss tiek vērtēts kā stabils — populācijas lielums sācis lēnām pieaugt.

Izplatība 
Mitinās mitros kalnu mežos 150—900 m virs jūras līmeņa, kur ir vēsāks gaiss. Dod priekšroku vietām ar blīvi aizaugušu veģetāciju. Bieži sastopams arī apstrādātu lauku malās un banānu plantācijās.

Izskats 

Ķermeņa garums 20—22 cmm spārnu plētums 28—30 cm, tēviņa svars 36—39 g, mātītes 31,5—36 g. Montserratas vālodzei raksturīgs dzimumu dimorfisms — tēviņi ir lielāki un spilgtāki. Tēviņa aste, spārni, galva un krūšu augšdaļa ir viscaur melni, savukārt krūšu lejasdaļa, sāni, pavēdere un zemaste spilgti dzelteni. Mātītei ķermeņa augšdaļa, spārni un aste brūnganā olīvkrāsā, pavēdere dzeltenīga.

Uzvedība un barība 
Lielāko daļu laika Montserratas vālodze pavada barības meklējumos zem lapām biezi aizaugušajos kalnu mežos. Aktīvs dienā. Galbenokārt barojas kukaiņiem, piemēram, circeņiem un sienāžiem. Nav dokumentēts, ka savvaļā Montserratas vālodze lietotu uzturā augļus, tomēr Darela zoodārzā mītošie putni ēd arī papaju un mango. Toties savvaļā ir novērots, ka putns barojas ar helikoniju ziedu nektāru. Pastāv uzskats, ka Montserratas vālodze ir oportūnists un barojas ar to, ko var atrast.

Ligzdošana 
Ligzdošanas sezona ilgst no marta līdz augustam, tai saskanot ar lietus sezonu. Veido monogāmus pārus. Kā visas Amerikas vālodzes arī Montserratas vālodze vij garu, somai jeb grozam līdzīgu ligzdu, būvniecībai izmantojot sausas augu šķiedras, kuras tiek iegūtas no helikoniju lapām.

Veiksmīgam pārim sezonā ir 1—3 perējumi, lai gan trešais perējums ir ļoti reti. Dējumā 2—3 olas. Inkubācijas periods ilgst apmēram 14 dienas, perē abi vecāki. Par mazuļiem arī rūpējas abi vecāki. Jaunie putni ligzdu atstāj apmēram 13 dienu vecumā. Vecāki turpina par tiem rūpēties, līdz tie kļūst patstāvīgi. Šis periods var būt ļoti dažāds, reizēm sasniedzot pat 3 mēnešus.

Aizsardzība 
Pēc postošajiem vulkāna izvirdumiem tika pievērsta pastiprināta uzmanība sugas izpētei un saglabāšanai. 1999. gadā astoņi putni tika nogādāti Darela zoodārzā, kur pirmo reizi izdevās panākt Montserratas vālodzes pavairošanu nebrīvē. Visaptveroša sugas saglabāšanas programma tiek īstenota arī uz salas.

Atsauces

Ārējās saites 
Xeno-Canto: Montserrat Oriole Icterus oberi Lawrence, 1880
Effects of volcanic ash on the insect food of the Montserrat Oriole Icterus oberi Lawrence 1880

Amerikas vālodzes
Ziemeļamerikas putni
Kijivas Svētās Sofijas katedrāle

Kijivas Svētās Sofijas katedrāle () ir arhitektūras piemineklis Ukrainas galvaspilsētā Kijivā. Viens no ievērojamākajiem Kijevas Krievzemes mākslas un arhitektūras pieminekļiem. Nosaukums cēlies no Svētās Sofijas Stambulā.
Baznīcai pēc pārbūves ir 5 jomi un 13 kupoli, kas ir samērā neraksturīgi bizantiešu arhitektūrai.
1990. gadā kopā ar Kijivas Pečeru klosteri tā iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture 

Baznīca uzcelta 11. gadsimta pirmajā pusē. Pēc tam, kad Kijivu 17. gadsimta otrajā pusē iekaroja Krievijas cariste, līdz 1707. gadam veica baznīcas pārbūvi Ukrainas baroka stilā, uzceļot 19 kupolus. 1934. gadā baznīca kopā ar tai apkārt esošo apbūvi kļuva par muzejrezervātu.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Kijiva
Pareizticīgo baznīcas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Ukrainā
Kirgīzijas PSR

Kirgīzijas PSR () bija padomju republika Padomju Savienības sastāvā no 1936. līdz 1991. gadam.

Tās galvaspilsēta bija Frunze (tagad Biškeka). Mūsdienās tā ir neatkarīga valsts Kirgizstāna, kas atrodas Vidusāzijā.

Vēsture 
Pēc tam, kad Krievijas Turkestānu ieņēma Sarkanā armija, tika izveidota Turkestānas APSR. 1924. gada 14. oktobrī to sadalīja un  kirgīzu apdzīvotajā teritorijā izveidoja Kara-Kirgīzu Autonomo apgabalu, kas ietilpa Krievijas PFSR sastāvā. Tā galvaspilsēta bija Pišpeka. 1925. gada 15. maijā to pārdēvēja par Kirgīzu Autonomo apgabalu, 1926. gada 11. februārī par Kirgīzu APSR, bet 1936. gada 5. decembrī par Kirgīzijas PSR.

Ārējās saites 

   

Kirgīzijas PSR
Padomju Savienība
Bijušās valstis Āzijā
Uzbekijas PSR

Uzbekijas PSR () bija padomju republika Padomju Savienības Vidusāzijas daļas sastāvā no 1924. līdz 1991. gadam.

Tās galvaspilsēta bija Buhāra (1924), Samarkanda (1925 — 1930), vēlāk Taškenta (1930 — 1991). 1991. gada tās teritorijā izveidoja Uzbekistānas Republiku.

Vēsture 
Pēc tam, kad Krievijas Turkestānu, kā arī Buhāras emirāta un Hivas hanistes teritorijas ieņēma Sarkanā armija, tika izveidota Turkestānas APSR, Buhāras Tautas Padomju Republika (Buhāras TPR) un Horezmas Tautas Padomju Republika (Horezmas TPR). Horezmas TPR 1923. gada 20. oktobrī pievienoja PSRS kā Horezmas Padomju Sociālistisko Republiku. Savukārt Buhāras TPR 1924. gada 19. septembrī pārdēvēja par Buhāras Padomju Sociālistisko Republiku un arī pievienoja PSRS. Jau 1924. gada 14. oktobrī Turkestānas APSR un Buhāras PSR uzbeku un tadžiku apdzīvotajā teritorijā izveidoja Uzbekijas PSR. Tās galvaspilsēta bija Samarkanda. 1925. gada 15. februārī likvidēja arī Horezmas PSR un tās teritoriju sadalīja starp nesen nodibināto Uzbekijas PSR, Turkmēnijas PSR un KPFSR Karakalpaku autonomo apgabalu.

1929. gadā no Uzbekijas PSR atdalīja Tadžikijas PSR un galvaspilsētu pārcēla uz Taškentu, bet 1932. gadā pievienoja no Kazahu APSR atdalītos Karakalpakijas un Kizilkuma apvidus.   

Uzbekijas PSR
Padomju Savienība
Bijušās valstis Āzijā
Uzbekistānas vēsture
PSR Abhāzija

PSR Abhāzija (abhāzu: ССР Аҧсны; ; ), Padomju Sociālistiskā Republika Abhāzija vai Abhāzijas PSR, bija autonoma valsts, ko izveidoja abhāzu apdzīvotajā teritorijā pēc tam, kad 1921. gada martā Sarkanā armija iekaroja Gruzijas Demokrātiskās Republikas teritoriju. 1921. gada 16. decembrī Abhāzijas PSR valdība noslēdza militāras, politiskas un finanšu savienības līgumu ar Gruzijas PSR valdību. Kopā ar Gruzijas PSR 1922. gadā tā tika iekļauta Aizkaukāza PFSR sastāvā. 1931. gada 19. februārī PSR Abhāziju oficiāli pārdēvēja par Abhāzijas APSR.

Kad 1936. gadā Aizkaukāza PFSR likvidēja, tā saglabājās kā autonoma Gruzijas PSR sastāvdaļa.

Gruzijas vēsture
PSRS autonomās teritorijas
Tautas deju ansamblis

Tautas deju ansamblis ir goda nosaukums, ko labākajiem latviešu tautas deju kolektīviem pirmo reizi piešķīra 1960. gada Dziesmu un Deju svētkos, "iezīmējot jaunu deju kultūras attīstības pakāpi". 1987. gada janvārī tādu bija 58. 1985. gada Deju svētkos programmas «Uzvara, Darbs, Miers» veidošanā līdztekus citiem kolektīviem piedalījās 53 tautas deju ansambļi (kopumā 6000 dejotāju). Šajā gadā labākajiem tautas deju ansambļiem tika piešķirts LPSR Nopelniem bagātā kolektīva goda nosaukums. 1987. gada janvārī tādu bija 7.

Atsauces 

Vispārējie latviešu Dziesmu un Deju svētki
Saulstaru klintis un ala

Saulstaru klintis un ala, arī Runtiņupes ala, Mežabrāļu ala ir smilšakmens atsegums ar tajā esošu alu, kas atrodas mežā, Runtiņupītes kreisajā krastā, aptuveni 0,5 km pirms tās ietekas Gaujā. Aizsargājams ģeoloģisks objekts.

Dabas piemineklis aplūkojams no Kubeseles lokveida dabas takas. Netālu no tā starp kokiem saskatāmi seno baltu (t.s. "Gaujas zemgaļu") un līvu uzkalniņkapi.

Nosaukums 
Iezis savu nosaukumu ieguvis no tuvējām "Saulstariņu" mājām. Ar alu saistīti nostāsti par mežabrāļiem, kas ieža alā patvērušies pēc otrā pasaules kara. Pēc citām ziņām alā 1944. gadā slēpušies sarkanās armijas bandīti, tāpēc saukt par Mežabrāļu alu nebūtu pareizi.

Apraksts 
Smilšakmes iezis stipri sadēdējis, kā arī tas ir kārtains, birstošs un vāji cementēts. Pēc 1990. gada mērījumiem alas garums ir 25 m, platums — 2,4 m, augstums — 2,8 m. Dziļumā ala sadalās divos šauros atzaros, tās dibenā 4 m augsts vertikāls "skurstenis". Runtiņupes alā ir bīstami uzturēties, jo alas griesti nobrūk, kas arī samazina alas augstumu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kubeseles dabas taka

Latvijas iežu atsegumi
Latvijas alas
Narinas apgabals

Narinas apgabals () ir viena no Kirgizstānas pirmās pakāpes administratīvajām vienībām. Izvietojusies valsts vidusdaļā Tjanšana rietumos. Ziemeļos robežojas ar Čujas apgabalu, ziemeļaustrumos — Isikula apgabalu, dienvidaustrumos — Ķīnas Siņdzjanas Uiguru autonomo reģionu, dienvidrietumos — Ošas apgabalu, rietumos — Džalalabadas apgabalu. Apgabala centrs un lielākā pilsēta ir Narina. Iedzīvotāju lielākā daļa ir kirgīzi (99,2%; 2009).

Ģeogrāfija
Ģeogrāfiski apgabals izvietojies tā sauktajā Iekšējā Tjanšanā, ko veido plašu ieleju un ieplaku nodalītas grēdas augstumā līdz 5982 m vjl (Dankova smaile). Ziemeļos uz robežas ar Čujas apgabalu paceļas Kirgīzu Alatau un uz robežas ar Isikula apgabalu — Terskeja Alatau; dienvidos — viena no Tjanšana galvenajām grēdām — Kakšaltau. Starp tām izvietojušās Džumgaltau, Moldotau, Narintau, Džamantau, Atbaši grēda, kā arī Narinas ieplaka un Aksajas ieleja. Apgabalam raksturīgs krasi kontinentāls klimats; nokrišņi 200—300 mm gadā. Lielākā upe ir Sirdarjas baseinam piederīgā Narina ar pietekām, kā arī Tarimas baseinam piederīgā Aksaja. Lielākie ezeri ir Sonkels un Čatirkels.

Vēsture 
Apgabals pirmoreiz izveidots 1939. gadā kā Tjanšana apgabals (Тянь-Шанская область). Likvidēts 1962. gadā, teritoriju reorganizējot par republikas pakļautības rajoniem. Apgabals atjaunots 1970. gadā ar tagadējo nosaukumu, bet likvidēts 1988. gadā, teritorijas lielāko daļu pievienojot Isikula apgabalam. Vēlreiz atjaunots tagadējās robežās 1990. gadā.

Atsauces 

Kirgizstānas administratīvais iedalījums
Kārlis Blūms

Kārlis Teodors Vilhelms Blūms (, dzimis , miris ) bija Gārsenē dzimis luterāņu mācītājs un teologs. Devis ieguldījumu Volgas vāciešu baznīcas dzīvē.

Dzimis Gārsenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā. 1860. līdz 1865. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. No 1866. līdz 1867. gadam mājskolotājs Ēdolē un Dignājā. Ordinēts 1867. gada 31. decembrī. No 1868. līdz 1905. gadam strādāja Volgas vāciešu apdzīvotajos apgabalos ap Saratovu (izņemot laiku starp 1874. un 1879. gadu, kad Blūms bija Dundagas mācītājs). Blūma radītais sprediķu krājums bija populārs ticīgo Volgas vāciešu vidū arī PSRS laikos.

Ārējās saites 
Kārļa Blūma biogrāfija no Kārļa Blūma mājas Gusevā (Kaļiņingradas apgabals) 
Kārlis Blūms Erik-Amburger-Datenbank 

1841. gadā dzimušie
1906. gadā mirušie
Jēkabpils novadā dzimušie
Vācbaltieši
Kantāte

Kantāte ir apjomīgs liroepiska vai svinīga rakstura vokāli instrumentāls skaņdarbs vienam vai vairākiem solistiem, korim un orķestrim. Parasti sastāv no orķestra ievada, ārijām, rečitatīviem, kora dziedājumiem. Pēc struktūras tuva oratorijai, taču atšķiras no tās ar mazāku apjomu, satura viendabību, mazāk izvērstu sižetu.

Izcelsme 
Kantāte radās 17. gs. sākumā Itālijā. Ar terminu "Kantāte" sākotnēji apzīmēja lielu vokālu skaņdarbu pretēji instrumentālajai sonātei. Itāļu kantāšu uzplaukums saistās ar L. Rosi, Dž. Karisimi, F. Kavalli, A. Česti, Dž. Legrenci, A Stradellas un A. Skarlati daiļradi.

Mūzika
Džerards Batlers

Džerards Džeimss Batlers (; dzimis  Peislijā, Skotijā) ir skotu aktieris un kinoproducents.

Biogrāfija 
Džerards Batlers dzimis Skotijas pilsētā Peislijā, Margaritas un Edvarda Batleru ģimenē. Agro bērnību pavadījis Monreālā, Kvebekā, bet pēc tam lielāko daļu bērnības viņš pavadījis dzimtajā pilsētā Peislijā.

Viņa vecāki izšķīrās, kad viņš bija bērns, tādēļ Džerardu ar viņa brāli un māsu audzināja viņu māte, kas vēlāk atkal apprecējās. Viņš nebija sazinājies ar tēvu no 2 līdz 16 gadu vecumam, taču pēc tam viņi kļuva tuvi. Viņa tēvs nomira, kad Džerardam bija tikai 20 gadu.

Batlers pabeidza Glāzgovas Universitāti, kur viņš studēja jurisprudenci. Viņš bija skolas tiesību biedrības prezidents, pateicoties viņa personībai un lieliskajām sociālajām prasmēm.

Skotu aktieris savu aktiera karjeru sācis 90. gados, kā arī piedalījies 1997. gada Džeimsa Bonda sērijas filmā "Rītdiena nemirst" (Tomorrow Never Dies), pēc kuras vairāk pievērsies televīzijas seriālu lomām, kā, piemēram, amerikāņu miniseriālā Atilla. Batlers attēloja galvenās lomas filmās "Operas spoks", "300: Termopilu kauja", drāmā "P.S. Es tevi mīlu", kā arī vairākās citās filmās.

Ārējās saites 

1969. gadā dzimušie
Skotijā dzimušie
Skotu kinoaktieri
Skotu kinoproducenti
Lavrs Korņilovs

Lavrs Korņilovs (, dzimis , miris ) bija krievu ģenerālis, ceļotājs un diplomāts. Kā Krievijas Pagaidu valdības ieceltais armijas virspavēlnieks pazīstams kā t.s. Korņilova dumpja vadītājs 1917. gada augustā (septembrī).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1870. gadā Ustjkamenogorskā (mūsdienu Eskemenā) Sibīrijas kazaku ģimenē. Par Korņilova etnisko izcelsmi ir vairākas versijas. No 1883. līdz 1889. gadam mācījās Sibīrijas kadetu korpusā Omskā. 1892. gadā absolvēja Mihailova artilērijas skolu Sanktpēterburgā, vēlāk izvēloties dienestu Turkestānas kara apgabalā. No 1895. līdz 1897. gadam studēja Ģenerālštāba akadēmijā.
No 1898. līdz 1904. gadam dienēja Turkestānā, veikdams izlūkošanas, izpētes ekspedīcijas Afganistānā, Indijā un Persijā. Kā apakšpulkvedis piedalījās Krievu-japāņu karā. No 1907. līdz 1911. gadam dienēja par kara aģentu Ķīnā. 
Pirmā pasaules kara laikā kā divīzijas komandieris karoja Karpatos un Galīcijā. 1915. gada aprīlī krita austriešu gūstā, tomēr 1916. gada jūlijā viņam izdevās izbēgt, viņš atgriezās armijas sastāvā un tika iecelts par armijas korpusa komandieri. Pēc Februāra revolūcijas 1917. gada 2. martā Krievijas Pagaidu valdība iecēla Korņilovu par Petrogradas kara apgabala karaspēka komandieri. Aprīļa beigās viņš nolika Petrogradas kara apgabala komandiera pilnvaras, un tika iecelts par frontes 8. armijas komandieri. Izgāžoties Jūnija ofensīvai, 19. jūlijā Korņilovs tika iecelts par Krievijas armijas virspavēlnieku, nomainot amatā Alekseju Brusilovu.

Kā armijas virspavēlnieks 1917. gada augustā Korņilovs sāka koncentrēt lojālas militārās vienības ap Petrogradu. Ar pagaidu valdību tika vestas pārrunas par šo spēku ienākšanu pilsētā, lai apspiestu nemierus un boļševiku struktūras. Tomēr vienošanās netika panākta, un 26. augustā Pagaidu valdība pasludināja Korņilovu par dumpinieku. Karaspēks, kas virzījās uz Petrogradu, ar boļševiku atbalstu tika apstādināts Petrogradas pievārtē. Notikumi nostiprināja boļševiku pozīcijas un novājināja Pagaidu valdības stāvokli.

Pēc Korņilova dumpja izgāšanās arestēts un kopā ar citiem Krievijas virsniekiem ieslodzīts Bihavā. 19. novembrī (2. decembrī), jau pēc Oktobra revolūcijas uzvaras, Krievijas armijas virspavēlnieks Nikolajs Duhoņins izdeva pavēli par virsnieku atbrīvošanu. Korņilovs līdz ar citiem devās uz Krievijas dienvidiem, kur sāka veidoties Balto kustība. Kā Brīvprātīgo armijas komandieris piedalījās t.s. Ledus maršā. Kritis, balto spēkiem ieņemot Jekaterinodaru. Tika apglabāts vācu kolonijā Gnačbavā. Nākamajā dienā apdzīvoto vietu ieņēma sarkanie, Korņilova mirstīgās atliekas tika izraktas un publiski sadedzinātas.

Piemiņa 

2013. gada 13. aprīlī Krasnodarā tika uzstādīts piemineklis ģenerālim Korņilovam. Piemiņas ceremonijas notika kopā ar vietējiem kazakiem, kā arī kazakiem no Donas, Stavropoles un Tamanas.

Ārējās saites

Atsauces 

1870. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Krievijas virsnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Jons Mikens

Jons Mikens (, dzimis , miris ) bija Latvijā dzimis lietuviešu aviators, keramiķis un tēlnieks. Joza Mikena un Akviles Mikenaites brālis.

Dzimis pie Aknīstes, kur gājis skolā. Pirmā pasaules kara laikā mācījās Koļcova reālskolā Petrogradā. No 1919. gada augustā brīvprātīgi iestājās Lietuvas aviācijā. Dienējis dažādos amatos Lietuvas kara aviācijā. Līdz ar Lietuvas okupāciju, 1940. gadā demobilizējies. 1944. gadā pabeidza keramikas nodaļu mākslas skolā Kauņā. No 1940. gada strādāja pedagoģisko darbu Kauņas un Viļņas mākslas akadēmijā. No 1947. gada — docents, no 1977. gada — profesors.

Jona Mikena dzimtās mājas ir valsts nozīmes Latvijas vēstures piemineklis.

Atsauces

Ārējās saites 
 Par Mikenu Lietuvas aviācijas vēstures lapā 
 Par Mikenu kā keramiķi 

Jēkabpils novadā dzimušie
Tēlnieki
Lietuvas cilvēki
Lidotāji
Aleksandrs Bočagovs

Aleksandrs Bočagovs (;  — ) bija Latvijas krievu izcelsmes jurists un politiķis. Bijis Tautas padomes loceklis, Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts.

Biogrāfija 
Dzimis  Rīgā tirgotāju Semjona un Klaudijas ģimenē. 1904. gadā beidzis Rīgas Aleksandra ģimnāziju. Studējis jurisprudenci vispirms Pēterburgas Universitātē, pēc tam Maskavas Universitātē, kuru pabeidzis 1909. gadā. Atgriezies Rīgā, kur bija jaunākais tiesamatu kandidāts Rīgas apgabaltiesā. 1911. gadā kļuvis par vecāko tiesamatu kandidātu.

1910. gadā Bočagovs tika iecelts kolēģijas sekretāra pakāpē, 1911. gadā — paaugstināts par titulāro padomnieku. No 1911. gada bija Rīgas-Valmieras miertiesas papildu miertiesnesis, no 1914. gada — 13. iecirkņa miertiesnesis Siguldā. Neilgi pirms Vācijas armijas ienākšanas evakuējies no Siguldas. 1917. gadā Latvijā dibinājis Krievu nacionāldemokrātisko savienību, 1918. gadā dibinājis Pareizticīgo draudžu savienību. Bogačovs bija abu organizāciju priekšsēdētājs līdz 1923. gadam. 1918. gada maijā sāka strādāt Rīgā par zvērinātu advokātu.

1917. gada augustā ievēlēts Rīgas domē no Krievu nacionāldemokrātiskās savienības saraksta. Rīgas domē ievēlēts vairākkārt. Bijis Tautas padomes loceklis no Krievu nacionāldemokrātu saraksta, kā arī Satversmes sapulces un 1. Saeimas deputāts (ievēlēts no Apvienoto krievu saraksta).

No 1918. līdz 1940. gadam bija 3. Rīgas savstarpējās kredītbiedrības juriskonsults. Tāpat ir bijis Latvijas Profesiju kameras loceklis, Krievu darba savienības un Krievu juridiskās biedrības priekšsēdētājs, Vidzemes Patronāta biedrības, Latvijas Juristu biedrības, Rīgas krievu Sv. Nikolaja palīdzības biedrības un Krievu kluba Rīgā biedrs, F. Sadovņikova nabagu patversmes komitejas loceklis.

Padomju okupācijas laikā, sākot ar 1941. gada janvāri, bija advokāts Rīgas 2. juridiskajā konsultācijā. Vācu okupācijas laikā 1941. gada septembrī ieskaitīts advokatūras sastāvā. No 1942. gada marta līdz 1944. gada oktobrim strādāja Rīgā par notāru. 1944. gada novembrī atkal kļuva par advokātu juridiskajā konsultācijā Rīgā, 1946. gada augustā izslēgts no Advokātu kolēģijas. Pēc tam bija Rīgas gāzes, ūdensvada un kanalizācijas tresta juriskonsults.

Miris  Rīgā. Apglabāts Pokrova kapos.

Atsauces 

1885. gadā dzimušie
1952. gadā mirušie
1. Saeimas deputāti
Latvijas advokāti
Latvijas krievi
Latvijas tiesneši
Rīgas domes deputāti
Rīgā dzimušie
Satversmes sapulces deputāti
Tautas padomes locekļi
Skrunda-1

Skrunda-1, oficiāli Līdumnieki, saukts arī Skrunda-2 un Lokators, ir pamests ciems un bijusī PSRS radaru stacija 5 km uz ziemeļiem no Skrundas Raņķu pagastā. Tajā atradās divi Dņepr radari (NATO apzīmējums: Hen House), kas tika uzbūvēti 1960. gados. Pirms PSRS sabrukuma bija uzsākta Darjal radara celtniecība. Skrunda bija nozīmīgs objekts Padomju Savienībai, jo tās radari nosedza Rietumeiropu. Šie divi šķūņa formas radari bija viena no PSRS nozīmīgākajām agrā brīdinājuma radaru stacijām objektu novērošanai kosmosā un iespējamu starpkontinentālo ballistisko raķešu izsekošanai.

Militārais objekts 

Saskaņā ar 1994. gada 30. aprīlī parakstīto līgumu starp Latviju un Krieviju par Skrundas radaru stacijas statusu Krievijas Federācijai bija tiesības to darbināt četrus gadus, pēc kuriem tai 18 mēnešu laikā tā bija jādemontē. Demontāžas termiņš bija 2000. gada 29. februāris. Krievijas puse vēlējās šo termiņu pagarināt par vismaz diviem gadiem, kamēr tiek pabeigts jauns Darjal radars pie Baranavičiem Baltkrievijā. Šie lūgumi tika noraidīti, un radara slēgšana tika apstiprināta 1998. gada 4. septembrī ar EDSO novērotāju klātbūtni.

2008. gadā Latvijas valdība izlēma pārdot Skrundas-1 pilsētiņu. 2010. gada 5. februārī visus 40 hektārus zemes pārdeva izsolē. Sākumcena bija 150 000 latu (290 000 USD; 211 000 EUR). Izsolē uzvarēja Krievijas uzņēmums Alekseevskoye-Serviss par 1,55 miljonu latu (3,1 miljoni USD; 2,2 miljoni EUR). Izsole notika divas stundas, un tajā piedalījās vēl viens Krievijas uzņēmums, kā arī kāds pircējs no Azerbaidžānas.

Izsoles uzvarētājs nesamaksāja nosolīto summu, tāpat atteicās otrās vietas ieguvējs. Pilsēta vēlreiz tika izsolīta 2010. gada jūnijā par 170 000 latiem.

No 2016. gada februāra saistībā ar palielināto interesi par objektu, pašvaldība ieviesa ieejas maksu 4 eiro apjomā no personas. 2016. gada jūlijā pieņemts lēmums nodot pilsētiņu Aizsardzības ministrijas īpašumā, lai izveidotu militāru objektu karavīru apmācībai. 2018. gada janvārī Aizsardzības ministrija pārņēma bijušo padomju kara pilsētiņu, un tajā tika ierīkots reģionāla līmeņa poligons militāriem treniņiem pilsētvides apstākļos, kā arī militārā transporta ekspozīcija.

Mūsdienās (2022) bijušās Skrundas-1 armijas pilsētiņas teritorija ir sakārtota, un tajā ierīkots militārais poligons "Mežaine".

Atsauces 

Raņķu pagasts
Kuldīgas novada ciemi
Anna Kopčovska

Anna Kopčovska, pazīstama arī kā Annija Londonderija (, ap 1870-1947) bija Rīgā dzimusi amerikāņu ceļotāja un žurnāliste. Pirmā sieviete, kas ar divriteni 1895. gadā 15 mēnešos apceļoja apkārt zemeslodei.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1870. vai 1871. gadā Rīgas ebreju ģimenē, ap 1875. gadu kopā ar vecākiem emigrēja uz ASV. 1888. gadā apprecējās ar Maksi Kopčovski un četru gadu laikā viņiem piedzima trīs bērni. 
1894. gadā viņa nolēma piedalīties pasaules apceļošanā ar divriteni, lai iegūtu 5000 dolāru balvu, ko solīja samaksāt divi derības noslēguši kāda Bostonas kluba biedri, domājams, iespaidojušies no 1873. gadā izdotās Žila Verna grāmatas "Astoņdesmit dienās ap zemeslodi". Lai iegūtu līdzekļus šim pasākumam, Anna Kopčovska noslēdza līgumu ar minerālūdens ražotāju Londonderry Lithia Spring Water Company, kas viņai samaksāja 100 dolāru par reklamēšanu. Tādēļ viņa pieņēma pseidonīmu Annija Londonderija un piestiprināja pie divriteņa reklāmas baneri.    
       
1894. gada 27. jūnijā viņa no Bostonas devās uz Čikāgu, bet nepiemērotā apģērba un smagā velosipēda dēļ bija spiesta rudenī atgriezties Ņujorkā un doties apkārt pasaulei pretējā virzienā. 1894. gada novembrī viņa ar kuģi devās uz Havru, šķērsoja visu Franciju līdz Marseļai. 1895. gada janvārī viņa ar tvaikoni "Sydney" devās uz Aleksandriju, pēc tam Kolombo, Singapūru, Saigonu, Hongkongu un Šanhaju, sūtot laikrakstiem savas fotogrāfijas uz divriteņa. 1895. gada 23. martā viņa ar tvaikoni "Belgic" ieradās Sanfrancisko, tālāk ceļojot cauri ASV uz Losandželosu un Denveru, kur viņa ieradās 1895. gada 12. augustā, uzstājoties ar priekšlasījumiem par saviem neticamajiem piedzīvojumiem ceļā. 1895. gada 12. septembrī viņa atgriezās Čikāgā pēc gandrīz 15 mēnešu brauciena. 
Laikraksts The New York World 1895. gada 20. oktobrī viņas ceļojumu nosauca par "visneparastāko ceļojumu, ko jebkad paveikusi sieviete".  
Pēc šī brauciena viņa kļuva par žurnālisti.

Mirusi 1947. gada 11. novembrī Ņujorkā.

Piemiņa 
2013. gadā iznāca 27 minūtes ilga dokumentālā filma The New Woman: Annie „Londonderry“ Kopchovsky.

Atsauces

Ārējās saites 
 Annie Londonderry

1880. gadā dzimušie
1947. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas ebreji
ASV žurnālistes
Pietraga Sarkanās klintis

Pietraga Sarkanās klintis ir Burtnieku svītas smilšakmens klintis jeb krauja, kas atrodas Salacas kreisajā krastā. Tās paceļas upes līkumā kā izvirzīts klinšains rags. Valsts nozīmes ģeoloģisks aizsargājams dabas piemineklis. Ietilpst Ziemeļvidzemes biosfēras rezervātā. Administratīvi ietilpst Salacgrīvas novada Ainažu pagastā.

Klintis savā tecējumā izveidojusi Salaca, kura savu ieleju izgrauzusi ne vien irdenajos kvartāra iežos, bet arī pamatiežu smilšakmenī. Atsevišķi iežu atsegumi abos Salacas krastos atrodami arī lejpus Pietraga klintīm. Tādas ir Upeskalna klintis Salacas labajā krastā, nedaudz tālāk esošās Zviguļu klintis un 2,8 km attālumā apskatāmās, 150 m garās Junču klintis. Vēl tālāk atrodas Rostu klintis ar dažām nelielām alām un atsegumiem.

Apraksts 
Pietraga klinšu augstums līdz 10 m, garums ap 400 m. Tās ir lielākās Salacas lejteces klintis un viens no ainaviskākajiem smilšakmens atsegumiem Latvijā. Klinšu sienā vairākas nelielas, seklas alas un grotas. Salacas gultnē klinšu apkaimē vairāki krāčaini un strauji posmi. Ziemā zem pārkarēm veidojas visievērojamākais Salacas krastu leduskritums.

Atsauces

Ārējās saites 
 Vides Vēstis. Smilšakmes gleznas Salacas krastos Nr. 2 (107) 2008

Latvijas dabas pieminekļi
Latvijas iežu atsegumi
Ainažu pagasts
Salaca
Grižanku ezers

Grižanku ezers (arī Grižanka ezers, Grižankas ezers, Grižaņka ezers, Grižinka ezers) ir ezers Krāslavas novada Andzeļu pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa V609 Rāznas nacionālā parka teritorijā, izstiepts ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Krasti slīpi, austrumu daļā vietām stāvi, dibens — smilšains, akmeņains. Ietek strauts no Rudušku ezera, iztek strauts uz Lielo Iļzu. Ezerā mīt rauda, asaris, līdaka, karūsa, ķīsis, plaudis. Ir atpūtas vieta, peldvieta, kempings.

Ziemeļaustrumu krastā Rudušku ciems, ziemeļrietumu — Grižanku ciems.

Atsauces 

Krāslavas novada ezeri
Andzeļu pagasts
Dagdas novada ezeri
Tigrans II

Tigrans II Lielais (, Tigran Mets; , Tigránes ho Mégas; ; dzimis 140. gadā p.m.ē., miris 55. gadā p.m.ē.) bija Lielās Armēnijas valdnieks no 95. gada p.m.ē. līdz savai nāvei 55. gadā p.m.ē. Viņa vadītā valsts uz laiku kļuva par varenāko valsti Romas impērijas austrumos.

Tigrans paplašināja valsts robežas, viņa laikā Armēnija iesaistījās vairākos karos, tai skaitā ar Partu un Seleikīdu impēriju. Bet karā ar Romas impēriju, Tigranakertas un Artaksatas kaujās Tigrans cieta sakāvi, un, zaudējot visas iekarotās zemes, viņam nācās atzīt vasaļatkarību no Romas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Valdnieki
Olga Kuriļenko

Olga Kuriļenko (, ; dzimusi ) ir ukraiņu tautības Francijas aktrise un modele.

13 gadu vecumā sākusi modeles karjeru, 16 gadu vecumā pārcēlusies no Ukrainas uz dzīvi Parīzē, Francijā. 2001. gadā kļuvusi par Francijas pilsoni. 2005. gadā sākusi aktrises karjeru. Ievērojamākā loma bija Bonda meitenes tēlošana 22. Džeimsa Bonda filmā "Mierinājuma kvants" (2008). Filmā viņa attēlo Bolīvijas slepenā dienesta aģenti, kas kopā ar Bondu cenšas atriebt viņas vecāku nāvi. Vēl ir filmējusies tādās filmās kā Hitman (2007), To the Wonder (2012), "Aizmirstība"  (Oblivion; 2013), The Water Diviner (2014).

Atsauces

Ārējās saites 

 

1979. gadā dzimušie
Franču kinoaktieri
Ukraiņu kinoaktieri
Fotomodeļi