joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mveru

Mveru (, ) ir ezers Āfrikā uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Zambijas robežas. Galvenā ieteka ir Luapulas upe, kas ietek caur purvājiem no dienvidu puses. Izteka Luvua pieder pie Kongo baseina. Ūdens temperatūra ezerā ir .

Nereti, lai nesajauktu ar netālo Mveru Vantipas ezeru, Mveru sauc par Mveru Luapulas ezeru. Ezerā ir divas lielas salas — Kilva un Isokve. Vairāk kā 100 zivju sugas.

Mveru ezera apkaime bija salīdzinoši reti apdzīvota un no pārējās pasaules izolēta. Tikai 1987. gadā līdz Nčelengei tika uzbūvēts asfaltēts ceļš un kopš tā laika iedzīvotāju skaits ezera apkaimē strauji pieaug, pieaug arī nozvejas apjoms. Joprojām Mveru ezera apkaime atgādina pagātnes Āfriku, taču kultūrainava šeit strauji mainās.

Atsauces 

Kongo Demokrātiskās Republikas ezeri
Zambijas ezeri
Āfrikas Lielie ezeri
Sebu

Sebu (Cebu) - pilsēta Filipīnu centrālajā daļā, Sebu salas rietumkrastā. Vecākā Filipīnu pilsēta. Kuģniecības centrs. Vairums pilsētas iedzīvotāju runā sebuano valodā. Filipīnu kultūrā pazīstama kā Sinuloga svētki.. 2006. gada decembrī Sebu notiks ASEAN samits.

Vēsture 

Pilsētas galvenā relikvija ir Magelāna krusts, ko jūrasbraucējs 1521. gadā novietoja Sebu pilsētas vietā. 1521. gada 14. aprīlī Magelāns kristīja pirmās filipīniešu ģimenes, tomēr 27. aprīlī blakus esošajā Maktanas sala filipīniešu vadonis Lapu-Lapu uzbruka iebraucējiem un Magelānu nogalināja. Miguels Lopess de Legaspi (Miguel López de Legazpi) 1565. gada 27. aprīlī izcēlās piekrastē un nodibināja pirmo Filipīnu pilsētu, kuru nosauca par Villa del Santisimo Nombre de Jesús. Līdz 1571. gadam Sebu bija Filipīnu galvaspilsēta.

Cilvēki 

Sebu dzimuši:

 Sergio Osmenja (Sergio Osmeña, 1878-1961) - politiķis

Filipīnu pilsētas
Kjogas ezers

Kjogas ezers (, ) ir liels ezers Āfrikā. Atrodas Ugandā, daļa baseina arī Kenijā. Kjogas ezers pieder Āfrikas Lielo ezeru sistēmai, taču netiek uzskatīts par vienu no lielajiem ezeriem.

Galvenā pieteka ir Viktorijas Nīla, kas izplūst no dienvidos esošā Viktorijas ezera. Viktorijas Nīlu regulē hidroelektrostacija. Viktorijas Nīla arī izplūst no ezera ar krāšņu krāčveida Mērčisona ūdenskritumu.

Ezers ir salīdzinoši sekls. Zonas, kas seklākas par 3 m, blīvi aizaugušas ar ūdensrozēm. Piekraste purvaina, klāta ar papirusa un ūdens hiacintes audzēm. Papiruss veido nelielas peldošas saliņas, kas pārvietoja spa ezeru, ezerā daudz pastāvīgu nelielu saliņu.

Ezerā reģistrētas 46 sugu zivis, kas pēc sugu sastāva vairāk līdzinās Viktorijas ezera zivju faunai nekā Alberta ezera zivju faunai. Ezerā dzīvo arī endēmas zivju sugas. Liels daudzums krokodilu.

Bagātīgās 1997 - 1998. gada lietusgāzes ievērojami pacēla ezera līmeni, no krasta atdalījās ievērojams skaits peldošo salu un aizdambēja ezera izteku. Rezultātā applūda ap 580 km² apkārtējo zemju. Lielam skaitam iedzīvotāju nācās pārcelties, kas radīja ievērojamas sociālās problēmas nabadzīgajā reģionā. 2005. gadā ezera izteka joprojām lielā mērā ir bloķēta.

Ceļoties ezera līmenim, ar Kjogas ezeru saplūdis netālais Kvanjas ezers (tagad - Kjogas ezera ziemeļu atzars), kas ir nedaudz dziļāks.

Ugandas ezeri
Āfrikas Lielie ezeri
Edvarda ezers

Edvarda ezers (, ) ir mazākais no Lielajiem Āfrikas ezeriem. 15 lielākais ezers Āfrikā. Atrodas uz robežas starp Kongo Demokrātisko Republiku un Ugandu. Ezera ziemeļu krasts atrodas dažus kilometrus dienvidos no ekvatora. Atklājis Henrijs Stenlijs 1888. gadā, nodēvējis ezeru Velsas prinča Alberta Eduarda vārdā.

Ezers ir ļoti bagāts ar endēmām zivju sugām, no kurām zinātniski precīzi aprakstītas ir tikai neliela daļa. Krastos atrodas izcilas pirmatnējās dabas vērtības, kuras aizsargā Virungas nacionālais parks (Kongo Demokrātiskā Republika) un Karalienes Elizabetes nacionālais parks (Uganda). Ezers ir nozīmīga putnu ligzdošanas, barošanās un atpūtas vieta. Ezera krastos dzīvo šimpanzes, ziloņi, lauvas.

Kongo Demokrātiskās Republikas ezeri
Ugandas ezeri
Āfrikas Lielie ezeri
Kivu ezers

Kivu ezers (, ) ir viens no Āfrikas lielajiem ezeriem. Atrodas uz Kongo Demokrātiskās Republikas un Ruandas robežas Austrumāfrikas Lielās Lūzuma zonas atzarā, tektoniskajā lūzumā. Tektoniskais lūzums turpina paplašināties, ezera apkaimē bieži notiek vulkānu izvirdumi. Ap ezeru atrodas augsti kalni un pirmatnējais mežs, ezers ir ļoti ainavisks.

Ezerā atrodas devītā lielākā ezeru sala pasaulē — Idžvi (285 km²), kā arī Buvumas (225 km²; piecpadsmitā lielākā ezeru sala pasaulē) un Rubondo (215 km²; sešpadsmitā lielākā) salas. Ezera krasti ir blīvi apdzīvoti. Eiropieši ezeru atklāja tikai 1894. gadā. Kopš šī laika ap ezeru notiek vardarbīgi konflikti. Ezers ieguvis skumju slavu ar to, ka 1994. gada Ruandas genocīda laikā šeit tika nogremdēti daudzi upuri.

Ezerā dzīvo 32 sugu zivis, no kurām 16 dzīvo tikai šajā ezerā (endēmas sugas).

Metāna izvirdumi 

Kivu ezers ir viens no trim zināmajiem eksplozīvajiem ezeriem — abi pārējie ir Kamerūnā esošie Niosas ezers un Monūnas ezers. Ezera gultnes nogulumi izpēte liecina, ka aptuveni reizi 1000 gados ezerā notiek masveida organismu izmiršana. Nav droši zināms, kas izraisa Kivu ezera izvirdumus, bet tie varētu būt saistāmi ar vulkāniskajām aktivitātēm.

Gāzu sastāvs katram no eksplozīvajiem ezeriem ir atšķirīgs. Kivu ezers sava izvirduma laikā izdala lielu daudzumu metāna un ogļskābās gāzes. Pēdējos gadsimtos šāds izvirdums nav noticis, taču, ja tāds notiktu šodien, tā sekas būtu nesalīdzināmi lielākas nekā citām pasaulē pieredzētajām dabas katastrofām, jo ezera apkaimē dzīvo ap 2 miljoni cilvēku. Pēkšņā gāzu izdalīšanās dažu stundu laikā nosmacētu lielu daļu no šiem cilvēkiem. Bez tam Kivu ezera ūdens masa ir tik liela, ka spēja gāzu izdalīšanās radītu ļoti lielus viļņus, kas salīdzināmi ar cunami. Kivu ezera radītais risks apkārtējiem iedzīvotājiem ir apzināts tikai pēdējā desmitgadē.

Aptuveni 300 metru dziļumā Kivu ezerā atrodas ap 55 miljardi kubikmetru metāna. Ruandas valdība plāno uzsākt šīs gāzes ieguvi, kas ir ļoti vienkāršs process — uzsūknējot ar gāzēm bagāto ūdeni virspusē, tas pats izdala uzņemtās gāzes, galvenokārt ogļskābo gāzi, sērūdeņradi un metānu. Metānu var izmantot enerģijas ieguvei un Ruanda cer neilgā nākotnē palielināt valstī saražotās enerģijas daudzumu divdesmitkārt un kļūt par enerģijas eksportētāju tieši pateicoties Kivu ezera resursiem. Šādā veidā pakāpeniski, nelielā mērā tiktu mazināts ezera radītais risks.

Atsauces

Skatīt arī 
 Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma
 Pasaulē dziļākie ezeri

Kongo Demokrātiskās Republikas ezeri
Ruandas ezeri
Āfrikas Lielie ezeri
Apū Nahasapimapetilons

Apū Nahasapimapetilons () ir indiešu izcelsmes tēls animācijas seriālā "Simpsoni", kuram pieder veikals Springfīldā. Apū ir precējies ar Mandžulu un viņam ir astoņi bērni. Iebraucis ASV pēc Kalkutas Universitātes beigšanas mācību turpināšanai Amerikā, bet palika tur uz dzīvi, jo atvēra veikalu un iepazina daudz draugu. Viņa teiciens ir "Paldies, nāciet atkal!" — jautri un apzinīgi atkārtojot to klientiem (lai kādi viņi būtu) pēc katra darījuma, pat pēc laupīšanas.
Vēlāk Apū iegūst ASV pilsonību.

Ārējās saites 
 Apū biogrāfija lapā TheSimpsons.com
 Apū profils  lapā IMDb.com

"Simpsonu" tēli
Animācijas tēli

de:Figuren aus Die Simpsons#Apu Nahasapeemapetilon
Zaisans

Zaisans (, Zaysan) ir liels saldūdens ezers Kazahstānas austrumu daļā, ielejā starp Altaju un Tarbaghataju.

Lielākās pietekas ir Karairtiša (Melnā Irtiša) un Kendirlika. Izteka — Irtiša (Baltā Irtiša).

Ezers ir bagāts ar zivīm. Parasti aizsalst novembra sākumā, ledus iet aprīļa beigās. Kopš Buktirmas dambja uzcelšanas (1960) ezera līmenis cēlies par 6 m un ezers veido Buktirmas ūdenskrātuves (5500 km²) lielāko daļu. Pirms tam ezera platība bija 1800 km². Ūdens apmaiņas laiks — 2,5 gadi.

Atsauces

Skatīt arī 
 Pasaules lielāko ezeru saraksts

Kazahstānas ezeri
Sevans

Sevans () ir lielākais ezers Armēnijā, viens no lielākajiem augstkalnu ezeriem pasaulē. Kopā ar Vana ezeru un Urmijas ezeru veidoja Armēnijas karalistes trīs lielos ezerus, tā sauktās Armēnijas jūras.

Ezerā ietek 28 upes. 10% ūdens iztek ar Hrazdanas upi, 90% iztvaiko. Pirms cilvēka iejaukšanās ezers bija 100 m dziļš, platība bija 1416 km² (5% no Armēnijas teritorijas), tilpums bija 58 km³, ezers atradās 1950 m virs jūras līmeņa.

Ezerā dzīvo endēma, vērtīga zivju suga — Sevana forele (Salmo ischchan), kura ievazāto zivju sugu dēļ ir tuvu izmiršanai. Pastāv iespēja, ka šī suga izdzīvos Isikulā, kur tā arī ir ielaista. Sevanā sastopamas vēl divas endēmas zivju sugas: Barbus goktshaikus un Varikorhinus capoeta. Ezers ir nozīmīga Armēnijas kaijas (Larus armenicus) ligzdošanas vieta, šeit dzīvo 4000—5000 pāri. Sevans ir nozīmīgs arī citu retu sugu putniem. Tas ir arī nacionālais parks un Rāmsaras vieta.

Nozīmīgākais kultūras piemineklis ezera krastā ir Sevanavankas klosteris netālu no Sevanas pilsētas. Sākotnēji tas atradās uz salas, bet līmeņa krišanās dēļ tagad tas ir uz pussalas. Rietumu krastā atrodas Hairivankas klosteris, tālāk dienvidos, pie Noratusas — hačkaru lauks, kur atrodas ap 900 šo raksturīgo armēņu kultūras pieminekļu. Krītoties ezera līmenim, atrastas daudzas senlietas pat no agrā bronzas laikmeta.

Ezera pārveidošana 

1910. gadā hidroinženieris Sukiass Manaserjans piedāvāja nolaist ezeru par 45 metriem, izmantojot ūdeni apūdeņošanai un enerģijas ieguvei. 1933. gadā sākās līdzīga plāna ieviešana, kura mērķis bija nolaist ezeru par 55 metriem un jauniegūto zemi izmantot koku stādīšanai, bet atlikušo ezeru (paredzamā platība — ap 299 km²) izmantot zivju audzēšanai. Tika padziļināta Hrazdanas gultne, kā arī būvēts tunelis 40 metrus zem ezera līmeņa. Darbus aizkavēja Otrais pasaules karš, un tie tika pabeigti 1949. gadā, kad ezera līmenis sāka kristies par vienu metru gadā. Koku stādījumi jauniegūtajā zemē auga slikti.

1956. gadā, pēc Staļina nāves, projekts tika pārskatīts, tika nodibināta īpaša Sevana komiteja, kura pasludināja pretējo: ir jācenšas atjaunot sākotnējo Sevana līmeni. 1962. gadā ezera līmenis stabilizējās 18 metrus zem sākotnējā līmeņa. Pēc diviem gadiem sākās aļģu masveida ziedēšana eitrofikācijas dēļ.

Lai turpinātu celt ezera līmeni, 1981. gadā tika izbūvēts 49 km garš tunelis no Arpas upes līdz ezeram. Tas pacēla ezera līmeni tikai par 1,5 metriem. Tika uzsākta vēl viena, 22 km gara tuneļa būve no Vorotanas upes. Kad tika uzbūvēti 18 km, darbus pārtrauca karš ar Azerbaidžānu un tam sekojošā ekonomiskā krīze. Tunelis tika pabeigts 2003. gadā, taču ūdens pa to vēl nav sācis plūst. Ezera līmenis tagad ir nostabilizējies 20 m zem sākotnējā un lēnām ceļas.

Ārējās saites 
 www.sevan.am — informācija par ezeru

Armēnijas ezeri
Urmijas ezers

Urmijas ezers (, Daryācheh-ye Orumiyeh; azerbaidžāņu: , Urmiye Gölü) ir sālsezers Irānā, Irānas Azerbaidžānā, lielākais ezers Irānā,

Urmijas ezers kopā ar Sevanu un Vana ezeru veidoja Armēnijas karalistes trīs Lielos ezerus — "Armēnijas jūras".

Ezera nosaukumi 

Ezers 1970. gados nosaukts netālās Urmijas pilsētas vārdā, savukārt pilsētas nosaukums cēlies no sīriešu vārda, kas nozīmē "ūdens pilsēta". Pirms tam to sauca par Rezaijes ezeru () — šis vārds ezeram dots 1930. gados, godinot Irānas šahu Rezu Pehlevi.

Ezera senākais nosaukums ir Avestā minētais "dziļais ezers ar sāļajiem ūdeņiem" Čičasts — ‘spīdoši baltais’. Urartu valsts periodā to dēvēja par Apakšējo Nairi jūru, savukārt pēc tam, kad šo teritoriju ieņēma armēņi, to dēvēja par Apakšējo Armēņu jūru, vēlāk — Kaputans ().

Ezers bija mannejiešu valsts centrs, mannejiešu galvaspilsēta Hasanlu atradās ezera rietumu krastā. Mannejiešu valsti iekaroja matiāņi — skitiem un sarmatiem radniecīga tauta. Nav zināms, vai tauta deva vārdu ezeram vai tauta guva savu nosaukumu no ezera, bet līdz 1930. gadiem ezeru bieži dēvēja par Matiānusa ezeru.

Kabudi salā apglabāts Bagdādes iekarotājs, Čingishana mazdēls Hulaguhans.

Ģeogrāfija 
Ezerā atrodas vairāk nekā 100 mazu, klinšainu saliņu. Tām ir liela nozīme kā migrējošo putnu atpūtas un barošanās vietām. Tā kā ezers ir ļoti sāļs, tajā nedzīvo zivis. Lielākā daļa ezera iekļauta nacionālajā parkā, tas ir UNESCO biosfēras rezervāts. Uzskata, ka ezera sāls ir ārstnieciska, jo sevišķi pret reimatismu.

Jau ilgāku laiku vērojama Urmijas ezera izsīkšana. Ik gadus tā līmenis krītas par 0,6–1 m.

Ezers ir šķērslis ceļā starp lielākajām Irānas Azerbaidžānas pilsētām — Urmiju un Tebrīzu. 1970. gados tika uzsākts projekts ar mērķi uzcelt pāri ezeram tiltu. Pēc 1979. gada revolūcijas projekts tika pārtraukts. Pabeigts 2008. gadā.

Skatīt arī 
 Pasaules lielāko ezeru saraksts

Irānas ezeri
Sālsezeri
Inčhona

Inčhona (인천; Inch'ŏn/Incheon) ir pilsēta Dienvidkorejas ziemeļos Dzeltenās jūras krastā, netālu no Seulas un kalpo kā tās galvenā osta. Inčhonas Starptautiskā lidosta ir lielākā valstī un apkalpo arī Seulu.

Vēsture 

Kaut arī pilsētas vieta ir apdzīvota no neolīta un šeit atradās pilsēta Čemulpo (Chemulpo), pilsēta ieguva nozīmību 1883. gadā, kad šeit uzcēla ostu Seulas vajadzībām.

Korejas kara laikā 1950. gada 15. - 28. septembrī šeit notika Inčonas kauja.

Ārējās saites 

Dienvidkorejas pilsētas
Katānija

Katānija (, ) ir pilsēta Itālijas dienvidos, Sicīlijas austrumu piekrastē pie Jonijas jūras, Etnas vulkāna pakājē. Katānijas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Otrā lielākā pilsēta Sicīlijā pēc Palermo un desmitā lielākā Itālijā. Cauri pilsētas teritorijai plūst divas upes Longina un Amenano, kura virszemē redzama tikai Doma laukuma dienvidu malā.

Atrodas blakus aktīvākajam un lielākajam Eiropas vulkānam Etna, kas septiņas reizes nopostījis pilsētu savu izvirdumu laikā. Postošākais no tiem notika 1669.gadā, kad vulkāna izvirduma laikā lava sasniedza Katāniju un pārklāja ar to visu pilsētu. Pilsēta bija pārvērtusies gruvešos un pelnu kaudzēs. Pēc tam sekoja nākamais tieciens 1693. gadā zemetrīce nopostīja visu, kas vēl bija palicis pāri no pilsētas. Vēlāk sākās milzīgi būvniecības darbi un pilsēta tika uzcelta no jauna, kā galveno celtniecības izejmateriālu izmantojot visur esošo lavu. Pēdējais vulkāna izvirdums notika 2010. gada 8. aprīlī.

Katānija plašāk ir pazīstama ar Senās Romas arhitektūras pieminekļiem un termām, kā arī baroka arhitektūru. Pateicoties tam, tā ir iekļauta UNESCO Pasaules vēsturiskā mantojuma sarakstā. Pilsēta ir pazīstama arī pateicoties universitātei, kura ir vecākā universitāte Sicīlijā.

Vēsture 
Tiek uzskatīts, kas pilsētu ir nodibinājuši sengrieķu kolonisti, nosaucot to par Katānu (Κατάνη). Nav noteikts datums, kad pilsēta ir nodibināta, bet pēc Tukidīda datiem, pilsēta ir dibināta neilgu laiku pēc Lentinas, tātad pēc 729. gada pirms mūsu ēras. 476. gadā pirms mūsu ēras pilsētu ieņēma Sirakūzu despots Herons I. Viņš nomainija pilsētas nosaukumu uz Αἴτνη jeb Etnu, un uzskatija sevi par pilsētas dibinātāju. Pēc Herona I nāves Katānijai izdevās atbrīvoties no sirakūziešien, tomēr 403. gadā pirms mūsu ēras tā atkal nonāca Sirakūzu pakļautībā.

Pirmā Pūniešu kara laikā pilsētu ieņēma Senā Roma un tā palika Romas sastāvā turpmākos septiņus gadsimtus. Pēc Rietumromas impērijas krišanas, 535. gadā Katāniju ieņēma Bizantijas karavadonis Belizārijs un tā bija Bizantijas sastāvā līdz 827. gadam, kad to ieņēma arābi.

1071. gadā Katāniju ieņēma normāņi, Rožēra I vadībā. 1434. gadā, aragoniešu valdīšanas laikā, Katānijā tika nodibināta pirmā universitāte Sicīlijā - Siculorum Gymnasium.Īpaši traģiska Katānijai bija 17. gadsimta otrā puse. Vispirms 1669. gadā Etnas izvirdumā pilsēta tika gandrīz pilnīgi sagrauta, bet 1693. gadā spēcīga zemestrrīce nopostīja atlikušo. Pilsēta tika atjaunota baroka stilā.

19. gadsimtā tā kļuva par Katānijas provinces centru. 2.pasaules kara laikā to bombardēja Sabiedroto aviācija.

Cilvēki 
Katānijā ir dzimuši:

 Sv. Agate (?-251) - katoļu svētā
 Vinčenco Bellīni (Vincenzo Bellini, 1801-1835) - komponists
 Etore Majorana (Ettore Majorana, 1906-1938) - fiziķis
 Džovanni Verga (Giovanni Verga, 1840-1922) - rakstnieks

Galerija

Ārējās saites 

Sicīlijas pilsētas
Emajegi

Emajegi (, , , ) ir upe Igaunijā, kas iztek no Vertsjerva un ietek Peipusa ezerā. Emajegi ir 101 km gara. Emajegi krastos atrodas otrā lielākā Igaunijas pilsēta Tartu.

Nosaukums 
Igauņu valodā Emajegi nozīmē "upju māte" (), Indriķa hronikā tā nosaukta par Mater Aquarum (Ūdeņu māti), bet agrāk latviski dēvēta par Mētru.

Ārējās saites 

Igaunijas upes
Narvas baseina upes
Tartu apriņķis
Tartu
Emajegi
Sinuss

Par leņķa sinusu sauc uz tā balstīta taisnleņķa trijstūra pretkatetes un hipotenūzas garumu attiecību. To var simboliski pierakstīt šādi:

kur "sin α" apzīmē sinusu no leņķa α un "pretkatete" un "hipotenūza" apzīmē attiecīgi pretkatetes (leņķim pretējas katetes) un hipotenūzas garumus. Šādā veidā sinusu var definēt šauriem leņķiem. Savukārt, izmantojot trigonometrisko riņķi, sinusu var definēt jebkuram leņķim.

Sinusa funkcija ir periodiska funkcija ar periodu 2π.

Funkcijas nosaukuma pirmsākumi meklējami indiešu matemātiķa un astronoma Ārjabhatas darbos, kur tā saukta ardha-jya (tulkojumā - 'puse no hordas'), kas ērtības labad saīsināta par jya. Tulkojot Ārjabhatas darbus arābu valodā, saīsinājums tika pārnests ar līdzkaņu burtiem jb (arābu rakstībā īsos patskaņu neraksta, "b" rakstībā līdzīgs "y") un izrunāja ar vārdu jiba, kam valodā nav nozīmes. 12. gadsimtā, kad Gerardo no Kremonas tulkoja šos darbus latīņu valodā, viņš pieņēma, ka jb lasāms kā jiab ('līcis', 'ieloks') un pārcēla ar tā latīnisko analogu ar tādu pat nozīmi sinus.

Sinusa vērtības 

Visbiežāk nepieciešamās sinusa vērtības ir dotas tabulā pa labi. Lai tās vieglāk iegaumētu, ir jāatceras zīmīgie leņķi 0°, 30°, 45°, 60° un 90° (jeb 0, π/6, π/4, π/3 un π/2 radiānos). Var ievērot, ka tiem atbilstošās sinusa vērtības ir šādas:

Leņķiem, kas neatrodas intervālā no 0° līdz 90°, sinusa vērtību var aprēķināt, izmantojot zemāk uzskaitītās sinusa funkcijas īpašības.

Sinusa funkcijas īpašības 

Sinusa funkcijai piemīt vairākas būtiskas īpašības, kas ir uzskaitītas zemāk dotajā tabulā. Tās ir viegli nolasāmas no funkcijas grafika.

No šīm īpašībām izriet sakarība

kur k ir patvaļīgs vesels skaitlis. Ar tās palīdzību sinusa aprēķināšanu patvaļīgam leņķim var reducēt uz sinusa aprēķināšanu leņķim, kas atrodas intervālā [0°, 90°] (jeb [0,π/2] radiānos).

Sakarības 

Jebkuriem diviem reāliem skaitļiem α un β ir spēkā:

Teilora rinda, atvasinājums un integrālis 

Sinusa izvirzījums Teilora rindā ir

Tā atvasinājums ir

bet nenoteiktais integrālis ir

Skatīt arī 

 Trigonometriskās funkcijas
 Kosinuss
 Tangenss
 Kotangenss

Atsauces

Ārējās saites 

 Eric W. Weisstein, Sine, MathWorld.

Trigonometrija

no:Trigonometriske funksjoner#Sinus, cosinus og tangens
Hanka

Hanka (arī Hankas ezers; ,  — Xīngkǎi Hú) ir liels ezers uz Ķīnas (Heilundzjanas province) un Krievijas (Piejūras novads) robežas. Lielākais ezers Ziemeļaustrumu Āzijā.

No ezera kopējās platība (4190 km²) Krievijas teritorijā atrodas  un Ķīnas teritorijā — . Ezers pieder Amūras upes baseinam. 97% ezera sateces baseina atrodas Krievijas teritorijā. Ezers sastāv diviem nodalītiem baseiniem, mazāko no kuriem, kas atrodas ezera ziemeļu daļā Ķīnas teritorijā, atdala ap  augsta smilšu grēda. Ezera piekraste ir purvaina, jo sevišķi lieli purvāji atrodas ziemeļrietumos. No ezera iztek Sungačas upe uz Usūri. Ūdens aprites laiks ir ap 1 gadu. Vidējais ezera tilpums ir , maksimālais tilpums — . Lietus līst galvenokārt vasarās,  nokrišņu gadā.

Ezera piekrastē atrodas putniem ļoti nozīmīgs mitrājs un tāpēc Ķīnas pusē ir nodibināts nacionālais dabas rezervāts bet Krievijas pusē — Hankas ezera dabas rezervāts. Hankas ezers ar apkārtējiem mitrājiem ir ļoti iespaidīgs dabas piemineklis, kam ir ļoti liela potenciāla ekotūrisma nozīme.

Neolītā Hankas ezera krastos atradās Bohai kultūra.

Ezers aprakstīts V. Arseņjeva romānā «Dersu Uzala».

Ārējās saites 

 Hankas rezervāts (krieviski)
 Hankas ezera flora un fauna (krieviski)

Krievijas ezeri
Ķīnas ezeri
Piejūras novads
Kukunors

Kukunors (no ), latviski arī Cjinhai (; Qīnghǎi Hú), Chononpo (, mtsho sngon po), ir lielākais ezers Ķīnā (Cjinhai province), sālsezers. Augstkalnu ezers Tibetas plakankalnē.

Ezerā ietek 23 upes un strauti, iztekas nav. Līdz 1960. gadiem ezerā ietecēja 108 upes, taču lielākā daļa tagad ir izsīkušas. Ezers ir izsīkstošs, caurmērā krītas par 10 cm gadā. Laikaposmā no 1908. līdz 2000. gadam ezera platība kritās par 11,7%. 1960. gados atdalījās 48,9 km² lielais Gahai ezers. Vēlāk notika tālāka Kukunora sadalīšanās mazākos ezeros. Pašreizējā Kukunora platība - 4 460 km² (citi avoti - 4 635 km², 5 694 km²).

Par spīti sāļumam, ezerā dzīvo zivis, kuras tiek zvejotas. Ezers atrodas gājputnu migrācijas ceļu krustpunktā un ezeru atpūtai izmanto daudz putnu sugu. Ezera ziemeļaustrumu piekrastē atrodas "Putnu Salas" (Kormorāna sala un Olu sala). Šīs salas kopš 1997. gada tiek aizsargātas. Ezers ziemā bieži aizsalst līdz trīs mēnešus ilgi.

Ārējās saites 
 Putnu salu attēli
 Ezera satelītattēli

Ķīnas ezeri
Sālsezeri
Izzūdošie ezeri
Tenizs

Tenizs (agrāk arī Tengizs; , ) ir liels sālsezers Kazahstānas ziemeļdaļā Akmolas apgabalā. Nosaukums cēlies no kazahu valodas — "jūra". Atrodas tektoniskā ieplakā. Nozīmīga gājputnu atpūtas vieta, Rāmsaras konvencijas vieta. Tenizā novērotas 318 putnu sugas (arī 14 000 pāri sārto flamingo), tai skaitā 22 pasaulē apdraudētas sugas. Nereti ezers gandrīz izžūst. Aizsalst decembrī, atkūst aprīlī. Lielākā pieteka — Nura. Plašas niedru audzes. Ezera apkaimē reģistrētas arī 340 augu sugas un 50 zīdītāju sugas.

Kopš 1968. gada lielākā daļa ezera un tam piegulošās zonas ir aizsargājamā dabas teritorija.

1976. gada 16. oktobrī uz ezera ledus neplānoti nolaidās kosmosa kuģis Sojuz 23.

Ezers pazīstams arī ar interesantu dabas aizsardzības projektu — neizolētās elektrolīnijas, kas ik gadu ezera apkaimē nogalināja daudz retu putnu, tika aizstātas ar Saules enerģijas ieguves sistēmām, tādējādi atrisinot problēmu.

Atsauces 

Kazahstānas ezeri
Sālsezeri
Isikuls

Isikuls () ir liels augstkalnu ezers Kirgizstānā. Vāji iesāļš ūdens. Otrs lielākais augstkalnu ezers pasaulē aiz Titikakas ezera. Ezers neaizsalst — iespējams, no tā cēlies ezera nosaukums, kas kirgīzu valodā nozīmē "siltais ezers". Viens no vecākajiem ezeriem pasaulē — izveidojies aptuveni pirms 25 miljoniem gadu. Ūdens apmaiņas periods ir ļoti ilgs — 305 gadi.

Galvenās pietekas ir Čujas upe (tek netālu un palu laikā daļu ūdens ieplūdina ezerā) un kalnu strauti, sniegs. Ezerā ieplūst arī daudz karsto avotu. Pāri dienvidu krastam paceļas Tjanšana kalni. Ik gadus ezera līmenis krītas par aptuveni 5 cm, ko izraisa ezerā ietekošo upju ūdens novirzīšana saimnieciskiem mērķiem.

Bioloģiskā daudzveidība 
Reģistrēti 3 sugu abinieki, 11 sugu rāpuļi, 54 sugu zīdītāji un 267 sugu putni.

No Sevana Isikulā ievesta Sevana forele. Pašā Sevanā zivs gandrīz izmirusi, bet tai ir labas izredzes izdzīvot Isikulā.

Ezerā un tā apkaimē Kirgizstānas valdība izveidojusi Isikula biosfēras rezervātu. Tā kā ezers ir nozīmīga gājputnu atpūtas vieta, tas iekļauts Ramsāres sarakstā.

Vēsture 
Jau pirms 2500 gadiem netālu no ezera garām gāja lielais Zīda ceļš — liels tirdzniecības ceļš pāri Centrālāzijai.

Klīst nostāsti, ka ezera ziemeļaustrumu krastā esot 14. gadsimta armēņu klostera atliekas.

Pie Isikula jau padomju laikos tika izveidota militāro izmēģinājumu bāze, kur tika vērtētas zemūdeņu un torpēdu tehnoloģijas. Bāze darbojas arī tagad un pieder Krievijai.

PSRS laikā ezers kļuva par populāru atvaļinājuma kūrortu ar daudzām sanatorijām un viesnīcām ezera ziemeļu krastā. Viens no iemesliem — pie ezera ļoti bieži ir saulains laiks. Pēc krīzes tūrisma industrija reģionā lēnām atdzimst. Netālu no ezera austrumu gala atrodas reģionālais centrs — Karakola (agrāk Prževaļska). Isikuls ir galvenais tūrisma objekts Kirgizstānā.

Atsauces

Skatīt arī 
 Pasaules lielāko ezeru saraksts
 Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma
 Pasaulē dziļākie ezeri

Ārējās saites 
 Ceļvedis tūristiem (krieviski)

Kirgizstānas ezeri
Beznoteces ezeri
Ēdole

Ēdole ir apdzīvota vieta Kuldīgas novada Ēdoles pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Vankas upītes krastos pie autoceļa P119 19 km no novada centra Kuldīgas un 167 km no Rīgas. Ēdolē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, pasts.

Vēsture 
Pirmo reizi Ēdoles vārds rakstiskajās liecībās minēts 13. gadsimtā. 1230. gadā pieminēta kā kuršu valdnieka Lamekina valsts sastāvdaļa Edualia. Pēc 1253. gada 4. aprīļa līguma, ko noslēdza Kurzemes bīskaps Heinrihs un Livonijas ordeņa mestrs, Ēdole bija tajā Ventavas zemes daļā, ko saņēma Kurzemes bīskapija. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie 14. gadsimtā celtās Ēdoles pils (Edwahlen). 1932. gadā Ēdolei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.

Ievērojamas vietas

Ēdoles pils 
Ēdoles pils celta 14. gadsimtā. Sākotnēji tā piederēja fon Ketleriem, bet 1561. gadā to ieguva Ulrihs fon Bērs un līdz pat 1. Pasaules karam tā piederējusi fon Bēriem. Pils kopš tās celšanas brīža ir vairākkārtēji mainījusi savu ārējo izskatu. Pilij bijis grezns interjers,bet liela daļa mākslas priekšmetu gāja bojā 1905. gada revolūcijā, kad pils tika nodedzināta. Daudz mākslas priekšmetu tika aizvesti uz Vāciju, kā arī Rundāles pili. 

Apkārt pilij plešas vairāku hektāru liels parks, kura apskates cienīgi ir Mīlestības aleja un Rūķīšu ozols, par kuru leģenda stāsta, ka, kad tas nolūzīs, Ēdoles pils nogrims. Diemžēl 2007. gada vasarā Rūķīšu ozols nolūza,neliels zars ir atsācis zaļot ar iedzīvotāju palīdzību.

Ēdoles baznīca 
Ēdoles baznīca celta 17. gadsimtā. Baroka un Rokoko stila piemineklis. Saglabājies Barona lūgšanu krēsls,kas izceļas ar ļoti mākslinieciskiem kokgriezumiem.

Atsauces 

 
Ēdoles pagasts
Kuldīgas novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Bikstu pagasts

Bikstu pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos. Robežojas ar sava novada Annenieku un Zebrenes pagastiem, Saldus novada Remtes un Blīdenes pagastiem un Tukuma novada Jaunpils pagastu.

Daba

Reljefa formas 
Ezerlūku pilskalns, Ķīpu kalns, Peļu kalni, Sila kalni, Smiltnieku pilskalns.

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
Bērze, Bikstupe, Zušupīte.

Ūdenstilpes 
Krevetes dīķis, Palejas dzirnavu ezers, Zebrus ezers.

Purvi 
Lielais purvs, Ļūmaiņu purvs.

Dabas aizsardzība 
Pagasta teritorijā atrodas daļa no dabas lieguma Zebrus un Svētes ezers, kā arī dabas piemineklis Zebrus avoti.

Vēsture 
Mūsdienu Bikstu pagasta teritorijā vēsturiski atradās Bikstu muiža (Gut Bixten), Upes muiža (Gut Bächhof, Upenieki).

1935. gadā Tukuma apriņķa Bikstu pagasta platība bija 62,6 km² un tajā dzīvoja 1265 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Bikstu un Spriņģu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Dobeles rajona Bikstu ciemam pievienoja likvidēto Spriņģu ciemu. 1963. gadā pievienoja Upenieku ciema kolhoza «Biksti» teritoriju, bet padomju saimniecības «Kaķenieki» teritoriju pievienoja Annenieku ciemam. 1975. gadā Bikstu ciemam pievienoja likvidēto Zebrenes ciemu, bet 1989. gadā šo teritoriju atdalīja no jauna izveidotajam Zebrenes ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Bikstu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Audaru senkapi
 Bikstu muižas apbūve (pils, dzīvojamā ēka, klēts, kūts, parks)
 Bikstu ūdensdzirnavas
 Ezerlūku pilskalns
 Lejascīsku apmetne

Vietējas nozīmes 
 Bikstu dzelzceļa stacija
 Smiltnieku pilskalns
 Upesmuižas apbūve (kungu māja, kalpu māja, 2 kūtis, parks)
 Vērpju senkapi
 Zvirgzdu senkapi (Zviedru kapi)

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Biksti (pagasta centrs), Bikstu stacija, Jaunā māja, Mazbiksti, Upenieki.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces

Ārējās saites 
 Dobeles novads. Bikstu pagasts

Zemgale
Dobeles novada pagasti
IPTV

IPTV (interneta protokola televīzija) ir ciparu televīzijas sistēma, kas izmantojot interneta protokolu un platjoslas tīkla infrastruktūru nodrošina ciparu televīzijas pakalpojumu tā saņēmējam.

Televīzija
Īles pagasts

Īles pagasts ir viena no Dobeles novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Bēnes, Lielauces, Vecauces, Annenieku, Naudītes un Zebrenes pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Auce, Ružupe, Sesava, Sidrabene.

Ezeri 
Sesavas ezers, Spārnu ezers .

Vēsture 
 

Mūsdienu Īles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ciroles muiža (Zirohlen), Īles muiža (Ihlen, Īles sanatorija), Stirnu muiža (Stirnen, Stirnas). 

1935. gadā Jelgavas apriņķa Īles pagasta platība bija 60,2 km² un tajā dzīvoja 939 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Īles ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. Īles ciems ietilpis Auces (1949-1959) un Dobeles (pēc 1959. gada) rajonos. 1975. gadā Īles ciemu likvidēja, teritoriju pievienojot Lielauces ciemam. 1989. gadā Īles ciemu izveidoja no jauna, teritoriju atdalot no Lielauces ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Īles pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Auces novadā. 2021. gadā Auces novadu iekļāva Dobeles novadā.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Īles muižas apbūve
 Īles luterāņu baznīca
 Spārnu kalns - pilskalns
 Gailīšu senkapi
 Tēšaiņu senkapi

Vietējas nozīmes 
 Stirnas muižas apbūve

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Īle (pagasta centrs), Īles sanatorija, Stirnas.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces

Ārējās saites 

Tukuma apriņķis
Zemgale
Dobeles novada pagasti
Kanbera

Kanbera (, ) ir Austrālijas galvaspilsēta un valsts astotā lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Tā ir lielākā iekšzemes pilsēta. 2011. gadā Kanberas iedzīvotāju skaits pārsniedza . Kanbera atrodas Austrālijas galvaspilsētas teritorijas ziemeļos, 280 km uz dienvidrietumiem no Sidnejas un 650 km uz ziemeļaustrumiem no Melburnas. Tās atrašanās vietu izvēlējās 1908. gadā kā kompromisu starp divu lielāko pilsētu — Sidnejas un Melburnas — atrašanās vietām. Par Kanberas projektēšanu tika izsludināts starptautisks konkurss, kurā uzvarēja arhitekti Volters Bērlijs Grifins un Merions Mahonijs Grifins (Marion Mahony Griffin) no Čikāgas. Pilsētas celtniecība sākās 1913. gadā. Galvaspilsētas statuss tika piešķirts .

Pilsētas struktūra ir balstīta uz dārza pilsētas principiem, tajā ir daudz parku un apzaļumoto teritoriju. Kanberā atrodas Austrālijas Nacionālā bibliotēka, kas dibināta 1960. gadā.

2022. gadā Kanberā tika atklāta Latvijas vēstniecība.

Demogrāfija 
Pēc 2006. gadā veiktās tautas skaitīšanas datiem Kanberā dzīvoja  cilvēku. 2011. gadā tika lēsts, ka iedzīvotāju skaits ir aptuveni . Pēc tautas skaitīšanas datiem 1,2% iedzīvotāju ir Austrālijas aborigēnu izcelsme, savukārt 21,7% dzimuši ārpus Austrālijas. Lielākā daļa ieceļojuši no Apvienotās Karalistes un Jaunzēlandes. Salīdzinoši daudz ir arī imigrantu no Ķīnas, Indijas un Vjetnamas.

Sports 
Slavenākās Kanberas sporta komandas ir regbija komandas Canberra Raiders un Brumbies. Abas komandas mājas spēles aizvada Kanberas stadionā. Šajā stadionā notika arī 2000. gada Vasaras Olimpisko spēļu futbola turnīra un 2003. gada Pasaules kausa regbijā spēles. Veiksmīga ir arī sieviešu basketbola komanda Canberra Capitals, kas 7 reizes no pēdējām 11 sezonām kļuvusi par Austrālijas čempioni.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mājaslapa

Austrālijas pilsētas
Okeānijas galvaspilsētas
Naudītes pagasts

Naudītes pagasts ir pagasts Dobeles novada centrālajā daļā, Zemgalē. Robežojas ar sava novada Annenieku, Auru, Penkules, Bēnes un Īles pagastiem.

Daba 
Rietumu daļa atrodas Austrumkursas augstienes malā, Lielauces paugurainē. Austrumu daļa atrodas Viduslatvijas zemienes Zemgales līdzenumā. Augstākā vieta atrodas Pokaiņu mežā pagasta ziemeļrietumos - 112,7 m vjl.

Hidrogrāfija

Upes 
Sesava, Jugliņa, Gardene

Ezeri 
Apguldes ezers (43 ha), Naudītes ūdenskrātuve

Vēsture 
Naudītes pagastā vēsturiski atradās Āķu muiža (Ahken), Jaunsesavas muiža (Neu-Sessau), Lielapguldes jeb Zaķu muiža (Groß-Abgulden, Lielapgulde), Naudītes muiža (Nauditen), Pētervaldes muiža (Peterwalde), Vecapguldes jeb Ānbomes muiža (Alt-Abgulden, Apgulde).

1935. gadā Jelgavas apriņķa Naudītes pagasta platība bija 120,4 km² un tajā dzīvoja 1550 iedzīvotāju. 1945. gadā pagastā izveidoja Naudītes un Upes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Dobeles rajona Naudītes ciemam pievienoja likvidētos Slagunes un Upes ciemus. 1958. gadā kolhoza «Vārpa» teritoriju pievienoja Annenieku ciemam, bet 1975. gadā daļu teritorijas pievienoja Lielauces ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Naudītes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Dobeles novadā.

Pieminekļi 

 Vecapguldes muižas apbūve
 Lielapguldes muižas apbūve
 Spurīšu apmetne
 Dēliņkalns - pilskalns
 Jāņogānu senkapi
 Ogānu pilskalns
 Vecpokaiņu senkapi I, II ( Kapiņu kalns)
 Pokaiņu senkapi (Metamais kalns)
 Soda kalniņš - nostāstu vieta

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Apgulde, Līdumi, Naudīte (pagasta centrs).

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Dobeles apriņķis
Zemgale
Dobeles novada pagasti
Ilmenis

Ilmenis (Ilmeņa ezers, Ilmeņezers; ) ir liels ezers Krievijas Eiropas daļā, Novgorodas apgabalā. Aizsalis no novembra līdz aprīlim. Ezera platība, atkarībā no ūdens līmeņa augstuma, mainās no 733 līdz 2090 km².

Ezers agrāk bija daļa no dzīva tirdzniecības ceļa starp vikingu zemēm un Grieķiju. Sešus kilometrus lejpus ezera iztekai atrodas Veļikijnovgoroda — pilsēta ar lielu vēsturisko nozīmi. No ezera uz Lādogas ezeru iztek Volhovas upe. Populāra zvejas vieta.

Ezera līmeni regulē Volhovas hidroelektrostacija.

Skatīt arī 
 Eiropas lielākie ezeri

Ārējās saites 

Krievijas ezeri
Novgorodas apgabals
Bebru pagasts

Bebru pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā vidienē. Robežojas ar sava novada Iršu, Kokneses, Vietalvas un Klintaines pagastiem un Ogres novada Krapes, Madlienas un Meņģeles pagastiem.

Daba

Reljefa formas
Brencēnu kalns, Cūkkalns, Mitrukalns, Plepu kalns

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
Bebrupe, Elkšņupe, Gaidupe, Galdupe, Lobe, Lokmene, Paskule, Pērse, Recija.

Ūdenstilpes 
Recijas dzirnavezers, Rožkalnu dīķis, robežojas ar Lobes ezeru.

Purvi
Dzērvēnu purvs, Garais purvs, Lielais purvs (Šķibes purvs), Rozu purvs

Dabas aizsardzība 
Pagasta teritorijā atrodas dabas liegums Šķibu purvs.

Vēsture 
Dibināts pēc 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanas.

1935. gadā Bebru pagasta platība bija 116 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bebru un Jaunbebru ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Bebru ciemam pievienoja Vērenes ciemu. 1960. gadā daļu Bebru ciema iekļāva Plāteres ciemam. 1962. gadā Bebru ciemam pievienoja daļu Ratnicēnu ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kokneses novadā. 2021. gadā iekļauts Aizkraukles novadā

Kultūras pieminekļi
Vecbebru muižas apbūve ar parku
kā atsevišķi pieminekļi - Vecbebru muižas kungu māja, klēts, stallis, pagrabs

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas: Vecbebri (pagasta centrs), Blankas, Gaidupes, Jaunbebri, Ozoli, Tupiešēni, Vēži, Zutēni.

Saimniecība

Transports 
Vecbebros pārvadājumus veic AS "CATA". Ir iespējams nokļūt novada centrā Aizkrauklē, Koknesē, Ērgļos, Tupiešēnos, Ozolos, Iršos u.c. novada vietās.

Izglītība un kultūra 

Bebru pagastā atrodas Kokneses novada Bebru pagasta pārvalde, Vecbebru bibliotēka, Vecbebru pasta nodaļa, Vecbebru pirmsskolas izglītības iestāde "Bitīte" un Vecberu Profesionālā vidusskola.

Atsauces 

Vidzeme
Aizkraukles novada pagasti
Daudzeses pagasts

Daudzeses pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām Sēlijas ziemeļos. Robežojas ar sava novada Zalves un Mazzalves, Sērenes un Seces pagastiem, Jēkabpils novada Viesītes pagastu un Bauskas novada Valles pagastu.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Dzeņupīte, Ellīte, Ģirupe, Iecava, Jorģelēnupīte, Jūga, Lauce, Pālupīte, Viesīte.

Ezeri 
Brieža dīķis, Dobeļa dīķis, Iecavas dīķis, Rubeņa dīķis, Znotiņu ezers.

Vēsture 
Mūsdienu Daudzeses pagasta teritorijā vēsturiski atradās Daudzeses muiža (Gut Daudsewas, Daudzese), Jaunsērenes muiža (Gut Neu-Seren).

1935. gadā Jēkabpils apriņķa Daudzeses pagasta platība bija 111,7 km² un tajā dzīvoja 1246 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Daudzeses un Uzvaras ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Daudzeses ciems ietilpis Jaunjelgavas (1949-1956), Jēkabpils (1956-1967) un Aizkraukles (pēc 1967. g.) rajonos. Daudzeses ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Uzvaras ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Daudzeses pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Jaunjelgavas novadā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Daudzeva (pagasta centrs), Daudzese, Lāči.

Novadnieki 
 Pauls Butkēvičs, aktieris

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Attēlu galerija

Ārējās saites 
 Daudzeses pagasta mājas lapa
 Daudzeses apkārtnes attēlu kolekcija
 Daudzevas apkārtnes attēlu kolekcija

Atsauces 

Jaunjelgavas apriņķis
Sēlija
Aizkraukles novada pagasti
Klintaines pagasts

Klintaines pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā rietumos, Daugavas labajā krastā. Robežojas ar sava novada Pļaviņu pilsētu un Vietalvas, Aiviekstes, Kokneses, Bebru pagastiem, kā arī pa Daugavu ar Staburaga un Seces pagastiem un Jēkabpils novada Sēlpils pagastu.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Daugava, Pelve, Pērse, Piešupīte, Rīterupīte.

Vēsture 
Stukmaņu pagastā 19. gadsimta beigās izauga Pļaviņu miests. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Stukmaņu muižu sadalīja 257 vienībās 1693 ha kopplatībā, Rīteres muižu sadalīja 39 vienībās 490 ha kopplatībā. 
1925. gadā pagastu pārdēvēja par Pļaviņu pagastu. 1927. gadā Pļaviņām piešķīra pilsētas tiesības un atdalīja no pagasta. 1933. gadā no Pļaviņu pilsētas atdalīja Gostiņu pilsētu. 1935. gadā pagasta platība bija 110 km² un tajā dzīvoja 1695 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Pļaviņu un Klintaines ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Klintaines ciems ietilpis Pļaviņu (1949-1959), Krustpils (1959-1962), Jēkabpils (1962-1967) un Stučkas (vēlāk Aizkraukles) (pēc 1967. gada) rajonos. 1954. gadā Klintaines ciemam pievienoja Pļaviņu ciemu, 1960. gadā padomju saimniecības «Pļaviņas» teritoriju pievienoja Pļaviņu lauku teritorijai. 1977. gadā daļu ciema teritorijas pievienoja Pļaviņu pilsētai. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Klintaines pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Pļaviņu novadā. 2021. gadā, kā viena no Pļaviņu novada administratīvajām teritorijām, iekļauts Aizkraukles novadā.

Pieminekļi 
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi:
 nr. 2.: Robežakmens (14.-15.gs.), Rīgas - Daugavpils šosejas 120. km, Lejas silā
 nr. 112.: Avotiņkalns (pilskalns) - pie bijušajiem Avotiņiem un Lūzāniem
 nr. 113.: Pļaviņu pilskalns (Kaķu kalns) - pie Kaķkalniem
 nr. 114.: Kalnapeļņu senkapi - pie Kalnapeļņiem
 nr. 115.: Vīna kalns (pilskalns) un senkapi - pie Vīnakalniem
 nr. 116.: Oliņkalns (pilskalns) - uz Daugavas salas iepretim Stukmaņiem
 nr. 6156.: Stukmaņu muižas apbūve (17. gs. II p. - 20. gs. s.)
 nr. 6157.: Vecā Stukmaņu muižas kungu māja "Sikadele" (18. gs. 2. p.) 	
 nr. 6158.: Stukmaņu muižas ratnīca un zirgu stallis ar torni 	(18. gs. b.)
 nr. 6159.: Stukmaņu muižas klētis

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Stukmaņi (pagasta centrs), Rīteri, Klintaine, Mūrnieki, Sturti, Dīķīši, Stēģi, Alkšņi, Čulkstēni, Salas, Zemlejas.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Vidzeme
Aizkraukles novada pagasti
Kokneses pagasts

Kokneses pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Bebru, Klintaines un Aizkraukles pagastu, kā arī pa Daugavu ar Seces pagastu un Ogres novada Krapes pagastu. Pagasta centrs atrodas, ārpus pagasta teritorijas — Koknesē.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Bebrupe, Daugava, Galdupe, Lantupīte, Paskule, Pelve, Pērse, Recija.

Ūdenstilpes: Lobes ezers, Rīteru karjers.

Vēsture 
Dibināts pēc muižu pagastu likvidēšanas sakarā ar 1866. gada pagastu pašvaldību likuma pieņemšanu.

Pēc 1920. gada agrārās reformas Kokneses muiža ar Reiņu, Sofijas, Meža un Līdaces pusmuižām sadalīta 308 vienībās 3775,8 ha kopplatībā, Kokneses mācītājmuiža 27 vienībās, Radalkas muiža 8 vienībās, Pastamuiža 33 vienībās, Bilstiņu muiža ar Veidumuižu 64 vienībās, Atradzes muiža ar Jesku pusmuižu 18 vienībās. Bilstiņu muižas centrā nodibināja Latvijas Universitātes mācībspēku vasaras koloniju. 

1935. gadā Kokneses pagasta platība bija 160,7 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Bilstiņu, Kokneses, Pērses un Ratnicēnu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Kokneses ciemam pievienoja Bilstiņu ciemu. 1958. gadā Koknesei piešķīra strādnieku ciemata statusu un Kokneses ciemu pievienoja tai kā lauku teritoriju. 1962. gadā Kokneses lauku teritorijai pievienoja daļu Ratnicēnu ciema. 1990. gadā Koknese zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēti par pagastu. 2009. gadā, apvienojot Kokneses pagastu ar Bebru un Iršu pagastiem, izveidoja Kokneses novadu. Pēc 2021. gada administratīvi teritoriālās reformas Koknesei piešķira pilsētas statusu, izdalot to no pagasta teritorijas, savukārt pagastu un Kokneses pilsētu iekļāva Aizkraukles novadā.

Pieminekļi 
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi
 nr. 1.: valodnieka J. Endzelīna dzīves vieta "Nākos" (1927—1961);
 nr. 117.: Pastmuižas Velna akmens — kulta vieta bijušajā Pastmuižā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Atradze, Auliciems, Bilstiņi, Birznieki, Bormaņi, Kalnakrogs, Kaplava, Lipši, Ratnicēni, Reiņi, Spriņģi, Upeslīči, Urgas, Ūsiņi, Viskāļi.

Ievērojamas personības 
 Pēteris Stučka (1865—1932), viens no Jaunās strāvas līderiem, LSPR valdības vadītājs (1919).

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Vidzeme
Aizkraukles novada pagasti
Kurmenes pagasts

Kurmenes pagasts ir viena no Bauskas novada administratīvajām teritorijām Mēmeles labajā krastā. Robežojas pa Mēmeli ar Lietuvu, ar sava novada Skaistkalnes, Bārbeles un Valles pagastiem un Aizkraukles novada Mazzalves pagastu. Pagasta centrs atrodas Kurmenē.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Iecava, Iecavīte, Ģirupe, Mēmele, Smārde, Svētupīte.

Ezeri 
Krustenes ezers, Kublišķu ezers, Ķīšezers, Spulgu ezers, Strempu ezers.

Vēsture 
Mūsdienu Kurmenes pagasta teritorija izvietojusies senajā sēļu Medenes zemē. Mūsdienu Kurmenes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Kurmenes muiža (Gut Kurmen, Kurmene), Taurkalnes muiža (Gut Tauernkaln).

1935. gadā pagasta platība bija 92,7 km2. 1945. gadā pagastā izveidoja Krastu un Kurmenes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1961. gadā Kurmenes ciemam pievienoja Krastu ciema kolhoza "Komjaunietis" teritoriju, 1963. gadā — Skaistkalnes ciema kolhoza "Jaunā gvarde" teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Vecumnieku novadā. 2021. gadā Vecumnieku novadu iekļāva Bauskas novadā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Kurmene (pagasta centrs), Palejas, Vērdiņi.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Attēlu galerija

Atsauces 

Jaunjelgavas apriņķis
Zemgale
Bauskas novada pagasti
Mazzalves pagasts

Mazzalves pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļrietumos, Sēlijā, Mēmeles kreisajā krastā, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Zalves, Pilskalnes un Daudzeses pagastiem, kā arī Bauskas novada Kurmenes un Valles pagastiem.

Daba 
Atrodas Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenumā. Augstākais punkts - Riekstiņu kalns (80 m vjl.).

Hidrogrāfija

Upes 
 Mēmele
 Dienvidsusēja
 Krācējgrāvis
 Zalvīte
 Viesīte
 Cēzīte
 Dzilna
 Jūgupe
 Žebere

Ezeri 
Lielākais ezers - Baltezers - 3,5 ha.

Purvi 
 Svītiņu purvs (156 ha)
 Baložu purvs (141 ha)

Vēsture 
Pašreizējais Mazzalves pagasts atrodas bijušo Mazzalves, Vecmēmeles, Lielmēmeles un Ērberģes muižu teritorijā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Ērberģes muižu 1862 ha platībā sadalīja 159 vienībās, Mazzalves muižu 342 ha platībā sadalīja 24 vienībās, bet Zalves mežniecībā iedalīja 4 vienības 35 ha platībā.

Līdz 1925. gadam pagasta nosaukums bija Ērberģes pagasts. 1935. gadā Jēkabpils apriņķa Mazzalves pagasta platība bija 207 km² un tajā dzīvoja 1966 iedzīvotāji. 

1945. gadā pagastā izveidoja Mazzalves un Krūmiņciema ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1954. gadā Mazzalves ciemam pievienoja Mēmeles ciemu. 1971. gadā daļu ciema teritorijas atdeva Zalves ciemam. 1979. gadā Mazzalves ciemam pievienoja Krūmiņciema ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Mazzalves pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Neretas novadā. 2021. gadā, kā viena no Neretas novada administratīvajām teritorijām, iekļauta Aizkraukles novadā.

Pieminekļi 
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi:
 nr. 8752.: Ērberģes luterāņu baznīca ar žogu un Taubes kapliču (1695 - 1700., 19. gs.)
 nr. 2895.: Ērģeļu luktu gleznojumi (12) Ērbērģes luterāņu baznīcā (1700)
 nr. 2896.: Kancele Ērbērģes luterāņu baznīcā	(1700)
 nr. 2897.: Kanceles gleznojumi (7) Ērbērģes luterāņu baznīcā (1700)
 nr. 6094.: "Ķiermeļu" zemnieku sēta Ķiermelēs	(19. gs.)

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ērberģe (pagasta centrs), Lielmēmele, Krasti, Vecmēmele.

Novadnieki 
Jānis Ādolfs Kaktiņš (dzimis 1885. gada 26. jūlijā, miris 1965. gada 25. jūlijā) bija latviešu operdziedonis un koncertdziedātājs.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Attēlu galerija

Atsauces 

Jaunjelgavas apriņķis
Sēlija
Aizkraukles novada pagasti
Neretas pagasts

Neretas pagasts ir viena no Aizkraukles novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos, Lietuvas pierobežā. Robežojas ar sava novada Pilskalnes un Zalves pagastiem un Jēkabpils novada Saukas un Rites pagastiem.

Daba 
Dienvidaustrumu daļa atrodas Sēlijas paugurvalnī, ziemeļrietumu daļa - Viduslatvijas zemienes Taurkalnes līdzenumā. Augstākā vieta - Andžānu kalns (120,4 m vjl.).

Hidrogrāfija

Upes 
 Dienvidsusēja
 Dūņupe
 Salāte
 Neretiņa

Ezeri 
 Štulva ezers (18,1 ha), atrodas Štulva purvā

Purvi 
 ziemeļrietumu stūrī atrodas daļa no Čeidānu purva. Purva kopējā platība 1 263 ha
 Štulva purvs (461 ha)
 Rēķa purvs (296 ha)

Vēsture 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Neretas muiža sadalīta 185 vienībās ar kopplatību 2372 ha, Neretas mācītājmuiža sadalīta 131 vienībā ar kopplatību 692 ha. 
1935. gadā Neretas pagasta platība bija 156,4 km² un tajā dzīvoja 3113 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Neretas, Pilskalnes un Salates ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1950. gadā Neretai piešķīra strādnieku ciemata statusu, bet Neretas ciemu 1954. gadā pievienoja Lones ciemam. 1957. gadā Neretas strādnieku ciematam pievienoja Salates ciemu, izveidojot Neretas lauku teritoriju, kurai 1961. gadā pievienoja daļu Lones ciema. 1990. gadā Nereta zaudēja pilsētciemata statusu un kopā ar lauku teritoriju tika reorganizēta par Neretas pagastu. 2009. gadā Neretas pagastu iekļāva Neretas novadā. 2021. gadā, kā viena no Neretas novada administratīvajām teritorijā iekļāva Aizkraukles novadā.

Pieminekļi 
Valsts aizsargājamie kultūras pieminekļi:
 nr. 3.: rakstnieka J.Jaunsudrabiņa dzīves vieta "Riekstiņos" (1880-1886)
 nr. 119.: Muldenieku pilskalns (Upurkalns) pie Muldeniekiem
 nr. 6161.: Neretas luterāņu baznīca Rīgas iela 2, Nereta (1593. - 17. gs. s.)
 nr. 2900.: Cilnis Neretas luterāņu baznīcas fasādē (1593)
 nr. 2901.: Neretas luterāņu baznīcas ērģeles (1893)
 nr. 2904.: Kapa plāksne - piemineklis G. Efernam Neretas luterāņu baznīcā (1596)	
 nr. 2908.: Neretas luterāņu baznīcas vitrāža (1900)	
 nr. 6162.: Neretas muižas apbūve (16. gs. b. - 19. gs.)
 nr. 6163.: Neretas muižas pils (16. gs. b. - 18. gs.)
 nr. 6164.: Neretas muižas parks (18. gs. 2. p.)

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Nereta (pagasta un novada centrs), Neretaslauki, Svajāni.

Ievērojamas personības 
 Jānis Jaunsudrabiņš (1877—1962), rakstnieks un gleznotājs
 Velta Toma (1912—1999), dzejniece
 Mirdza Kļava, īstajā vārdā Mirdza Grigule, (dzimusi Dāboliņa 1924—2019) bija latviešu rakstniece, māksliniece un skolotāja.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Attēlu galerija

Atsauces 

Jaunjelgavas apriņķis
Sēlija
Aizkraukles novada pagasti
 
Latvijas pilsētciematu lauku teritorijas