Carnikavas pagasts

Carnikavas pagasts atrodas Ādažu novadā pie Rīgas pilsētas ziemeļaustrumu robežas, Rīgas līča Vidzemes piekrastē no Kalngales līdz pat Lilastes upei. Robežojas ar Rīgas pilsētu un Garkalnes, Ādažu un Saulkrastu pagastiem. Pagasta centrs ir Carnikava, kas atrodas 25 km attālumā no Rīgas.

No 2009. gada līdz 2021. gada administratīvi teritoriālajai reformai pastāvēja kā Carnikavas novads. 2021. gadā Carnikavas novadu iekļāva jaunajā Ādažu novadā.

Daba 

Kopējā pagasta platība ir 80,2 kvadrātkilometru, turklāt lielāko daļu aizņem meži, bet ceturtdaļa no kopplatības tiek izmantota lauksaimniecībai. Carnikava ir pazīstama ar dabas parku "Piejūra", kas ir iekļauts Eiropas Savienības izveidotajā īpaši aizsargājamo teritoriju tīklā "Natura 2000" un kurā sastopamas vairākas aizsargājamas augu sugas. Ummja ezerā konstatētas daudzas beznoteces dzidrūdens tipa ezeriem raksturīgas augu sugas: Dortmaņa lobēlija, ezerenes u.c. Pie Garezera konstatētas vairākas retas sikspārņu sugas. Parks aizņem apmēram piektdaļu visas pagasta teritorijas. Carnikavas pagasta teritorijā ir piecas upes un kanāli, astoņi ezeri un četras ezeru salas. Pagastā ir 19 kilometrus gara pludmale gar Rīgas līča Vidzemes piekrasti no Kalngales līdz Lilastei.

Reljefa formas 
 Brēdes smilts
 Dižpalvas kāpa
 Labošanās virsotne
 Lagzdu kalns
 Lilastes kāpa
 Nagaiņu kalns
 Saules kalns
 Vilku kalni

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
 Dzirnupe
 Eimura kanāls
 Gauja
 Langa
 Langas kanāls
 Lilaste
 Mangaļu Eimurs
 Vecgauja
 Veclanga

Ūdenstilpes 
 Dienvidu Garezers
 Dzirnezers
 Laveru ezers
 Lilastes ezers
 Mazais Dzirnezers
 Mazlandziņas ezers
 Pulksteņezers
 Serģis
 Ummis
 Vidējais Garezers
 Ziemeļu Garezers

Purvi 
 Briežu purvs
 Ķikatpurvs
 Lapu purvs
 Lielpurvs
 Serģa purvs

Dabas aizsardzība 
Daļa no pagasta atrodas Piejūras dabas parka teritorijā.

Vēsture 

Carnikavas pagasts vēsturiski veidojies kā zvejnieku ciems pie garākās upes Latvijā — Gaujas. Šī ir senās Kubeseles novada Līvu zeme. 1211. gadā Indriķa Livonijas hronikā minēts, ka vietā, kur Gauja ieplūst jūrā, pulcējies līvu karaspēks. Tā saukta par "Koivemundi" (upes muti), savukārt paši līvi šo vietu dēvējuši par "Sarnikau" (ošleju). Carnikavas kā apdzīvotas vietas sākums saistīts ar lielu Gaujas salu, uz kuras 17. gs. tika uzcelta greznākā muiža Vidzemē, kas sava krāšņuma dēļ tika dēvēta par Meņģeles pili. Tās saimnieki kļuvuši zināmi arī ar pirmo zivju audzētavas izveidi Latvijā un Krievijā, kā arī zivju konservu fabriku. Pirmā pasaules kara laikā muiža tika iznīcināta un tā arī netika atjaunota.

1549. gadā pirmo reizi rakstos minēts Ādažu-Carnikavas draudzes novads (Neuermühlen-Zarnikau), 1826. gadā tajā ietilpa Sv. Pētera un Pāvila Ādažu baznīca ar divām filiālbaznīcām — koka Carnikavas baznīcu (nodegusi 2017. gadā) un koka Garkalnes baznīcu jeb Vesterotes kapellu (Weterotten, Hilchens Kapelle).

19. gadsimtā tagadējā Carnikavas pagasta teritorija atradās Rīgas apriņķa Ādažu pagastā. Pēc 1920. gada agrārās reformas Carnikavas muiža, saukta arī par Gaujas-Meņģeļu jeb Sānkaules muižu, tika sadalīta 101 vienībā 2237 ha kopplatībā.

1945. gadā Ādažu pagastā izveidoja Ādažu, Berģu, Carnikavas un Garkalnes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Carnikavas ciems ietilpa Saulkrastu rajonā, 1954. gadā to pievienoja Ādažu ciemam. Carnikavas pagastu Rīgas rajona sastāvā izveidoja , kad no Ādažu pagasta tika atdalītas zvejnieku kolhoza «Carnikava» zemes un vasarnīcu ciemi gar šoseju P1. 2006. gada 21. martā pagastu reorganizēja par novadu, kurš 2009. gada 1. jūlija kļuva par patstāvīgu administratīvi teritoriālu vienību. 2021. gadā tas atgriezās pagasta statusā Ādažu novadā.

Bijušie PSRS armijas objekti 
 Mežgarciemā atrodas bijusī Padomju armijas pretgaisa aizsardzības karaspēka daļas pilsētiņa, kur savulaik atradās bāze armijas mācību vajadzībām, Carnikavas pagasta teritorijas plānojumā tā atzīmēta kā dzīvojamās apbūves teritorija.
 raķešu bāžu darbinieku apmācību vieta Lilastē (sākta būvēt 1960. gados),
 militārs objekts aiz bijušās dārzkopības sabiedrības "Sala 2", blakus Mazlandziņas ezeram Carnikavā, kas ir pārveidota par savrupmāju rajonu Baltijas jūras un Rīgas līča krasta kāpu aizsargjoslā.

Apdzīvotās vietas 

Carnikavas pagastā ir deviņi ciemi virzienā no Rīgas Trīsciema Mangaļu muižas uz Bādciemu Saulkrastu novadā:
 Kalngale
 Eimuri
 Garciems un tajā esošais Mežciems
 Mežgarciems
 Garupe
 Laveri
 Carnikava
 Gauja
 Siguļi — vēsturiskais Carnikavas centrs
 Lilaste

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Ievērojami Carnikavas pagasta novadnieki 
 Johans Augusts Lēberehts Albanuss (1765—1839), mācītājs Kalngales pastorātā, cenzors, Rīgas Domskolas rektors, Vidzemes guberņas ģimnāzijas direktors
 Anna Auziņa (1975), dzejniece
 Ludmila Azarova (Vāciete) (1935—2012), žurnāliste un dzejniece, dzīvoja pie mātes Emmas Dimpēnas-Azarovas (1909—1998) mājā Cīrulīšu ielā 15
 Agita Balode (1962), gleznotāja
 Lūcija Baumane (1905—1988), aktrise, teātra režisore un dramatiskā pedagoģe, dzīvoja Kalngalē
 Mārtiņš Reinholds Bernhards (1879—1937), 1919. gada Latvijas S.P.R. jūras kara flotes komandieris, tālbraucējs kapteinis, Ķeizariskās zinātņu akadēmijas hidrogrāfs, meteorologs un hidrologs, Polinēzijas ģeogrāfs un antropologs
 Kristofs Frīdrihs Brose (1773—1827), pseidonīms Ernsts Bonsens, mācītājs Kalngales pastorātā, rakstnieks, Maskavas Universitātes mācībspēks, mēnešraksta «Ruthenia» izdevējs
 Augusts Ludvigs Otomārs Drēziņš (dzimis 1899. gada 17. jūnijā «Drunkas Nagaiņos» Carnikavā, miris 1983. gada 31. decembrī Sidnejā) Austrālijas latviešu gleznotājs
 Ilmārs Reinholds Drēziņš (1930), būvinženieris, ilggadējs būvniecības nozares eksperts, Atzinības krusta kavalieris
 Jēkabs Aleksandrs Dzenis (1983—1979), akciju sabiedrības «Laima» valdes loceklis, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris
 Heinrihs Gēgingers (dzimis 1875. gada 3. septembrī Rīgā, miris 1943. gada 30. septembrī Lissā, Vācijā), rūpnieks
 Eduards Grantskalns (dzimis 1881. gada 22. decembrī Lodē, miris 1964. gada 12. martā Ņūdžersijā, ASV) Latvijas Republikas Satversmes sapulces loceklis, 1., 2., 3. un 4. Saeimas deputāts, paraugsaimniecības «Ruthenia» īpašnieks, Triju zvaigžņu ordeņa kavalieris (1933)
 Modris Ģelzis (1929—2009), arhitekts
 Gunārs Freimanis (1927—1993), dzejnieks un VDK represiju upuris
 Aleksandrs Jaunbērzs (1882—1969), Latvijas Republikas Satversmes sapulces loceklis, Rīgas apriņķa valdes priekšsēdētājs dzīvoja Laveros kopā ar mazdēlu Andri Ruģēnu
 Anna Jēkabsone (1890—1944), Latvijas Nacionālā teātra aktrise, dzīvoja «Karašu» mājās
 Benedikts Kalnačs (1965), literatūrzinātnieks
 Ramons Kepe (1932—2013), operdziedātājs
 Rita Kukaine (1922—2011), mikrobioloģe, LZA Mikrobioloģijas institūta direktore
 Harijs Lapiņš, PSRS Vissavienības autortiesību aģentūras Latvijas republikāniskās nodaļas priekšnieks
 Vilis Lācis (Jānis Vilhelms Lāce) (1904—1966), rakstnieks, LPSR Tautas komisāru padomes priekšsēdētājs, viens no galvenajiem PSRS okupācijas kolaboracionistiem, vasarās dzīvoja Garciema «Dīķos», blakus tagadējai Vaļu ielai
 Visvaldis Lāms (1923—1992), rakstnieks
 Anrijs Matīss (1973), Latvijas Republikas satiksmes ministrs
 Māra Marnauza (1963), kordiriģente
 Baronese Auguste Juliāna fon Mengdena (1719—1787), Krievijas Impērijas politiķe kā Impērijas valdnieces, reģentes Annas Leopoldovnas favorīte un mīļākā
 Svētās Romas Impērijas reihsgrāfs Ernests Reinholds fon Mengdens (1726—1798), Krievijas Impērijas galma virskambarkungs, tiesībzinātnieks, landrāts, valsts padomnieks
 Frīdrihs Meins (1593—1659), tiesībzinātnieks, vēsturnieks, Tērbatas Universitātes profesors, alķīmiķis, kurš pirmais drukā publicējis dainas latviešu valodā.
 Zigurds Neimanis (1947), aktieris, režisors
 Jāzeps Osmanis (1932—2014), dzejnieks
 Miķelis Voldemārs Pētersons (1893—1977), Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris
 Jēkabs Prīmanis (1892—1971), antropologs un eigēniķis, Latvijas Universitātes Medicīnas fakultātes un Baltijas Universitātes profesors, Atzinības krusta kavalieris (1936), Triju zvaigžņu ordeņa komandieris (1939)
 Kristians Heinrihs Panders (1794—1865), paleontologs, embriologs un ģeologs, kuru Čārlzs Darvins darbā Sugu izcelšanās atzina par savas evolūcijas teorijas priekšteci.
 Lilija Sniedze (1922—2008), operdziedātāja, dzīvoja arhitektes Staņas veidotā ēkā Garciemā
 Mārtiņš Eduards Šiliņš (1900—1980), Sidnejas latviešu biedrības vadītājs (1953—1974)
 Mārtiņš Štālbergs (1867—1942), tālbraucējs kapteinis
 Ferdinands Erdmans Štolls (1816—1893), mācītājs Kalngales pastorātā
 Vilnis Titāns (1944—2006), tēlnieks, dzīvoja Garupē
 Aina Tītmane (1928-2020), arhitekte-pilsētbūvniece, Latvijas Arhitektu savienības atbildīgā sekretāre (1984—1996), dzīvoja Garupē
 Ojārs Vācietis (1933—1983), dzejnieks, dzīvoja Carnikavā, Cīrulīšu ielā
 Mārtiņš Vācietis (1873—1945), Latvijas Republikas armijas ģenerālis, kara ministrs, Triju zvaigžņu ordeņa komandieris, dzīvoja Carnikavā, muižas pārvaldnieka namā
 Melānija Vanaga (1905—1997), rakstniece un LPSR Valsts drošības komitejas represiju upure, Triju zvaigžņu ordeņa virsniece
 Andris Vējāns (Donats Kalnačs) (1927—2005), rakstnieks un dzejnieks, LPSR miera komitejas priekšsēdētājs, dzīvoja Garciemā
 Kaspars Vingris, kapitālsabiedrības «Eiropas dzelzceļa līnijas» (Rail Baltica īstenotājs) valdes priekšsēdētājs
 Tālis Vīksna (1951—2005), šahists
 Alfrēds Vītols (1896—1974), Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris, izcēlies Brīvības cīņu kaujās pie Carnikavas
 Alvis Vītoliņš (1946—1997), šahists
 Pēteris Zandbergs (1894—1980), Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris
 Uldis Zemzaris (1924—2022), gleznotājs, dzīvoja Garciemā

Novada pašvaldība (2006—2021) 

Pēdējā pašvaldības vadītāja bija Daiga Mieriņa (dz. Jurēvica) no Latvijas Zemnieku savienības saraksta. Pašvaldības vadītāja iepriekš ilgstoši bija Elfa Sloceniece (1996.–2010.), īslaicīgi 2015. gadā – Imants Krastiņš.

Tautsaimniecība

Satiksme 
Carnikavas pagastu šķērso 1. šķiras ceļš Rīga (Jaunciems) — Carnikava — Ādaži (P1). Teritorijas austrumu pusē piekļaujas autoceļš "Via Baltica" (E67). Pagastam cauri stiepjas elektrificēta dzelzceļa līnija Rīga — Skulte.

Uzņēmējdarbība

Izglītība

Sports

Kultūra

Laikmetīgā māksla 
1972. gadā Carnikavā Gaujas estuāra kreisā krasta Jūrasleju pļavās pie jūras notika laikmetīgās mākslas pasaulē ievērību ieguvusī performance «Wedding of Jesus Christ (Jēzus Kristus kāzas Carnikavā)», kuru vadīja Andris Grīnbergs un kurā piedalījās arī Irēna Birmbauma, Māra Brašmane, dzejniece Ināra Eglīte, Mudīte Gaiševska, Aija Grīnberga, Inta Jaunzema (Grīnberga), aktrise Ninuce Kaupuža-Leimane, Ingvars Leitis, Ināra Podkalne, Sandrs Rīga, Ivars Skanstiņš un Eižens Valpēters.

Nemateriālais kultūras mantojums 
Nēģu ķeršanas un apstrādes prasmes Carnikavā 2019. gadā iekļautas Latvijas Nemateriālā kultūras mantojuma (NKM) sarakstā.

17. gs. Gaujas lejtecē Carnikavā atradās vienīgā pārceltuve, kas bija īpaši svarīga starptautiskajam ceļam Rīga — Pērnava. Tās tuvumā 1851. gadā tika uzcelta māja "Cēlāji”, kuras iemītnieki rūpējās, lai ikviens varētu nokļūt otrpus Gaujai. 1966. gadā māja tika nogādāta uz Latvijas Etnogrāfisko brīvdabas muzeju, bet tagad tās kopija ir uzbūvēta no jauna un ēkā, kas atrodas Gaujas krastā, darbojas Carnikavas Novadpētniecības centrs, kas svinīgi tika atklāts 2012. gada rudenī. Tur var iepazīt Carnikavas novada veidošanās vēsturi, tradīcijas, vērtības un īpašo nēģu zvejas arodu gadsimtu gaitā.

Reliģija 

 Baltgalvju Upurkalni
 Carnikavas baznīca (gājusi bojā 2017. gadā)

Ievērojamas vietas

Gaujas ieteka jūrā (Gaujas grīva) 
Gauja ir Latvijas garākā upe (452 km), kas savu ceļu tā sāk Vidzemes augstienē, bet noslēdz satiekoties ar Baltijas jūras Rīgas līci Carnikavā. Gauja ir viena no Latvijas upēm, kura saglabājusi tās dabisko izskatu, un Gaujas grīva ir piemērota vieta, kur vērot upes un jūras mijiedarbību. Carnikavas pagasta teritorijā esošajā Piejūras dabas parkā iespējams vērot vairāk nekā 232 putnu sugas, jo īpaši Gaujas grīvas kreisā krasta teritorijā un vecupēs, kas nodrošina visu reto ūdensputnu un bridējputnu ligzdošanu. Nozīmīgākās atsevišķu reto un aizsargājamo sugu, kā, piemēram, mazais zīriņš, jūras zīriņš un jūras žagata, ligzdošanas vietas ir smiltāji un smilšainās salas upju grīvās un lejtecēs, tai skaitā Gaujas grīvā.

Carnikavas muižas parks 
Līdz 1917. gadam Carnikava varēja lepoties ar greznāko muižu Vidzemē. Barona Magnusa Gustava fon Mengdena dēls Ernsts Reinholds fon Mengdens (1726—1798) savai bagātībai 1774. gadā Vācijā nopirka grāfa titulu un apmēram šajā laikā tika uzcelta Carnikavas muižas ēka — lepnākā pils Vidzemē. 1905.-1907. gadā revolūcijas un Pirmā pasaules kara laikā Carnikavas muižas ēkas nopostīja un vairs neatjaunoja. Pēdējais muižas īpašnieks bija rūpnieks Heinrihs Gēgingers.

Muižas parks 2005. gadā atjaunots un labiekārtots. Parka vidū var apskatīt pēdējo muižas liecinieku — kapiteli 18. gs. 80. g. (valsts nozīmes mākslas pieminekli), savukārt tautas nama "Ozolaine” ēka uzcelta klēts vietā. Parkā ir arī piemiņas vieta 1919. gadā baltgvardu nošautajiem 12 revolucionāriem un 1944. gada kaujās Rīgas pievārtē kritušo padomju karavīru brāļu kapi.

Svētku laukums 
Carnikavas pagastā ir izveidots laukums ar vietu piemineklim, kur iedzīvotājiem pulcēties Latvijas valsts svētkos un citos nozīmīgos pasākumos. Svētku laukuma centrā ir 2011. gadā tēlnieka Viļņa Titāna Carnikavai piemineklis "Atceroties" — granītā izkaltais tēls simbolizē nepadošanos, mūžīgu celšanos un iešanu tālāk.

Ojāra Vācieša piemineklis 
Carnikavas pagasta kapos Siguļos atdusas latviešu tautas dzejnieks Ojārs Vācietis (1933—1983). Par godu dzejnieka 80. gadu jubilejai labiekārtota O. Vācieša un arī viņa mūžībā aizgājušās dzīvesbiedres, dzejnieces Ludmilas Azarovas (1935—2012) piemiņas vieta. Pieminekļa autori ir arhitekti Ingūna Rībena un Uģis Zābers un tēlnieks Gļebs Panteļejevs. Pieminekļa idejas pamatā ir O. Vācieša dzejoļu krājuma "Zibens pareizrakstība" poētika, un esošais dzejnieka portrets ir atveidots zibens šķērsgriezumā, savukārt L. Azarovas kapavieta attēlota kā balta lode, simbolizējot saulesgaismu un līdzsvaru.

Carnikavas promenāde 
Latvijā garākā promenāde uz jūru ar cieto segumu, kas 1800 metru garumā stiepjas cauri dabas parkam “Piejūra” līdz pašai jūrai. Carnikavas promenādes betona plātņu segumā ietverts Līvu ceļa raksta koncepts, attēlojot trīs krāsu (melna, balta, sarkana) vilni kā Gaujas un piekrastes simbolu. Cieto segumu kāpu zonā nomaina koka laipas, savukārt pirms noejas uz jūru ir 4x4 m liela koka skatu platforma.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

Vidzeme
Ādažu novada pagasti