joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ogres novads (2002—2021)

Ogres novads bija pašvaldība Vidzemes dienvidrietumos. Tajā ietilpa bijušā Ogres rajona Ogres pilsēta un 9 pagasti. Novada administratīvais centrs bija Ogre. Robežojās ar Ikšķiles, Ropažu, Mālpils, Amatas, Vecpiebalgas, Ērgļu, Kokneses, Aizkraukles, Skrīveru, Lielvārdes un Ķeguma novadiem.

Pēc 2021. gada Administratīvi teritoriālās reformas novadā iekļauti Birzgales pagasts, Ikšķiles pilsēta, Jumpravas pagasts, Krapes pagasts, Ķeguma pilsēta, Ķeipenes pagasts, Lauberes pagasts, Lēdmanes pagasts, Lielvārdes pagasts, Lielvārdes pilsēta, Madlienas pagasts, Mazozolu pagasts, Meņģeles pagasts, Ogres valstspilsēta, Ogresgala pagasts, Rembates pagasts, Suntažu pagasts, Taurupes pagasts, Tīnūžu pagasts un Tomes pagasts.

Vēsture

Ievērojamas vietas

Ievērojami novadnieki

Ģeogrāfija

Virsmas reljefs, klimats, ūdeņi
Ogres novada teritorijas reljefā dominē lēzeni viļņots līdzenums ar maziem un vidēja lieluma pauguriem. Virsmas vidējais absolūtais augstums mainās 20—50 m robežās. Novada D daļā, kas ir zemāka, atrodas plašā Daugavas ieleja, gar kuru R—A virzienā turpina stiepties Ogres Kangaru osu virkne. Ogres novadā kopumā ir siltāks un sausāks nekā rajona vidusdaļā un A daļā. Gaisa vidējā diennakts temperatūra janvārī ir ap −6 °C, bet jūlijā — ap 17,2 °C. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 600 — 700 mm. Novada D daļā plūst Daugava; vidusdaļā novadu šķērso Ogres upe, kurā ieplūst Ranka. Novadā ir vēl arī mazākas upītes — Ķiļupe, Urga, Kazupe u.c. sīkupītes. Ogres upes krastos vietām atsedzas dolomītu pamatieži, kuros var atrast senu jūras gliemežu brahiopodu pārakmeņojušās atliekas. Novada teritorija neizceļas ar sevišķu mežainumu. Tas ir mazāks nekā vidēji rajonā — tikai 29%. Tikai Z daļā ir lielāki mežu masīvi. Taču pagastā aug 28 dižkoki. Ogresgala ciemā Ogres krastā aug Ogres rajonā lielākā vīksna (stumbra apkārtmērs 6,5 m). Ievērības cienīgus apmērus ir sasniedzis tāds ļoti lēni augošs krūms kā kadiķis — Neteiču kadiķa stumbra apkārtmērs ir 1,3 m. Ievērību pelna arī Vecdupānu liepa (5,7 m un 5,4 m) Ogres kreisajā krastā apmēram 2 km lejpus Ogresgala, bet no ozoliem — Krauzu dižozols (5,8 m) Rankas labajā krastā apmēram 1,5 km augšpus Ogresgala.
Meži aizņem 42% no novada teritorijas.

Administratīvais iedalījums

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Apdzīvotās vietas

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība

Sports

Kultūra

Reliģija

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Teika par Kangaru kalnu rašanos ( Teksts un tā audioieraksts, teicējs Ēriks Pozemovskis) 

 
Latvijas bijušie novadi
Lielvārdes novads

Lielvārdes novads bija pašvaldība Vidzemes dienvidu daļā, kas izveidota 2004. gadā, reorganizējot Lielvārdes pilsētu ar lauku teritoriju. 2009. gadā novadam pievienoja Jumpravas un Lēdmanes pagastus, bet Lielvārdes lauku teritoriju pārdēvēja par Lielvārdes pagastu. Novada centrs bija Lielvārde.

2021. gadā Lielvārdes novadu pievienoja Ogres novadam.

Daba 

Meži aizņem tikai 33% no platības.

Vēsture

Teritoriālais iedalījums

Apdzīvotās vietas 

 Lielvārde
 Jumprava
 Lēdmane
 Kaibala
 Dzelmes
 Aronijas
 Annas
 Svētiņi
 Senči

Iedzīvotāji

Etniskais sastāvs

Pašvaldība

Tautsaimniecība

Izglītība 
Izglītības pirmsākumi Lielvārdē meklējami jau 1689. gadā. Turpmākajos gados Lielvārdē dažādās vietās un ēkās ir darbojusies draudzes skola, 2-, 4-, un 6- gadīgā pamatskola un nepilnā vidusskola.

Kaibalas skola ir vecākā līdz mūsu dienām saglabājusies skola Lielvārdes novadā.

Kopumā Lielvārdēs novadā ir 7 izglītības iestādes:
 Edgara Kauliņa Lielvārdes vidusskola
 Lielvārdes pamatskola
 Jumpravas pamatskola
 Lēdmanes pamatskola
 Valdemāra pamatskola
 VPII "Pūt vējiņi"
 VPII "Zvaniņš"

Sports 
Lielvārdē ir ļoti populārs florbols. Lielvārde/FatPipe ir trīskārtēji Latvijas florbola Virslīgas čempioni.

Kultūra

Reliģija

Ievērojami novadnieki 
 Pauls Kvelde (1927-2017), latviešu diriģents
 Andrejs Pumpurs (1841-1902), latviešu rakstnieks, eposa "Lāčplēsis" autors, karavīrs
 Auseklis (1850-1879), latviešu dzejnieks, pedagogs, publicists
 Edgars Kauliņš (1903-1979), latviešu lauksaimnieks, kolhoza "Lāčplēsis" priekšsēdētājs
 Gunārs Priede (1928-2000), latviešu dramaturgs
 Uldis Žagata (1928-2015), latviešu horeogrāfs un deju pedagogs
 Ivande Kaija (1876—1942), īstajā vārdā Antonija Lūkina (dzimusi Meldere-Millere), latviešu rakstniece.
 Dzintra Klētniece (1946—2016), latviešu teātra aktrise un režisore.
 Aija Andrejeva (1986), latviešu dziedātāja
 Oļegs Andrejevs (mūziķis) (1962), latviešu mūziķis
 Olga Rajecka (1962), latviešu dziedātāja un vokālā pedagoģe
 Āris Matesovičs (1992), latviešu aktieris

Ievērojamas vietas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 

 
Latvijas bijušie novadi
Ciemupe

Ciemupe ir ciems Ogres novadā, Ogresgala pagastā, 4 km uz dienvidaustrumiem no Ogres. Tā atrodas Daugavas labajā krastā pie galvenā autoceļa A6 (Rīga-Daugavpils) un dzelzceļa līnijas Rīga—Daugavpils (pieturas punkts Ciemupe).

Ciemupē atrodas Tautas nams, bibliotēka, maizes ceptuve "Imanta" kafejnīca "Dakota" un autoserviss, kā arī vairāki nelieli rūpniecības uzņēmumi.

Vēsture 
No 10. līdz 13. gadsimtam tagadējās Ciemupes teritorijā atradās lībiešu apmetne un senkapi, taču ir arheoloģijas liecības arī no akmens laikmeta. Artefakti, kas tika atrasti "Čabu" apmetnē 2007. gada arheoloģiskajos izrakumos, liecina par ķemmīšu keramikas kultūru.

Ciemupē ir dzīvojis Dāvis Ādams, zemnieks, sabiedriskais un pašvaldības darbinieks Ikšķiles pagastā, Ogresgala pagasta dibinātājs, Sprēstiņu Lauksaimniecības biedrības izveidotājs un 1905. gada revolūcijas un Pirmā pasaules kara notikumu liecinieks. Savā dzīvesstāstā, kas risinājies pirms 100 gadiem, ataino dzīvi Ciemupē 19. gadsimta otrajā pusē un 20. gadsimta sākumā. Šajā darbā atklājas laikmeta kolorīts, valdošā iekārta, sadzīve, cilvēki, daba. Liels ieguvums novadpētniecībā ir viņa piefiksētā Ķēķu skolas pirmsākumu vēsture. Autors min konkrētus faktus par skolas dzīvi, tā iezīmējot izglītības sistēmas iespējas 19. gadsimtā. D. Ādama dienasgrāmatu nākamajām paaudzēm saglabājusi viņa mazmeita Ausma Ūzule. 2017. gadā tika izdota šī dienasgrāmata — Dāvis Ādams "Atmiņu paradīze".

Galerija

Atsauces 

Latvijas lielciemi
Haleba

Haleba jeb Alepa (, ), arī Alepo (no ), ir lielpilsēta Sīrijas ziemeļos un viena no Sīrijas provinču centriem. Haleba atrodas Sīrijas ziemeļos starp Orontas un Eifratas upēm, tuksnešainā apvidū. Šī pilsēta pie senā ceļa no Vidusjūras piekrastes uz Priekšāziju ir viena no vecākajām pilsētām pasaulē, ievērojama ar vēsturisko apbūvi, kā dēļ ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Arheoloģiskie izrakumi liecina par apdzīvotas vietas pastāvēšanu Senās Divupes laikā. Pilsēta ar nosaukumu Ha-lam pirmo reizi minēta Eblas ķīļrakstos (ap 2500.—2250. gadu p.m.ē.).  
Ar vairāk nekā 2 miljoniem iedzīvotāju Haleba pirms Sīrijas pilsoņu kara bija lielākā pilsēta Sīrijā, apsteidzot galvaspilsētu Damasku. 
Sīrijas pilsoņu kara laikā kopš 2012. gada vasaras notika kaujas par Alepo, kuru laikā daļa no pilsētas tika nopostīta. Pēc četru gadu aplenkuma 2016. gada decembrī Sīrijas valdības spēki iekaroja Alepo austrumu daļu.

Nosaukums 
Pašreizējais pilsētas nosaukums cēlies no akadiešu valodas vārda Halab (arī Halap, Halba, Halbi), vēlāk hetu valodā lietots nosaukums  Ḫalpa. Nosaukums Halab veidojies arī mijiedarbībā ar arābu valodas vārdu "(piena) slaukšana", ko saista ar leģendāro Ābrama uzturēšanos pilsētā un piena dalīšanu trūcīgajiem. Seleikīdu impērijas laikā bija pazīstama kā Beroia ().

Atsauces 

Sīrijas vēsture
Sīrijas pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Sīrijā
Opel Agila

Opel Agila ir vācu auto ražotāja Opel pilsētas auto tipa auto modelis. To ražo kopš 2000. gada. Apvienotā Karalistē tās nosaukums ir Vauxhall Agila, bet dažās citās valstīs tās nosaukums ir Suzuki Splash. Pirmās paaudzes Agila (Opel Agila A) ražoja no 2000. gada līdz 2007. gadam, bet no 2008. gada sāka ražot otrās paaudzes Agila (Opel Agila B). Abi modeļi ir ražoti sadarbībā ar Suzuki.

Pirmās paaudzes Agila 

Pirmās paaudzes Agila ražoja no 2000. gada līdz 2007. gadam. Modelis tika bāzēts uz 1999. gada prototipu Concept-A. Pirmās paaudzes Opel Agila modeļiem pie nosaukuma ir pievienots modeļu sērijas atpazīstamības indekss A (Opel Agila A).

Tehniskie dati

Otrās paaudzes Agila 

Otrās paaudzes Agila ražo kopš 2008. gada un tas ir iepriekšējā sērijas modeļa aizstājējs. Pirmo reizi modelis tika prezentēts 2007. gada Frankfurtes auto izstādē. Otrās paaudzes Opel Agila modeļiem pie nosaukuma ir pievienots modeļu sērijas atpazīstamības indekss B (Opel Agila B).

Tehniskie dati

Skatīt arī 
 Opel

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Opel automobiļi
Opel Antara

Opel Antara ir vidēja lieluma apvidus auto, kuru ražo Dienvidkorejā ar Opel zīmolu. To sāka ražot 2007. gadā. Daudzās valstīs mašīnas nosaukums atšķiras. Antara priekštecis ir Opel Frontera un Opel Monterey. Lielākais motora tilpums kas pieejams mašīnai ir 3,2 litru motors.

Atsauces 

Opel automobiļi
Vācijas automašīnas
Opel Tigra

Opel Tigra ir vācu auto būves firmas Opel neliela copue tipa automašīna. Mašīnu ražoja no 1994. līdz 2000. gadam, un 2004. gadā tā razošanu atjaunoja. ''Tigra°° Apvienotajā Karalistē sauc par Vauxhall Tigra, Austrālijā par Holden Tigra, savukārt Brazīlijā un Meksikā par Chevrolet Tigra. Tās priekštecis ir Opel Manta un Opel Calibra.

Opel automobiļi
Opel Zafira

Opel Zafira ir vācu kompānijas Opel kompakts MPV klases auto. Zafira dažādās valstīs tiek tirgota ar citiem General Motors zīmoliem: Vauxhall, Holden un Chevrolet. Japānā mašīnu pārdeva kā Subaru Traviq. Zafirai ir kopumā septiņas sēdvietas. To sāka ražot 1999. gadā, un otrā Zafira paaudze parādījās 2005. gadā.

Opel automobiļi
Krustu kalns (Lietuva)

Krustu kalns () ir Lietuvas katoļu svētvieta agrākā pilskalna vietā, atrodas 12 km attālumā no Šauļiem, 10 km no topošā Saules kaujas memoriāla. Krustu kalnu katru gadu apmeklē tūkstošiem svētceļnieku un tūristu.

Vēsture 
Šīs vietas vēsture ir ļoti sena, 1991.-1993. gadā veiktie arheoloģiskie izrakumi apstiprināja zemgaļu vai žemaišu koka pils esamību Jurgaiču pilskalnā. Lietuvas krusta karu laikā 1348. gadā krustneši pili nodedzināja, tikai 15. gadsimtā žemaiši atteicās no savas tradicionālās reliģijas un pieņēma kristību.

Nav precīzi noskaidrojams, kad te parādījās pirmais krusts, taču uzskata, ka tas ir saistīts ar Lietuvā izplatīto tradīciju tos uzlikt ceļa malās un skaistajās vietās. Vēstures hronikās kalns pirmo reizi pieminēts 1850. gadā, un tiek uzskatīts, ka pats pirmais krusts uzlikts 1831. gadā pēc lietuviešu un poļu Novembra sacelšanās apspiešanas, krustu skaits pieauga pēc Janvāra sacelšanās dalībnieku pakāršanas pie Šauļiem. 

1900. gadā, kad krusti oficiāli tika skaitīti pirmo reizi, to bija tikai 130. Šobrīd to skaits tiek lēsts krietni virs 200 tūkstošiem, taču saskaitīt tos ir ārkārtīgi grūti, jo uz daudziem lielajiem krustiem ir sakārti vairāki desmiti mazāku krustiņu.

Pēc Lietuvas PSR Komunistiskās partijas Centrālkomitejas lēmuma 1961. gada 5. aprīlī ar buldozeriem un uguni tika iznīcināti 1500 krustu. Tas pats regulāri tika darīts arī pēc Roma Kalanta pašsadedzināšanās un disidentu kustības pieauguma 1973., 1974. un 1975. gadā, mēģinot kalnu arī appludināt, taču pēc visiem šiem grautiņiem krustu kļuva aizvien vairāk un vairāk. Lai arī to vairākus gadus stingri apsargāja, cilvēki vienalga naktīs atkal un atkal sanesa jaunus krustus. 

Arī 2007. gada janvārī kalnā notikušais ugunsgrēks neko nespēja nodarīt - jau vasarā izdegusī vieta bija "aizaudzēta" ar jauniem krustiem. Lielākais notikums kalna vēsturē ir Romas pāvesta Jāņa Pāvila II apmeklējums 1993. gadā. Gadu vēlāk te uzstādīja viņa dāvinājumu Krustu kalnam.

Franciskāņu klosteris 
Apmēram 300 metrus aiz Krustu kalna paceļas franciskāņu klosteris. Sarkano ķieģeļu būve ir iesvētīta 2000. gadā, bet uzbūvēt šo klosteri pamudināja pāvests, viesodamies Vernas franciskāņu klosterī Itālijā. Klostera projekta izstrādē piedalījās itāļu un lietuviešu arhitekti, un pāvests tam devis savu svētību 1997. gadā. Klosteri ir iespējams apmeklēt, ekskursijas tajā vada mūki. Ekskursija parasti sākas lūgšanu zālē, pa kuras logu labi pārredzams Krustu kalns. Klostera pagalma vidū paceļas Svētā Franciska skulptūra.

Atsauces 

Lietuva
Katoļu svētvietas
Svētceļojumi
Templis

Templis () jeb svētnīca ir celtne, kas paredzēta reliģiskām vai garīgām aktivitātēm, tas ir, lūgšanas, upurēšanas un cita veida pasākumiem. Tā, piemēram, kristietībā galvenie tempļi tiek saukti par baznīcām, iekams islāma pasaulē — par mošejām, bet jūdaismā — par sinagogām.

Kopsavilkums 

Jēdziens "templis" ir aizgūts no latīņu valodas vārda templum, kas pirmo reizi parādījās ap 6. gadsimtu p.m.ē., lai tādejādi apzīmētu ikvienu seno romiešu reliģisko celtni. Mūsdienās ar to visbiežāk apzīmē ikvienu konstrukciju, kas paredzēta reliģiskām vai garīgām aktivitātēm kā, piemēram, personīgajām lūgšanām, dievu pielūgsmei, meditācijai vai upurēšanai.

Pēc atsevišķu arheologu domām, senākais templis ar nosaukumu Gobekli Tepe, kas sevī galvenokārt ietver mākslīgi apstrādātu megalītisku akmens bluķu izkārtojumu plašā teritorijā, ir atrodams mūsdienu Turcijas dienvidaustrumu daļā, apmēram, 10 kilometru attālumā no Šanliurfas un tiek datēts ar 9000. gadu p.m.ē. Savukārt lielākais tempļa komplekss, kas sevī ietver vairāk kā tūkstots dažādas celtnes un aizņem aptuveni 160 hektāru lielu platību, ir Ankorvats, kas atrodas mūsdienu Kambodžā un tika uzcelts 12. gadsimtā.

Tempļiem kā galvenajiem reliģiskās darbības centriem bija būtiska loma gandrīz ikvienas seno laiku civilizācijas sabiedrībā, kur tie visdažādākajās formās bija atrodami Senajā Divupē, Senajā Ēģiptē, Senajā Grieķijā, Senajā Romā, Senajā Ķīnā, Senajā Indijā, kā arī seno Amerikas civilizāciju sastāvā. Pēc kristietības nostiprināšanās mūsu ēras pirmajos gadsimtos vārds "templis" pakāpeniski tika aizstāts ar citiem svētnīcas apzīmējumiem kā "baznīca" un "katedrāle", lai tādejādi to vairāk saistītu tieši ar pagānisko kultūru, kas netika uzlūkota kā kristietības sastāvdaļa. Šī iemesla dēļ mūsdienu kristietībā galvenās svētnīcas tiek sauktas par baznīcām, iekams islāma pasaulē — par mošejām, bet jūdaismā — par sinagogām.

Skatīt arī 
 Baznīca
 Kapela
 Mošeja
 Partenons
 Sinagoga
 Zikurāts

Atsauces

Ārējās saites 

 Ancient History Encyclopedia ieraksts 
 Encyclopaedia Britannica ieraksts 

 
Reliģiozas būves
Vārdnīca

Vārdnīca ir grāmata, kurā alfabētiskā secībā ir sakārtoti kādas valodas vārdi un doti to tulkojums citā valodā, skaidrojums, izruna un cita informācija. Eksistē arī tādas vārdnīcas, kurās šie vārdi tajā pašā valodā ir paskaidroti, ko tie nozīmē. Šādas vārdnīcas sauc par skaidrojošām vārdnīcām, savukārt, ja ir norādīti citi vārdi ar līdzīgu nozīmi, to sauc par sinonīmu vārdnīcu.

Attīstoties internetam, ir parādījušās arī virtuālās jeb tiešsaistes vārdnīcas.

Vēsture 

Pasaulē par vienu no vecākajām vārdnīcām var uzskatīt Eblā (mūsdienu Sīrijas teritorijā) atrasto māla plāksnīšu krājumu, kurā ap 1500 ebliešu raksta zīmēm ir iztulkoti šumeru valodā.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 
 Vardnica.lv
 Angļu - Laviešu vārdnīca

Grāmatas
Valodniecība
Leksikogrāfija
Mācību materiāli
Bergmans

Bergmans ( — 'kalnietis' vai 'kalnracis'; sieviešu dzimtē Bergmane) ir zviedru cilmes uzvārds, kam vācu valodā sastopams līdzīgs uzvārds ar tādu pašu cilmi — Bergmanis (). Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Ingmārs Bergmans (Ingmar Bergman; 1918—2007) — zviedru kinorežisors;
 Ingrīda Bergmane (Ingrid Bergman; 1915—1982) — zviedru aktrise;
 Kārls Jūhans Bergmans (Carl Johan Bergman; 1978) — zviedru biatlonists.

Skatīt arī 
 Bergmanis

Zviedru uzvārdi
Juzefs Hilzens

Juzefs Ježijs Hilzens (, , dzimis , miris ) bija Hilzenu dzimtai piederīgs Latgales muižnieks, sabiedriskais darbinieks, rakstnieks.

Amati 
Braslavas stārasts, Inflantijas vaivadijas kastelāns (no 1760. gada), Minskas vaivads (no 1767. gada), Lietuvas liekņazistes tribunāla maršals (no 1767. gada), Mstislavas vaivads (no 1770. gadā).

Dzīvesgājums 
Juzefs Hilzens dzimis 1736. gadā vācbaltiešu cilmes Minskas vaivada Jana Augusta Hilzena un viņa sievas Konstances, dzimušas Broel-Plāteres ģimenē. Cēlis no Livonijas ordeņa bruņinieku Hilzenu dzimtas, kas pēc Livonijas konfederācijas sadalīšanas kalpoja Polijas un Lietuvas valdniekiem, viņa vectēvs Georgs Hilzens bija Viļakas stārasts. Saņēmis jezuītu izglītību, kopā ar savu draugu un privātskolotāju Karolu Virviču (Karol Wyrwicz) apceļoja Vāciju, Franciju un Itāliju. 1754. gadā kļuva par pāžu Polijas karaļa Augusta III galmā.

Ievēlēts par Inflantijas (1756) un Braslavas (1758) pārstāvi Polijas Seimā. Atbalstīja Staņislava Poņatovska ievēlēšanu par Polijas karali 1764. gadā. Piedalījās 1767. gada Repņina Seima darbā.

Savā 1783.gadā sacerētajā testamentā piešķīra saviem dzimtļaudīm „mūžīgu brīvību”, bet divas trešdaļas mantojuma ar Hilzenu-Šadursku fonda palīdzību novēlēja zinātnes un mākslas veicināšanai, jaunu slimnīcu un nespējnieku māju celšanai.

Brīvmūrnieciskā darbība 
Viļņas ložas „Svētā Kārļa bruņinieki“ (Rycerzy św. Karola) loceklis (1776). Varšavas ložas „Catherine á l'Ètoile du Nord" ("Katrīna pie Ziemeļzvaigznes”) pirmais meistars, Polijas provinciālložas lielmeistars (1778-1781), Polijas karalistes un Lietuvas dižkunigaitijas nacionālās lielložas „Grand Orient de Royaume de Pologne et du Grand Duché de Lithuanie” lielmeistara Ignācija Potocka vietnieks no 1783. gada.

Apbalvojumi 
 Baltā ērgļa ordenis (Order Orła Białego) - 1762. gadā
 Sv.Staņislava ordenis (Order Świętego Stanisława) - 1767. gadā

Atsauces

Ārējās saites 
INTERNETOWY POLSKI SŁOWNIK BIOGRAFICZNY  

1736. gadā dzimušie
1786. gadā mirušie
Brīvmūrnieki
Inflantijas kastelāni
Hilzeni
Johans Frīdrihs Hartknohs

Johans Frīdrihs Hartknohs (; dzimis  Goldapā, miris  Rīgā) bija vācu grāmatu tirgotājs, izdevējs.

Dzīvesgājums 
Johans Frīdrihs Hartknohs dzimis 1740. gadā Austrumprūsijas pilsētā Goldapā. Pēc izglītības iegūšanas strādāja J. J. Kantera grāmatu veikalā, 1762. gadā, līdz ar jauna veikala atvēršanu, viņš pārcēlās uz Jelgavu kā grāmatu veikala vadītājs. Ierosināja J. G. Herderam apmesties Rīgā (1764).

1765. gadā Hartknohs pārcēlās uz Rīgu, kur iekārtoja savu tipogrāfiju. Rīgas grāmatspiestuvē viņš iespieda sava drauga Imanuela Kanta grāmatu „Tīrā prāta kritika” („Kritik der reinen Vernunft”), bija arī citu Kanta un Herdera grāmatu pirmizdevējs. Bija galvenais grāmatu piegādātājs Sanktpēterbugas Zinātņu akadēmijai (1783). Rīgas ložas „Zum Schwerdt“ brālis, 4.grāds.

Pēc viņa nāves Hartknoha grāmatu apgādu pārņēma viņa dēls Johans Frīdrihs Hartknohs (1768-1819), kas 1790. gadā no J. F. Stefenhāgena atpirka G. F. Stendera “Lettisches Lexicon” (1791) izdošanas tiesības. 1794. gadā viņš publicēja Ernsta Hladni darbu Über den Ursprung der von Pallas gefundenen und anderer ihr ehnlichen Eisenmassen und über einige damit in Verbindung stehende Naturerscheinungen, kas uzskatāms par meteorītu pētniecības klasiku. 1799. gadā apgādu pārcēla uz Leipcigu, bet Rīgas veikalu 1800. gadā pārdeva K. G. Hartmanim.

Ārējās saites 
  ADB:Hartknoch, Johann Friedrich de.wikisource.org
  Hartknoch, Johann Friedrich zeno.org

Latvijas izdevēji
Prūsijas cilvēki
Brīvmūrnieki
1740. gadā dzimušie
1789. gadā mirušie
Oto Hermanis fon der Hovens

Oto Hermanis fon der Hovens () (1740-1806) bija politiķis, Kurzemes landtāga deputāts, Kurzemes un Zemgales hercogistes pārstāvis Varšavā. Vēlāk bijis Kurzemes bruņniecības sekretārs, parakstījis Kurzemes hercogistes pievienošanas aktu Krievijas impērijai (1795), pēc tam slepenpadomnieks, senators Pēterburgā.

Dzīvesgājums 
Oto Hermanis fon der Hovens dzimis 1740. gada 13. novembrī Bukaišu muižā (Fockenhof, tagad - Tērvetes novads) Kurzemes un Zemgales hercogistes galminieka Oto Kristofera fon der Hovena un viņa sievas Elizabetes Dorotejas, dzimušas fon Mirbahas, ģimenē. Līdz 1759. gadam Hovens studēja tieslietas Ķīles, pēc tam līdz 1761. gadam Strasbūras universitātē.

1763. gadā viņš atgriezās dzimtenē, kur iesaistījās Saksijas prinča Kārļa Kristiana Jozefa pusē cīņā par Kurzemes hercoga troni pret Ernstu Johanu Bīronu. Pēc tam, kad 1764. gada decembrī Polijas karalis Staņislavs Poņatovskis izlēņoja Kurzemes hercogisti Ernestam Johanam un viņa troņmantniekam princim Pēterim, Hovens 1765.-1771. gadā bija Kurzemes bruņniecības pārstāvis Polijas karaļa galmā, kur 1769. gadā pretojās Pētera Bīrona apstiprināšanai Kurzemes hercoga amatā. Par ko Krievijas ķeizariene Katrīna II lika viņu Varšavā apcietināt un trīs gadus (1771-1774) turēt ieslodzījumā Rīgas citadelē. 1776.-1786. gadā Hovens tika ievēlēts par Kurzemes bruņniecības sekretāru un panāca izlīgumu starp hercogu Pēteri un Kurzemes bruņniecību, par ko viņam tika piešķirta tūkstoš dālderu gada pensija.

1778.-1780. gadā viņu no jauna nosūtīja kā Kurzemes sūtni Varšavas galmā. 1779. gadā Oto Hermanis fon der Hovens bija Jelgavas Jāņa ložas „Zu den drey Gekrönten Schwerdtern“ krēsla meistars un 1780. gadā Jelgavas adopcijas ložas „Loge d’Adoption des trois Cœurs couronnés“ inspektors. Hovens piedalījās Kurzemes-Krievijas robežkomisijā, kas 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada (tagadējās Jūrmalas pilsētas teritorijas) atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas impērijai. Šajā laikā viņš bija mainījis politiskos uzskatus un kļuvis par Krievijas interešu aizstāvi, tika iecelts par Skrundas pilskungu, Kuldīgas virspilskungu un bruņniecības maršalu, bet 1786. gadā par Jelgavas virsburggrāfu (Oberburggraf).

1795. gadā Hovens pret hercoga gribu parakstīja Kurzemes un Zemgales hercogistes aneksijas aktu, par ko tika iecelts par Krievijas slepenpadomnieku. Vēlāk Pāvils I viņu iecēla par senatoru Pēterburgā.

Miris 1806. gada 15. jūnijā Gulbenes pasta stacijā.

Galvenie darbi 
 "De sanctitate legatorum" - "Par sūtņu neaizskaramību" (1759. gada 17. novembrī Ķīles universitātē aistāvētais doktora darbs)

Literatūra 
 Deutsch-Baltisches biographisches Lexikon. Böhlau 1970
 Kurland und seine Ritterschaft. Ilmgau Verlag 1971
 Mesenhöller: Ständische Modernisierung Akademie 2009

1740. gadā dzimušie
1806. gadā mirušie
Dobeles novadā dzimušie
Kurzemes un Zemgales hercogiste
Kurzemes vēsture
Kāzas

Kāzas jeb vedības ir ceremonija, kuras laikā tiek noslēgta laulība. Dažādām tautām un etniskām grupām kāzu tradīcijas un rituāli ir atšķirīgi. Pirms kāzām vīrieti sauc par līgavaini, sievieti — līgavu, pēc kāzām viņi attiecīgi pārtop par vīru un sievu.

Senlatviešu tradīcijas un ieražas 

Vissenākās sievas apņemšanas tradīcijas bija līgavas zagšana un pirkšana par naudu. Kopš 16. gadsimta šo tradīciju nomaina vedības (kāzas jeb laulības), kas ir dainās visvairāk apdziedātais mūža gods. Vedības parasti notiek rudenī, kad lauku darbi apdarīti, novākta raža; tās ilgst vismaz trīs dienas. Šim notikumam gatavojas gan līgavas, gan tautiešu piederīgie. Vedībās varēja ierasties arī nelūgti viesi, ko sauca par stāvmačiem.

Garlība Merķeļa 1798.—1799. gada darbā „Vidzemes senatne” (Die Vorzeit Livlands) otrās daļas VIII. nodaļā „Kāzu ieražas un sievu sastāvība” aprakstītas senlatviešu vedību ieražas, uzsverot to daudzveidību:

Atsauces

Ārējās saites 
Linda Zalāne (2016. gada 29. marts). Dievturu kāzas . PRECOS. Skatīts: 2016. gada 17. septembrī.

Laulības
Antropoloģija
Daugmales pagasts

Daugmales pagasts ir viena no Ķekavas novada administratīvajām teritorijām tā austrumos, Daugavas kreisajā krastā. Robežojas ar sava novada Ķekavas pagastu un Baldones pagastu, Ogres novada Tomes pagastu un pa Daugavu ar Ogres novada Tīnūžu pagastu un Salaspils novada Salaspils pagastu.

Daba 
Pagasta platība ir 6263 ha, no kuriem lauksaimniecībā izmantojamā zeme ir 1365,6 ha (22%), meži 3796,8 ha (61%).

Hidrogrāfija 
Upes: Ēturga, Meitupe, Raģupīte, Varžupīte.

Ezeri: Lejasezers.

Vēsture 
Izveidots kā Līves-Bramberģes pagasts, 1920. gada zemes reformas laikā Līves muiža sadalīta 78 vienībās 540 ha kopplatībā, Brambergas muiža 36 vienībās 161 ha kopplatībā, bet Kalna muiža 18 vienībās 126 ha kopplatībā.  
1925. gadā to pārdēvēja par Daugmales pagastu.
1935. gadā Rīgas apriņķa Daugmales pagasta platība bija 24,2 km² un tajā dzīvoja 859 iedzīvotāji. 

1945. gadā pagastā izveidoja Daugmales un Strēlnieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Daugmales ciems ietilpis Ogres apriņķī (1947-1949) un Baldones (1949-1974) un Rīgas (1947-1951; 1974-1990) rajonos. 1951. gadā Daugmales ciemu likvidēja, teritoriju pievienojot Strēlnieku ciemam. 1960. gadā likvidēts Strēlnieku ciems, tā teritoriju sadalot starp Ķekavas ciemu un Ķeguma lauku teritoriju. Daugmales ciems atjaunots 1974. gadā, izdalot tā teritoriju no Ķekavas ciema. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Daugmales pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ķekavas novadā.

Kultūrvēsturiskie pieminekļi

Daugmales pilskalns 

Daugmales pilskalns ir sena apdzīvota vieta Latvijā. Tas bijis apdzīvots jau 2. gadu tūkstotī p.m.ē.. No 10. līdz 12. gadsimtam tas bijis viens no lielākajiem tirdzniecības un amatniecības centriem Baltijā. To apdzīvoja zemgaļi un lībieši. Par tirdzniecības sakariem liecina no Krievzemes, Skandināvijas, Rietumeiropas, Bizantijas, Ungārijas un arābu zemēm ievestas senlietas, kas atrastas arheoloģiskos izrakumos. Pilskalna aizsargvalnis ir 7 m augsts un 80 m garš. Tā tuvumā atradusies senpilsēta un kapulauks.

Nāves sala 

Nāves sala, agrāk pussala, tagad sala, pazīstama no Pirmā Pasaules kara kaujām. Šeit bija ierīkots nocietināts placdarms garnizonam, kas bija palicis Daugavas kreisajā krastā pēc krievu armijas atkāpšanās 1915. gada rudenī.
Šeit  notika vācu armijas gāzu uzbrukums. 
 valsts prezidents Jānis Čakste atklāja pieminekli Nāves salas aizstāvjiem. Tā autors bija Eižens Laube.

Citi objekti 
 Sakaiņu pilskalns, 32 m augsts. 
 Senču svētkalniņš ar tēlnieka Tālivalža Muzikanta skulptūru "Važu rāvējs" (1994.)
 Raģu dižozoli, apkārtmērs 6 — 6,95 m.
 Lejas ezers

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākā apdzīvotā vieta un pagasta centrs ir Daugmale.

Dzimuši 
 Vilhelms fon Līvens (1800—1880), ģenerālis, Baltijas guberņu un Rīgas ģenerālgubernators (1861-1864)
 Jānis Briedis, tēlnieks

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Bauskas apriņķis
Zemgale
Ķekavas novada pagasti
 
Ķekavas pagasts
Faru

Faru () ir Portugāles dienvidos esoša pilsēta un municipalitāte. Pilsētā dzīvo aptuveni 50 000, savukārt pašā municipalitātē dzīvo 64 560 tūkstoši iedzīvotāju.

Faru galvenie tūrisma apskates objekti pludmales un dienvidu piekraste. 

Pie pilsētas atrodas starptautiska lidosta, ko izmanto daudzas zemo cenu lidsabiedrības.

Portugāles pilsētas
Lopkopība

Lopkopība ir lauksaimniecības nozare, kurā nodarbojas ar mājdzīvnieku audzēšanu, lai iegūtu dzīvnieku izcelsmes produktus, piemēram, gaļu (piemēram, no cūkām), pienu (no govīm), vilnu (no aitām) utt.

Lopkopības aizsākumi ir meklējami senā pagātnē, kad, noslēdzoties pēdējam ledus laikmetam, cilvēki pieradināja pirmos mājdzīvniekus. Pāris tūkstošos gadu norisinājās sociālekonomiska revolūcija, nomainot iepriekš pastāvošo "mednieku un vācēju" kultūras kārtību. Šo revolūciju iezīmēja augu un dzīvnieku domestikācija, un dažos autoritatīvos rakstos tā raksturota kā svarīgākais un iespaidīgākais notikums mūsu sugas vēsturē.

Lopkopība attīstījās reizē ar zemkopību, un tas nodrošināja cilvēkiem iztiku. Rezultātā ciltis pārstāja klejot un apmetās uz dzīvi vienuviet. Lopkopība arī samazināja patērēto laiku un enerģiju barības iegūšanai. Pirms tam mednieki patērēja daudz laika medībās.

Latvijā lopkopība piedzīvojusi plašu attīstību un tai ir bagāta vēsture. Galvenā lopkopības nozare Latvijā pašlaik ir piena lopkopība.
Mūsdienās, kad lopkopībā ir pārņemtas industriālās ražošanas metodes (masveida dzīvnieku audzēšana fermās), var runāt par industriālo lopkopību.

Piezīmes un atsauces
Tipogrāfija

Tipogrāfija ( — 'druka' un gráphein — 'apraksts') ir poligrāfijas ražošanas uzņēmums, kur notiek pirmsiespiešanas procesi (iespiedplates izgatavošana, fotoformu izgatavošana), tiražēšana, druka un arī pēcapstrādes procesi izdrukātai produkcijai (brošēšana, laminēšana, līmēšana, izciršana, lakošana u.c.).

Tipogrāfija
Prāta Vētras diskogrāfija

MeŠī ir latviešu grupas "Prāta Vētra" diskogrāfija. Prāta Vētra kopumā ir izdevusi 11 studijas albumus latviešu valodā un 11 angļu valodā. 2000. gadā tika izdota izlase latviešu valodā "Izlase '89-'99" un 2004. gadā tika pārizdots albums "Veronika". Prāta Vētra ir izdevusi arī 11 singlus. Ir izdoti arī seši DVD.

Studijas albumi

Labāko dziesmu izlases

Albumi, kas izdoti kopā ar Prāta Vētru

Singli

Radio singli 
(Iekavās vieta Latvian Airplay Top)

1990.-2000. gadi

2001.-2010. gadi

Koncertalbumi 

Diskogrāfijas
Bolometrs

Bolometrs ir mērinstruments starojuma enerģijas mērīšanai. To 1878. gadā izgudroja amerikāņu astronoms Semjuels Pīrponts Lenglijs (Samuel Pierpont Langley). Bolometra galvenā sastāvdaļa ir ļoti plānas platīna, germānija vai cita vadoša materiāla plāksnītes, kuras ir melninātas, lai labāk uztvertu starojumu. Plāksnītes starojuma ietekmē sasilst un mainās (palielinās) to elektriskā pretestība, kuru var viegli izmērīt. Bolometrs ir jūtīgs pret visu starojuma spektru. Visbiežāk to izmanto astronomijā debess ķermeņu starojuma mērīšanai.

Mērinstrumenti
Staļina līnija

Staļina līnija bija no 1928. līdz 1939. gadam izbūvēta nocietinājumu līnija gar PSRS rietumu robežu. Līniju veidoja nocietinātie rajoni () ar betona bunkuriem un ložmetēju dotiem (, ), tāpat kā Francijas Mažino līnijā.

Līnija sastāvēja no Karēlijas, Kingisepas un Pleskavas nocietinātajiem rajoniem Krievijā, Polockas, Minskas, Moziras nocietinātajiem rajoniem Baltkrievijā, Korosteņas, Kijevas, Novohradas-Volinskas, Letičevskas (pie Viņņicas), Mogiļevas-Podoļskas, Ribņicas un Tiraspoles nocietinātajiem rajoniem Ukrainā.  
1938. gadā starp tiem sāka celt astoņus jaunus nocietinātos rajonus pie Ostrovas, Sebežas, Sluckas, Šepetovas, Izjaslavas, Starokonstantinovas, Ostropoles un Kameņecas-Podoļskas, kas netika pabeigti.

Vēsture 
Nocietinājumu izveide tika sākta jau 1928. gadā, gatavojoties karam ar Rietumvalstīm gar PSRS robežu ar Somiju, Igauniju, Latviju, Lietuvu, Poliju un Rumāniju. Ziemeļos tā sākās Karēlijas šaurumā un pie Narvas Somijas līča piekrastē.  Gar Peipusa ezera krastu stiepās līdz Pleskavai, tālāk gar Veļikajas upes krastu līdz Ostrovai un Idricai.

1936. gada decembrī Latvijas avīze Сегодня šos nocietinājumus nodēvēja par "Staļina līniju", rakstu pārpublicēja britu avīze Daily Express, un tādējādi šis nosaukums kļuva populārs Rietumu presē. Padomju Savienībā šie nocietinājumi netika dēvēti par "Staļina līniju".

Pēc Polijas kampaņas 1939. gadā un Baltijas valstu okupācijas 1940. gadā tika pieņemts lēmums pamest Staļina līniju, lai izveidotu tā saukto Molotova līniju anektētajā Lietuvā un Polijā. Daļa padomju ģenerāļu uzskatīja, ka prātīgāk būtu paturēt abas līnijas, lai iegūtu aizsardzības dziļumu, bet tas konfliktēja ar pirmskara padomju militārajām doktrīnām.

Ložmetēji tika pārvietoti, bet pārsvarā atradās noliktavās, kad tika uzsākta jaunās līnijas celtniecība. 1941. gada vācu iebrukuma brīdī jaunā līnija nebija pabeigta un Staļina līnija bija pārsvarā pamesta un neremontēta. Neviena no šīm līnijām nebija izmantojama aizsardzībai pret operāciju "Barbarosa".

Vērmahta "Austrumu valnis" 
Gatavojoties Sarkanās armijas uzbrukumam, Vērmahts 1943. gadā otrajā pusē Staļina līniju pārbūvēja par Panteras pozīciju (Panther-Stellung) jeb t.s. "Austrumu valni" (Ostwall). 1944. gada janvārī Vērmahta karaspēka grupa "Ziemeļi" atkāpās no Volhovas aizsardzības līnijas uz Veļikajas upes nocietināto rajonu.
 
Tas sastāvēja no galvenās aizsardzības līnijas Panther gar Veļikajas upi, otrās aizsardzības līnijas Reiner Opočka — Sebeža — Osveja ar papildus aizsardzības līniju Blau gar Zilupi un Latvijas—Krievijas robežu līdz Daugavai. Aizmugures aizsardzības līnija bija ierīkota gar Ludzas upi dienvidu virzienā līdz Rundēniem — Dagdai — Krāslavai.

Brīvdabas muzejs pie Minskas

Skatīt arī 
 KaUR

Ārējās saites 
 Fotogrāfijas no Staļina līnijas muzeja pie Minskas 
 KaUR (Карельский укрепленный район - Karēlijas nocietinājumu rajons) - www.nortfort.ru
 KiUR (Киевский укрепленный район - Kijevas nocietinājumu rajons)

Otrā pasaules kara aizsardzības līnijas
Fosilijas

Fosilijas ( — 'izrakts no zemes') jeb pārakmeņojumi ir dzīvnieku, augu vai citu organismu pārakmeņojušās paliekas, kā arī to darbības nospiedumi, piemēram, pēdu nospiedumi. Tās var būt no pāris milimetrus lielām baktērijām līdz milzīgiem, vairāk nekā tonnu sverošiem dinozauriem. To vecums var sasniegt vairākus miljonus gadu. Zinātne, kas nodarbojas ar fosiliju izpēti, ir paleontoloģija.

Fosiliju iedalījums 
Pēc fosiliju saglabāšanās veida izšķir eufosilijas (pārakmeņojies organisma ķermenis, tā daļas, fragmenti), ihnofosilijas (pārakmeņojušies pēdu nospiedumi un citi organismu darbības nospiedumi) un hemofosilijas (organisko molekulu fragmenti).

Savukārt pēc izmēriem izdala makrofosilijas un mikrofosilijas. Mikrofosilijas ir redzamas tikai mikroskopā, dažreiz vēl izdala nanofosilijas, kas ir vēl sīkākas, nav redzamas parastā mikroskopā. Pie mikrofosilijām pieder liecības par baktērijām un ziedputekšņiem.

Fosilizācija 

Fosilizācija jeb pārakmeņošanās ir process, kura rezultātā dzīvie organismi vai tā daļas sacietē. Fosilizācija norisinās reti, parasti organismi pēc nāves noārdās, citi organismi to izmanto kā enerģijas avotu. Visbiežāk fosilizācija ir notikusi, kad īsi pēc nāves organismu noklāja vide, kas neļauj citiem organismiem to noārdīt, piemēram, dubļi, nogruvumi, sveķi, lava. Laikam ritot, minerālvielas ieplūst organisma atliekās, kas organismu pārakmeņo. Fosilizācija parasti skar organisma cietās daļas, tas ir, kaulus, zobus, gliemežvākus. Reti ir sastopamas fosilijas, kas veidojas no mīkstiem audiem, piemēram, tārpu fosilijas.

Paleontoloģija 

Zinātne, kas nodarbojas ar fosiliju izpēti, ir paleontoloģija. Paleontologi fosilijas ir atraduši visā pasaulē, gan karstos tuksnešos, gan mitros tropu mežos. Fosilijas ļauj uzzināt, cik dažāda bioloģiskā daudzveidība ir bijusi pirms miljoniem gadu. Fosilijas sniedz arī informāciju par Zemes garozas izmaiņām. Piemēram, megalodona fosilija Jūtas štatā, Amerikas Savienotajās Valstīs, ļauj spriest, ka sen senos laikos šī teritorija ir bijusi zem ūdens. Jūras dzīvnieku fosilijas Himalajos apstiprina teoriju par šo kalnu rašanos, kad Indijas plātne sadūrās ar Eirāzijas plātni.

Fosiliju kolekcijas Latvijā 
Latvijas Dabas muzejā tiek glabāta plaša seno augu, dzīvnieku un citu organismu fosiliju kolekcija. Lielākā daļa no tām izveidojušās mezozoja un paleozoja laikā.

Atsauces

Ārējās saites
Nicas iekarošana (1543)

Nicas iekarošana notika 1543. gada augustā, 1541. gada Itāļu kara laikā, kad Franču un Osmaņu apvienotā armija uzbruka un iekaroja Svētās Romas impērijas pilsētu Nicu.

Osmaņu impērija
1543. gads
Nica
Svarcelšana

Svarcelšana ir spēka sporta veids, kurā mērķis ir uzcelt virs galvas pēc iespējas lielākas masas svaru stieni. Pamatā mūsdienās svarcelšanā sacenšas tikai divcīņā, t.i., raušanā un grūšanā, un paceltās masas skaita kopā.

Svarcelšana olimpiskajās spēlēs ir jau kopš 1896. gada (nebija 1900., 1908. un 1912. gadā). Šajā laikā sacensību programma un svarcēlāju kategorijas ir mainījušās. Līdz Svarcelšanas un kultūrisma federācijas (FIH) izveidošanai, svarcelāji sacentās spiešanā un grūšanā ar abām rokām, dažreiz arī raušanā un grūšanā ar vienu roku. Kopš 1920. gada svarcelšanas programmā bija trīscīņa (raušana, grūšana ar vienu roku un grūšana ar abām rokām). Kopš 1924. gada — pieccīņa (raušana un grūšana ar vienu roku, spiešana, raušana un grūšana ar abām rokām). No 1928. gada līdz 1972. gadam atkal trīscīņa (spiešana, raušana un grušana ar abām rokām) un visbeidzot no 1976. gada jau pieminētā divcīņa.
Svarcelšanu nevajadzētu jaukt ar spēka trīscīņu, kultūrismu vai vispārīgiem spēka treniņiem, izmantojot svara stieni. Svarcelšana ir olimpiskais sporta veids, kas sastāv no divām disciplīnām — raušanas un grūšanas.

Ārējās saites 

 Latvijas Svarcelšanas federācijas tīmekļa vietne

ang:Ȝearƿung (indryhtu)#Strengþuȝearƿung
Attal: Lords of Doom

Attal: Lords of doom ir atvērtā pirmkoda spēle, kas aizvien atrodas izstrādes procesā. Projekta mērķis ir radīt gājienu stratēģijas spēli, kas sevī apvienotu Heroes of Might and Magic 3 un Heroes of Might and Magic 5 idejas un spēlējamību. Projekts izlaidis pirmo spēles priešapskatu 2001. gada 22. februārī. Šobrīd spēle ir izlaiduma kandidāta statusā, kaut gan nerealizētās ieceres neļauj to uzskatīt par tādu statusu sasniegušu. Attal projekta lapā iekš Sourceforge ir norādīts, ka pie spēles izstrādes darbojas 11 izstrādātāji, tostarp 3 kā administratori.

Spēles iespējas 
 Spēli ir iespējams gan spēlēt pret mākslīgo intelektu, gan arī pret reāliem pretiniekiem tīklā - kā lokālajā, tā arī internetā. Pieejams arī daudzspēlētāju režīms. Spēle, būdama Heroes of Might and Magic klons, atdarina tos pašus principus: ekonomiskā attīstība un kara darbība. Instalācijas komplektā iekļauta arī karšu redaktors, kā arī iespēja spēlēt spēli, izvēloties kādu no divām grafiskām noformējuma tēmām: viduslaiku vai kiberpanku.

Neīstenotās iespējas 
Patlaban spēlē nav pieejama tādas Heroes of Might and Magic 3 raksturīgas pazīmes kā: 
 pils ēku un tādējādi arī tajās (ja protams tas iespējams) iegādājamo vienību uzlabošana,
 burvestību lietošana,
 kaujas vadības uzticēšana datoram,
 varoņa spēju un prasmju pieaugums proporcionāli pieredzes pieaugumam,
 iespēja ceļot pa ūdeni,
 u.c. mazāk nozīmīgas.
Šo iespēju iztrūkums mudina spēli drīzāk vērtēt Heroes of Might and Magic 2 līmenī un rada bažas vai ātrāk par nākamo gadu maz šīs neīstenotās iespējas būs iekļautas spēlē.

Skatīt arī 
 Gājienu stratēģija
 Heroes of Might and Magic 2
 Heroes of Might and Magic 3 
 Heroes of Might and Magic 5

Atsauces

Ārējās saites 
 Attal projekta vikipēdija 
 Attal projekta mājaslapa 

Gājienu stratēģijas datorspēles
Atvērtā pirmkoda programmatūra
Māņticība

Māņticība ir aizspriedumi, kuri veidojas tad, kad cilvēki novēro parādības, kurām nespēj rast cēloņus vai arī savu nezināšanu dēļ nespēj izskaidrot un tādēļ šīs parādības tiek uzskatītas par nākotnes vēstnešiem. Māņticīgi cilvēki arī mēdz nesāt sev līdzi dažādus talismanus, veikt dažādus it kā maģiskus žestus, kas pēc viņu domām nes veiksmi.
2000. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

2000. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss bija 45. Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas norisinājās 2000. gada 13. maijā Stokholmā, Zviedrijā. Konkurss notika 12 tūkstošu cilvēku klātbūtnē.

Šogad pirmoreiz tika stādīti priekšā divi jaunievedumi. Tika izlaista izlase ar visām 24 konkursa dziesmām. Otrkārt, Microsoft pirmoreiz raidīja konkursu tiešajā ēterā ar interneta palīdzību. Konkursā uzvarēja "Fly on the wings of love" dziesma, kuru izpildīja Brāļi Olseni.

Dalībvalstis un rezultāti

Balsojumu tabula

12 punkti 

Zemāk ir kopsavilkums par visiem 12 punktiem finālā:

Skatīt arī 
 Eirovīzijas dziesmu konkurss
 Eirodziesma 2000

Ārējās saites 
 Eirovīzijas oficiālā mājas lapa 
 Latvijas Eirovīzijas oficiālā mājas lapa

2000. gads mūzikā
Eirovīzijas dziesmu konkursi pēc gada
Birzgale

Birzgale ir ciems Ogres novada Birzgales pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie Zvirgzdes upes 31 km no novada centra Ogres, 20 km no tuvākās pilsētas Ķeguma un 66 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Birzgales muižas (Birsgallen) un mācītājmuižas (Mitten) zemes. Mācītājmuiža pēc vairākkārtējas nodegšanas līdz mūsdienām nav saglabājusies (tāpat kā Birzgales luterāņu baznīca, kur kalpojis arī Vecais Stenders), taču uz tās klēts pamatiem 1933. gadā uzbūvēts Tautas nams Skolas ielā 2, kas darbojas joprojām.

1932. gadā Birzgalei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. Birzgalē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, bērnudārzs, mūzikas skola, tautas nams, bibliotēka, muzejs "Rūķi" un pasts. Divus kilometrus uz ziemeļrietumiem no ciema atrodas pamestais Birzgales lidlauks.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Tome

Tome ir ciems Ogres novada rietumos Tomes pagastā 6 km no Ķeguma. Ciems izvietojies Daugavas pietekas Līčupes kreisajā krastā pie Rīgas — Jaunjelgavas (P85) autoceļa.

Vēsture 
Tomes apkaime ir apdzīvota jau no seniem laikiem. Nariņu senkapos veiktie arheoloģiskie atradumi liecina par 11.—12. gadsimta lībiešu apmetnes pastāvēšanu. Paši senkapi aizņem 240 m garu joslu gar Daugavas kreiso krastu. Šeit bijuši arī ugunskapi. Joprojām daudziem apkaimes māju nosaukumiem ir lībiska izcelsme. Par Tomes nosaukumu nav precīzu ziņu. Tikai kāds nostāsts vēstī, ka mēra laikos visi apkaimes iedzīvotāji apmiruši un esot palicis dzīvs tikai kāds vīrs vārdā Toms. Tā arī šo vietu it kā sākuši saukt par Toma ciemu ().

Daugavas krastā pie "Mazpantarsīļiem" atrodas Tomes skanste — 17. gadsimta nocietinājums ar vaļņiem, grāvjiem un bastionu atliekām.  augšpus Tomes skanstes pie "Jaunbaušiem" atradusies arī norobežota pilskalnveida senvieta — t.s. Upurkalns (Ķeguma ūdenskrātuve to izskalojusi).

Saimnieciskā dzīve Tomes apkaimē agrāk ir bijusi daudz rosīgāka. Ievērojami apvidus uzplaucis Kurzemes hercoga Jēkaba valdīšanas laikā. Ap 1640. gadu, līdz ar manufaktūru un amatniecības rašanos, Tomē pie vēlākās Annas pusmuižas izveidojās apdzīvota vieta, kurā apmetās arī tirgotāji. Izmantojot tranzītceļu no Lietuvas caur Vecmuižu (tagadējiem Vecumniekiem) un Tomi, uz Rīgu tika transportēts liels kravu daudzums. Ļoti liela nozīme tajā laikā bijusi liellaivu ostai pie Grīvām (pie Tomes muižas) un tuvumā esošajai baznīcai. Tomē pie Daugavas bija salpetra vārītava (par ko vēl liecina Sārmuļu māju nosaukums), kaļķu cepļi, darvas cepļi, papīrdzirnavas (1650—1710). Vietu, kur bijušas pulverdzirnavas, joprojām sauc par Pulverķi. Tomē bijušas arī mucenieku darbnīcas u.c. uzņēmumi, kam lielu postu nodarīja milzīgie 1709. gada Daugavas plūdi. Pēdējie uzņēmumi tika likvidēti 18. gadsimta beigās.

No jaunāko laiku objektiem minama Tomes luteriskā baznīca, kas pēc arhitekta Hermaņa Hilbiga projekta tika uzcelta 1907. gadā iepriekšējās nodegušās koka baznīcas vietā (koka baznīca bijusi celta 1730. gadā). Patlaban no vecās baznīcas saglabājies tikai apsūnojis uzkalns, taču 1999.—2003. gadā uzceltā jauna baznīcas ēka.

1930. gadā bijušā kroga vietā tika uzcelts Tomes tautas nams. 1924. gadā atjaunota Tomes skola, kas cieta Pirmajā pasaules kara 1916. gada kaujās. Tomes pamatskola slēgta pēc skolu reformas un tagad šeit ir novada muzejs un bibliotēka. Tomes zivju audzētavā atrodas arī māja, kurā savulaik atpūties Latvijas Valsts prezidents Kārlis Ulmanis — viņam patikusi klusā, paugurainā Tomes apkārtne un aukstie, dzidrie foreļavoti.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Jumprava (Jumpravas pagasts)

Jumprava ir ciems Ogres novadā, Jumpravas pagasta centrs. Atrodas 35 km no novada centra Ogres, 19 km no Lielvārdes un 65 km no Rīgas. Jumpravā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, mūzikas un mākslas skola, bērnudārzs, kultūras nams, bibliotēka.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta izveidojusies pie Rīgas—Krustpils dzelzceļa līnijas stacijas Jumprava. 1932. gadā Jumpravai piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Laubere

Laubere (agrāk Ozoli) ir ciems Ogres novada Lauberes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā netālu no Abzas upes  no novada centra Ogres un  no Rīgas.

Laubere vēstures avotos pirmo reizi minēta 1567. gadā Polijas karaļa Sigismunda Augusta dokumentā kā Loburen. Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie bijušās Ozolmuižas (Absenau) centra kā padomju saimniecības «Laubere» centrs; bijusī Lauberes muiža (Laubern) atradās tagadējos Krodziniekos. Lauberē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bērnu nams, bibliotēka (dibināta 1880. gadā), pasts. Ciema dienviddaļā atrodas Lauberes dobumakmens.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas vidējciemi
Lēdmane

Lēdmane ir ciems Ogres novada Lēdmanes pagastā, pagasta centrs. Lēdmane atrodas Lobes upes labajā krastā netālu no tās ietekas Ogrē  no novada centra Ogres,  no Lielvārdes un  no Rīgas.
Lēdmanē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, tautas nams, bibliotēka, pasts, aptieka, ģimenes ārsta prakse, vairāki veikali.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados uz Lēdmanes muižas zemes pie Lēdmanes pagasta valdes kā kolhoza "Lēdmane" centrs.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Meņģele

Meņģele ir ciems Ogres novada Meņģeles pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie Kangarupītes ietekas Ogrē un autoceļa V964  no novada centra Ogres un  no Rīgas. Meņģelē ir pagasta pārvalde, Taurupes pamatskolas Meņģeles filiāle, bērnudārzs «Auseklītis», tautas nams, bibliotēka, pasts, veikals, luterāņu baznīca. Apdzīvotā vieta veidojusies pie Meņģeles pagastvaldes un skolas 1,5 km no Meņģeles muižas centra; izaugusi padomju gados kā kolhoza «Meņģele» ciemats un ciema padomes centrs. Meņģeles luterāņu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, viduslaiku kapsēta, kapsētas vārtu kapliča un pagastnams — vietējas nozīmes arhitektūras un kultūrvēstures pieminekļi.

Vēsture 
Meņģele rakstos pirmo reizi pieminēta arhibīskapa Mihaela Hildebranda valdīšanas laikā 1490. gadā, kad Rīgas arhibīskapa vasalis Engelbrehts no Mengdenas (Engelbrecht van Mengden, miris pēc 1495. gada), savus Limbažu un Umurgas zemes īpašumus iemainīja pret Meņģeļmuižu (Altenwoga).

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Taurupe

Taurupe ir ciems Ogres novada Taurupes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie autoceļa P4 52 km no novada centra Ogres un 88 km no Rīgas.
Nosaukums cēlies no Taures upes nosaukuma (neliela Līčupes pieteka Mazozolu pagastā). 

Apdzīvotā vieta veidojusies ap Taurupes muižas (Taurup) centru. 1933. gadā Taurupei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu.

Taurupē atrodas pagasta pārvalde, vidusskola, tautas nams, bibliotēka, novadpētniecības muzejs, pasts.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas vidējciemi
Lobe (ciems)

Lobe, agrāk — Krape, ir apdzīvota vieta Ogres novada Krapes pagastā. Izvietojusies pagasta vidusdaļā Lobes upes krastā pie autoceļa P32  no pagasta centra Krapes,  no novada centra Ogres un  no Rīgas. Lobē atrodas bērnudārzs un veikals. Apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā kolhoza «Ļeņins» ciemats.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Rembate

Rembate ir ciems Ogres novada Rembates pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā 17 km no novada centra Ogres, 7 km no Ķeguma un 52 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies uz bijušās Rembates muižas () zemes pēckara gados kā kolhoza "Uzvara" centrs. Līdz 1931. gadam Rembates nosaukums bija tagadējai Lielvārdes pilsētai, bet līdz 1926. gadam — dzelzceļa stacijai. Rembatē atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, feldšeru un vecmāšu punkts, pasts.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Psihe

Psihe (, psychē "dvēsele") ir cilvēka, arī augstāko dzīvnieku, īpašību kopums, kas nevis materiāli vai enerģētiski, bet gan informacionāli regulē izturēšanos un cilvēkam dod iespēju domāt, gribēt un just. Psihe visu laiku atrodas mijiedarbībā ar somatiskajiem procesiem. Psihe tiek vērtēta pēc dažādiem paramteriem: pēc integritātes, aktivitātes, attīstības, pašregulācijas, adaptācijas utt. Cilvēkam piemīt augstākā psihes forma - apziņa. Ar psihes pētīšanu nodarbojas psiholoģijā, neirofizioloģijā, psihoterapijā un psihiatrijā.

Skatīt arī 
 dvēsele
 gars

Filozofija
Psiholoģija
Fiziķis

Fiziķis ir zinātnieks, kas apmācīts izprast matērijas un enerģijas mijiedarbības, kam ir zināšanas, iemaņas un prasmes pētījumu veikšanai fizikā. Fiziķus var iedalīt pēc fizikas nozares, kurās tie ir specializējušies, piemēram, biofiziķi, kvantu fiziķi, astrofiziķi. Lai gan jau kopš senajiem laikiem daudzi zinātnieki savu darbību ir saistījuši ar fiziku, piemēram, Aristotelis, Arhimēds, tomēr viņus pieņemts saukt par filozofiem, nevis par fiziķiem, jo viņu pētījumi ietvēra plašāku jautājumu loku.

Par augstāko pagodinājumu, ko piešķir fiziķiem, tiek uzskatīta Nobela prēmija fizikā, ko piešķir kopš 1901. gada.

Fiziķu apmācības Latvijā 
Latvijā bakalaura, maģistra un fizikas doktora grādus fizikā var iegūt Latvijas Universitātē un Daugavpils Universitātē, kā arī bakalaura grādu Liepājas Universitātē.

Atsauces
Dzelmes

Dzelmes (agrāk arī Lieljumprava) ir ciems Ogres novada Jumpravas pagastā. Izvietojies Daugavas labajā krastā, autoceļu A6 un V974 krustojumā  no pagasta centra Jumpravas,  no Lielvārdes,  no novada centra Ogres un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lieljumpravas muižas centru. Dzelmēs atrodas veikals un degvielas uzpildes stacija. Ziemeļos no Dzelmēm izvietojies helikopteru lidlauks M Sola.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi