Valters fon Pletenbergs

Valters fon Pletenbergs (, latīņu: Gualterus Plettenbergius; dzimis ap 1450. gadu, miris ) bija Vācu ordeņa Livonijas atzara (t.s. Livonijas ordeņa) mestrs (1494—1535). Vairāk nekā 40 gadus vadīja ordeņa politiku un bija viens no ievērojamākajiem tālaika Livonijas politiķiem un karavadoņiem. Viņa valdīšanas laikā 1501. gada janvārī Livonijas landtāgā Valmierā tika noslēgts aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgums uz 10 gadiem starp Livonijas konfederāciju un Lietuvas dižkunigaitiju. 1502. gada septembrī Livonijas ordeņa mestrs Valters uzvarēja lielu Maskavijas karaspēku kaujā pie Smoļinas ezera netālu no Latgales ziemeļaustrumu robežas.

Dzīvesgājums

Izcelsme un jaunības gadi 

V. fon Pletenberga dzimšanas gads nav pilnīgi droši zināms (ap 1450. gadu), bet dzimšanas vieta ir meklējama Vestfālenē, domājams, Meijerihas pilī netālu no Pletenbergas pilsētas (no tās arī cēlies dzimtas uzvārds). Topošā mestra vecāki bija vietējie Vestfālenes muižnieki Bertolds un Gosteke Lape.

Valters fon Pletenbergs Livonijā ieradās, domājams, agrā jaunībā jau 15. gadsimta 60. gados. Valtera uzņemšanu ordenī varēja sekmēt viņa radnieciskie sakari, proti, no 14. gadsimta 80. gadiem ordenī sastopami vairāki Pletenbergi. Viens no ievērojamākajiem šīs dzimtas pārstāvjiem — Livonijas ordeņa landmaršals Gederts Pletenbergs (landmaršala amatā 1450—1461) —, domājams, bija Valtera tēva brālis.

Pirmās gaitas ordenī 
V. fon Pletenberga pirmās gaitas ordenī attiecina uz Narvas pili (tag. Igaunijā). Daži vēsturnieki pieņem, ka 1469. gadā bez vārda pieminētais Aizkraukles pils saimniecības pārzinis (šenks) Pletenbergs bija topošais mestrs. Tomēr pilnīgi drošas ziņas par Pletenberga darbību konkrētā ordeņa struktūrā attiecināmas uz 15. gadsimta 70. gadu pirmo pusi, kad V. fon Pletenbergs atradies Alūksnes komturijā. Jau 1481. gadā viņš minēts kā nozīmīga ordeņa amatpersona — Rīgas pils finanšu un saimniecības pārzinis (šafers). Savukārt no 1482. līdz 1488. gadam Valters fon Pletenbergs bija Rēzeknes fogts ar rezidenci Rēzeknes pilī.

Livonijas ordeņa landmaršals 

Nozīmīgs pavērsiens Pletenberga karjerā bija 1489. gada maijā, kad viņš Vācu ordeņa Livonijas kapitulā tika ievēlēts par ordeņa Livonijas landmaršalu (karaspēka pavēlnieku un mestra padomnieku) ar rezidenci Siguldas pilī. Šajā amatā Pletenbergs guva panākumus, veiksmīgi noslēdzot ordeņa karu ar Rīgas pilsētu. 1491. gada martā izšķirošajā kaujā pie Bukultu pils ordeņa karaspēks landmaršala vadībā sakāva rīdzinieku karaspēku. Rezultātā Rīgas pilsēta 1491. gadā bija spiesta parakstīt t. s. Valmieras nolīgumu, kas atjaunoja 1452. gada Salaspils līgumu, t. i., Rīgas arhibīskapa un ordeņa divkāršo kundzību pār Rīgas pilsētu. Valmieras nolīgums paredzēja arī karadarbībā nopostīto Rīgas un Daugavgrīvas piļu uzbūvēšanu, kas bija jāveic pilsētai.

Livonijas ordeņa mestrs 
Pletenberga autoritāte ordenī bija tiktāl augusi, ka pēc Vācu ordeņa Livonijas mestra Johana Freitāga fon Loringhofes nāves (miris 1494. gada 26. maijā) Valters fon Pletenbergs tā paša gada 7. jūlijā vienbalsīgi tika ievēlēts par jauno mestru. Formālo apstiprinājumu tam 9. oktobrī deva arī Vācu ordeņa lielmestrs Prūsijā. No šī laika par Pletenberga galveno rezidenci kļuva Cēsu pils.

Konflikts ar Maskaviju 

Svarīgākais Pletenberga ārpolitikas darbības virziens bija Krievzeme, ar kuru 15. gadsimta beigās saasinājās Livonijas attiecības. 1478. gadā Maskavas lielkņazs Ivans III bija pievienojis saviem īpašumiem Novgorodu, un Maskavas lielkņazistes intereses arvien vairāk sadūrās ar Livonijas interesēm. Lai arī 1493. gada 13. martā ar krieviem tika noslēgts miera līgums uz 10 gadiem, 1494. gadā lielkņazs Ivans III slēdza Hanzas tirgotāju kantori Novgorodā un apcietināja tur esošos vācu (t.sk. Livonijas) tirgotājus. Jaunais mestrs izvērsa plašas diplomātiskas aktivitātes — triju gadu laikā (1494—1497) uz Maskavu un Novgorodu tika nosūtītas vismaz 7 sūtņu delegācijas. Diplomātija daļēji vainagojās panākumiem, un 1497. gadā tika atbrīvoti 45 no 49 apcietinātajiem tirgotājiem. Tomēr konflikts pilnībā netika atrisināts, brieda karš.

Savienība ar Lietuvu 
Paredzēdams karadarbību ar Maskaviju, Pletenbergs vērsa savu diplomātiju arī citos virzienos, meklēdams sabiedrotos briestošajam karam. Atbalsts tika meklēts pie Mēklenburgas hercogiem, Svētās Romas impērijas ķeizara Maksimiliāna I, Romas pāvesta, Dānijas karaļa u.c. Militāra savienība tika noslēgta ar Lietuvas dižkunigaiti Aleksandru Jagellonu. 1501. gada janvāra Livonijas landtāgā Valmierā tika noslēgts aizsardzības un uzbrukšanas savienības līgums uz 10 gadiem starp Livonijas konfederāciju un Lietuvas dižkunigaitiju.

Iebrukums Pleskavas zemēs (1501) 
Atbildot uz krievu spēku koncentrēšanos Livonijas pierobežā (Pleskavā ieradās Maskavas karaspēka vienības), mestrs virzīja savu karaspēku robežas virzienā. Pēc sabiedroto vienošanās šis karagājiens bija jāatbalsta lietuviešu karaspēkam. Pletenberga vadītais karaspēks 1501. gada 26. augustā pārgāja Livonijas ārējo robežu uz austrumiem no Vastselīnas pils (Tērbatas bīskapijā, tag. Igaunijā) un sadūrās ar krievu karaspēku, kas devās karagājienā (domājams, sirojumā) uz Livoniju. Krievu karaspēks tika sakauts, un Livonijas spēki nopostīja krievu Izborskas, Ostrovas un Krasnogorodskas robežcietokšņus. Nesagaidījis solīto sabiedrotās Lietuvas palīgspēku ierašanos, V. fon Pletenbergs kopā ar Livonijas karaspēku no krievu zemēm 14. septembrī atgriezās Livonijā.

Neilgi pēc Pletenberga vadīto spēku atgriešanās un izkliedēšanās 1. novembrī Livonijā iebruka ievērojams krievu karaspēks. Ienaidnieka karaspēks postīja, laupīja un gūstīja cilvēkus. Krievu karaspēks, vērā ņemamu pretestību nesastapis, sirojumus veica līdz pat Cēsīm un pēc tam netraucēti aizgāja. Nākamajā landtāgā Valmierā 1502. gada sākumā Pletenbergs aktīvi aicināja gatavoties aktīvai karadarbībai pret krieviem. Tika ieviests īpašs nodoklis kara turpināšanai ar Krieviju.

Kauja pie Smoļinas ezera (1502) 
1502. gada vasarā Livonijā tika sapulcināts ievērojams karaspēks, kas Pletenberga vadībā iebruka krievu Pleskavas novadā. Livonijas spēki veica postījumus Pleskavas apkārtnē, ieņēma tās priekšpilsētas, ielenca pilsētu un piedāvāja tai padoties. Pleskavieši gaidīja palīgspēku ierašanos un piedāvājumu nepieņēma. Pēc krievu palīgspēku ierašanās septembrī notika Smoļinas kauja. Šajā kaujā Pletenberga, ordeņa landmaršala Johana Plātera un Rīgas arhibīskapa Mihaela Hildebranda komandētais Livonijas karaspēks atvairīja krievu karaspēka uzbrukumu un piespieda to bēgt. Atkārtots krievu uzbrukums nesekoja, un Livonijas karaspēks pēc trim dienām atgriezās Livonijā. Arī šajā karagājienā Lietuvas dižkunigaitis Aleksandrs, kas 1501. gadā bija kļuvis arī par Polijas karali, nesniedza Livonijai atbalstu, motivējot savu rīcību ar gaidāmo karu pret tatāriem Polijas dienvidos.

Livonijā Smoļinas kauja tika uzskatīta par svarīgu Livonijas karaspēka uzvaru. Arī krievi saskatīja to kā savu panākumu, jo Livonijas spēki drīz pēc kaujas pameta krievu novadus. Tomēr Pletenbergs bija panācis savu: miers uz Livonijas austrumu robežas bija nostiprināts līdz pat 1558. gadam. Livonijas sūtņi Maskavā, Novgorodā un Pleskavā 1503. gadā noslēdza mieru uz 6 gadiem, 1509. gadā miers tika pagarināts uz 14 gadiem, 1521. gadā — atkal pagarināts, bet 1531. gadā — vēlreiz atjaunots, nu jau uz 20 gadiem. Domājams, ka tieši Smoļinas kauja pozitīvi ietekmēja Krievzemes piekāpību.

Reformācija un dzīves noslēgums 

16. gadsimta 20. gados Livonijā strauji izplatījās reformācija. Sākotnēji protestantu sludinātāji guva panākumus pilsētās, vēlāk arī lauku novados un arī pašā ordenī. Vācu ordeņa Livonijas atzaram kā Katoļu baznīcas institūcijai tie bija ļoti lieli draudi. Pilsētās notika pret Katoļu baznīcu un bīskapu varu vērstas akcijas. Reformācijai izvēršoties plašumā, Pletenbergs izvēlējās mērenu pozīciju un nevēlējās saasināt Livonijas iekšpolitisko situāciju. Livonijas mestrs apzinājās, ka apturēt luterānisma izplatību nav viņa spēkos. Tomēr mestrs palika uzticīgs katolicismam un, pēc tam kad 1525. gadā Vācu ordenis Prūsijā tika pārveidots par mantojamu hercogisti ar pēdējo lielmestru luterticīgo Albrehtu Hoencollernu kā hercogu, Pletenbergs nepieņēma ieteikumu to pašu veikt Livonijā. Pēc Vācu ordeņa Prūsijā likvidācijas ordeņa Livonijas mestrs atbrīvojās no nominālās atkarības attiecībā pret Vācu ordeņa lielmestru un 1526. gadā tika iecelts par Svētās Romas impērijas firstu. Pletenbergs gan mēģināja ierobežot luterānisma izplatību un aizkavēt jaunā luterticīgā Prūsijas hercoga Albrehta brāļa Vilhelma stāšanos Rīgas arhibīskapijas koadjutora (arhibīskapa vietnieka un amata mantinieka) amatā. Tomēr rezultātā 1533. gadā bija spiests izlīgt ar koadjutoru, vienojoties netraucēt luterānisma izplatību. Bīskapi bija neapmierināti ar šādu pavērsienu un nevēlējās samierināties ar luterānisma kustības paplašināšanos, kā rezultātā jau 1534. gadā landtāgs līgumu anulēja. Šī rīcība gan principiālas izmaiņas nedeva.

Valters fon Pletenbergs miris sirmā vecumā 1535. gada 28. februārī Cēsu pilī, apglabāts Cēsu Sv.Jāņa baznīcā.

Avoti 
 Latvijas padomju enciklopēdija. 8.sējums, 13.lpp.
 Latvijas PSR mazā enciklopēdija. 3.sējums, 45.lpp.

Literatūra 

Angermann, N. Wolter von Plettenberg. Der groβe Ordensmeister Livlands. Bonn, 1985.
Dunsdorfs, E., Spekke, A. Latvijas vēsture 1500 — 1600. Stockholm: Daugava, 1964.
Grundriβ der Geschichte Liv-, Est- und Kurlands. L.Arbusow, jun. Riga, 1918.
Johann Renner’s Livländische Historien. Herausgegeben von R.Hausmann und K.Höhlbaum. Göttingen, 1876.
Rusovs, B. Livonijas kronika. Tulkojis E.Veispals. Rīga: Valters un Rapa, 1926.
Rusovs B. Livonijas Kronika. Tulkojis E.Veispals. Grand Haven, 1976.
Šterns, I. Latvijas vēsture 1290 — 1500. Rīga: Daugava, 1997.
Wolter von Plettenberg. Der grösste Ordensmeister Livlands N.Angermann, U.Arnold, M.Hellmann u.a. Lüneburg, 1985.
Zeids, T. Valters fon Pletenbergs un viņa nozīme Latvijas vēsturē. Latvijas Vēstures Institūta Žurnāls. 1991. Nr.1. 30.-52.lpp.

Dokumenti

Ārējās saites

Skatīt arī 
 Livonijas ordeņa mestri

15. gadsimtā dzimušie
1535. gadā mirušie
Livonijas ordeņa mestri
Valdnieki Latvijas teritorijā
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie