joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
2005. gada Pasaules čempionāts hokejā

2005. gada Pasaules čempionāts hokejā A divīzijā notika no 2005. gada 30. aprīļa līdz 15. maijam - Vīne un Insbrukā, Austrijā. Šis bija 69. Pasaules čempionāts hokejā. Čempionāts izvērtās ļoti spēcīgs, jo NHL bija lokauts.

A divīzija

Kopvērtējums

Priekšsacīkstes

A grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

B grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

C grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

D grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Izslēgšanas kārta 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Vācijas un Austrijas izlases tiek nosūtītas uz 1. divīziju un nākamgad šo izlašu vietā A divīzijā startēs Norvēģijas un Itālijas hokeja izlases.

Kvalifikācijas kārta

E grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

F grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Fināli

Labākie spēlētāji

Rezultatīvākie spēlētāji 
 Džo Torntons  - 16 punkti
 Riks Nešs  - 15 punkti
 Saimons Gaņjē  - 10 punkti
 Žigmunds Pālfijs  - 9 punkti
 Daniels Sedins  - 9 punkti

Labākie vārtsargi 
 Andrejs Mezins  - 97,14 %
 Tomāšs Vokouns  - 95,26 %
 Vitālijs Kolešniks  - 95,24 %
 Martins Gerbers  - 94,62 %
 Artūrs Irbe  - 94,35 %

1. divīzija

A grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Ķīnas izlase tiek nosūtīta uz 2. divīziju.

B grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Rumānijas izlase tiek nosūtīta uz 2. divīziju.

2. divīzija

A grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Turcijas izlase tiek nosūtīta uz 3. divīziju, bet Horvātijas izlase nākamgad spēlēs 1. divīzijā.

B grupa 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Īslandes izlase tiek nosūtīta uz 3. divīziju, bet Izraēlas izlase nākamgad spēlēs 1. divīzijā.

3. divīzija 
SP - spēles, U - uzvaras, Z - zaudējumi, N - neizšķirti, V - iesistie vārti, VI - zaudētie vārti, P - punkti

Meksikas un Dienvidāfrikas izlases tiek paaugstinātas un nākamgad spēlēs 2. divīzijā.

2005. gads sportā
Pasaules čempionāts hokejā
Hokejs Austrijā
Lietuvas hokeja izlase

Lietuvas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Lietuvu starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 24. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IA divīzijā.

2008.gada izlases sastāvs

Pazīstamākie spēlētāji
 Nerijus Ališausks
 Daiņus Zubrus
 Mants Armalis
 Darjus Kasparaitis

Atsauces 

Hokejs Lietuvā
Eiropas hokeja izlases
Francijas hokeja izlase

Francijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Franciju starptautiskajās hokeja spēlēs. Pašlaik (2021) tā atrodas 14. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā. Francijas hokeja izlase ir 1924. gada Eiropas čempione, bet 1923. gada Eiropas čempionātā izcīnija sudraba medaļas. Labākais izlases sasniegums Pasaules čempionātos ir izcīnīta (dalīta) 6. vieta pirmajā Pasaules čempionātā - 1930. gadā, pēdējos gados Francijas izlases labākais sniegums ir 1995. gadā izcīnītā 8. vieta. 

2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta Elites divīzijā.

Atsauces 

Hokejs Francijā
Eiropas hokeja izlases
Starptautiskā Hokeja federācija

Starptautiskā Hokeja federācija () ir vispasaules hokeja ar ripu un inline hokeja jeb skrituļhokeja vadošā organizācija, kas organizē starptautiskos turnīrus un veido pasaules reitingu. Federācija dibināta 1908. gadā. Par tās dibināšanu vienojās četras valstis: Francija, Apvienotā Karaliste, Šveice un Beļģija, vēlāk tai pašā gadā tām pievienojās Bohēmija, bet nākamajā — Vācija. Galvenā mītne atrodas Cīrihē, Šveicē. 

Uz 2020. gada janvāri tajā ietilpst 81 valsts federācija — 57 pilntiesīgas hokeja federācijas (ieskaitot Latvijas Hokeja federāciju), 23 asociētās federācijas (valstis, kurām nav neatkarīgas hokeja federācijas vai kuru hokeja komandas tikai daļēji piedalās IIHF turnīru sistēmā), kā arī 1 afiliētā federācija, kuras hokeja komandas piedalās tikai skrituļhokeja sacīkstēs. Balsstiesības ir tikai pilntiesīgajām federācijām. Pašreizējais federācijas vadītājs ir Liks Tardifs.

Funkcijas 
Starptautiskās hokeja federācijas funkcijas ir vadīt, organizēt un attīstīt hokeju visā pasaulē. Vēl viena funkcija ir uzturēt draudzīgas attiecības starp valstu hokeju federācijām. Starptautiskā Hokeja federācija ir atbildīga par sponsoriem, licenču tiesībām, reklāmām un precēm saistībā ar IIHF starptautiskajiem turnīriem. 

Neskatoties uz to ka IIHF organizē pasaules čempionātus, federācija ir arī atbildīga par vairākiem Eiropas klubu turnīriem, kā Čempionu hokeja līga un Kontinentālais kauss.

Pasaules reitings 
Pasaules izlašu reitings tiek veidots pēc pēdējo 4 gadu pasaules čempionātu un olimpisko spēļu rezultātiem, un pēc tā nosaka komandu izsēšanu pēc spēka sacensību apakšgrupās. Zelta medaļa kādā no turnīriem dod 1200 reitinga punktus, bet par katru pagājušo gadu šī vērtība samazinās par 25% no sākotnējās.

Skatīt arī 
 Pasaules čempionāts hokejā
 IIHF Slavas zāle

Atsauces

Ārējās saites 

 Starptautiskās Hokeja federācijas oficiālā mājaslapa

Hokeja organizācijas
Pasaules čempionāts hokejā
Japānas hokeja izlase

Japānas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Japānu starptautiskajās hokeja spēlēs. Pašlaik (2021) tā atrodas 24. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā. 2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Japānas hokeja federācijas oficiālā mājaslapa

Hokejs Japānā
Āzijas hokeja izlases
Lidosta "Ventspils"

Lidosta "Ventspils" (IATA: VNT, ICAO: EVVA) ir vispārējās aviācijas lidosta Ventspilī 3,5 km no Ventspils pilsētas centra un 190 km no Latvijas galvaspilsētas Rīgas. Lidostu ar Ventspils pilsētu savieno autoceļš V1308. Ventspils lidostas apsaimniekotājs ir SIA Ventspils lidosta.

Vēsture 
Ventspils lidlauks izveidots pirms Otrā pasaules kara, līdz 1939. gadam plānoja atklāt gaisa satiksmes līniju Rīga - Ventspils - Liepāja, kas tomēr netika realizēta. Pēc bāzu līguma nosacījumiem 1940. gadā to pārņēma PSRS karaspēka kontingents. 1941. gada jūnijā šeit bija stacionēti 54 padomju bumbvedēji СБ, kas bija 40. ātrā bumbvedēju aviācijas pulka (40-й скоростной бомбардировочный авиационный полк) sastāvā.

Civilā lidosta tika uzbūvēta 1975. gadā un tā piedāvāja lidojumus uz divām pilsētām (Ļeņingradu, Rīgu). Tika izbūvēts asfaltbetona seguma skrejceļš 1300 m x 35 m, kā arī lidlaukā atradās vadības dispečeru punkts. Lidlauku izmantoja gaisa kuģi AN-24, AN-2, YAK-40, MI-2. Bez regulārajiem reisiem tika veikti lidojumi dažādu resoru uzdevumā: valsts robežas aizsardzība, naftas vada uzraudzības aplidojumi, mežu patrulēšana, satiksmes uzraudzība, zivju inspekcija u.c. Lidostas darbība tika pārtraukta 1983. gadā. 

1997. gadā lidostas darbība tika atsākta. 
2008. gadā Ventspils lidosta nodrošināja gaisa savienojumus, un no Ventspils bija iespējams aizlidot uz Rīgu. Lidostas pakalpojumus izmantoja airBaltic un lidojumiem uz Rīgu izmantoja Fokker 50 tipa lidmašīnu, no 11. aprīla līdz 30. septembrim notika 476 lidojumi, pārvadājot 6607 pasažierus. 
Pēc 2008. gada regulāri lidojumi nav veikti.

Statistika

Aviokompānijas un galamērķi

Tehniskā informācija 

Lidostas ICAO kods ir EVVA, bet IATA kods ir VNT. Tā atrodas 5 metrus virs jūras līmeņa. Sertificēta (2016) vizuālajiem lidojumiem diennakts gaišajā un tumšajā laikā. Lidostas teritorija aizņem 43,96 ha platību, tai ir viens 1298 m garš un 32 m plats betona/asfalta seguma skrejceļš. Lidosta aprīkota ar modernu meteoroloģijas (ATIS) un gaismas sistēmām.

Transports uz lidostu

Taksometrs 
No Ventspils lidostas ir iespējams izsaukt taksometru.

Lidostas autostāvvieta 
Pie pašas lidostas ir pieejama bezmaksas sagaidītāju un pavadītāju automašīnu stāvvieta.

Lidostas attīstība 
2014. gadā bija plānots veikt lidostas rekonstrukciju un skrejceļu paplašināšanu, taču joprojām darbi nav sākušies.

Atsauces

Ārējās saites 
 Lidostas mājaslapa

Lidosta
Igaunijas hokeja izlase

Igaunijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Igauniju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 27. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.

Igaunijas izlases augstākais sasniegums pasaules čempionātos ir 1998. gadā izcīnīta 19. vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
Oficiālā mājaslapa

Hokejs Igaunijā
Eiropas hokeja izlases
Polijas hokeja izlase

Polijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Poliju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 22. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IB divīzijā.

Atsauces 

Hokejs Polijā
Eiropas hokeja izlases
Tēbe (pavadonis)

Tēbe (, ) — ceturtais Jupiteram tuvākais pavadonis, kura orbīta atrodas starp Amaltejas un Jo orbītām. Tēbe tiek pieskaitīta Amaltejas grupas jeb iekšējiem pavadoņiem.

Atklāšana un nosaukums 

Tēbi atklāja astronoms Stīvens Sinnots 1979. gada 5. martā seansa laikā ar starpplanētu zondi “Voyager-1”, un sākotnēji tā tika nosaukta “S/1979 J2”. Vēlāk šis pavadonis tika atrasts arī no “Voyager-1” 1979. gada 27. februārī sūtītajos attēlos. 1983. gadā pavadonim tika dots vārds Tēbe (mitoloģiska būtne, nimfa, Azopa — upes dieva — meita).

Fiziskais raksturojums 

Tēbe ir mazs, neregulāras formas pavadonis (110 X 90 km). Tēbes orbīta iet cauri Jupitera radiācijas zonai. „Voyager-1” uzņēmumi, uzņemti no pārāk liela attāluma, nedeva nekādu informāciju par pavadoņa formu. Kad Jupiteru 1996. gadā sāka pētīt „Galileo”, tas nosūtīja dažus Tēbes attēlus. Kaut arī šie attēli tika uzņemti no liela attāluma, tomēr tajos varēja saskatīt neregulāras formas pavadoni. Interesanti, ka Tēbes forma atgādina citu iekšējo pavadoņu (Amaltejas, Adrastejas, Metīdas) formu. Tēbei, tāpat kā Amaltejai, ir izteikti sarkana krāsa. Galileo uz pavadoņa atklāja arī vairākus lielus triecienkrāterus. Lielākais no tiem Zetus — 40 km diametrā, un ir gandrīz puse no pavadoņa īsākās ass. Zetus tika nofotogrāfēts terminatora zonā, tad kad „Galileo” pietuvojās vistuvāk šim pavadonim 2000. gada janvārī, un veica tā fotografēšanu ar 2 km izšķirtspēju. Tajā var redzēt krātera regulāro apaļo formu ar dažiem nelīdzenumiem krātera apakšējā daļā (iesp. kalni). Intersanti vēl ir tas, ka pārējā Tēbes virsma izskatās samērā gluda.

Tēbes vidējais diametrs ir apm. 98,6 km. Tās nelielais blīvums 1,45 g/cm3 liek domāt, ka tā sastāv pārsvarā no ūdens ledus ar nelielu silikātu iežu piejaukumu. Pavadoņa virsma ir ļoti tumša (albedo — 0,047). Tātad, Tēbes virsmu domājams klāj kāda tumša viela, zem kuras jau atrodas ledus, kas ir samērā gaišs. Iespējams, ka to, tāpat kā Amalteju, krāso sēra savienojumi, kas izmesti no Jo vulkānisko izvirdumu laikā.

Jupitera pavadoņi
Lielbritānijas hokeja izlase

Lielbritānijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Apvienoto Karalisti (Angliju, Velsu un Skotiju; Ziemeļīrijas hokejisti drīkst pārstāvēt arī Īrijas izlasi) starptautiskajās hokeja spēlēs. Lielbritānijas hokeja izlase ir 1910. gada Eiropas čempione - tas bija pirmais Eiropas čempionāts. Tā ir arī 1936. gada Pasaules un Olimpiskā čempione - Pasaules čempionāts notika Olimpisko spēļu ietvaros. Pašlaik tā spēlē 1. divīzijā un pēdējos gados labākais sniegums Pasaules čempionātos ir izcīnītā 18. vieta 2001. gadā. 2018. gadā Lielbritānija ieguva 2. vietu 1. divīzijas A grupā, līdz ar to kvalificējās 2019. gada Pasaules čempionāta Elites divīzijai. 

2021. gadā tā atrodas 19. vietā Starptautiskās hokeja federācijas vīriešu hokeja izlašu rangā un spēlēja 2022. gada Pasaules čempionāta elites divīzijā.

Rezultāti nozīmīgākajos turnīros

Olimpiskās spēles 
 1920 — nepiedalījās
 1924 — 
 1928 — 4. vieta
 1932 — nepiedalījās
 1936 — 
 1948 — 5. vieta
 1952—2002 — nekvalificējās
 2006 — nepiedalījās
 2010—2018 — nekvalificējās

Pasaules čempionāts 

 1930 — 10. vieta
 1931 — 8. vieta
 1934 — 8. vieta
 1935 — 
 1937 — 
 1938 — 
 1939 — 8. vieta
 1950 — 4. vieta
 1951 — 5. vieta
 1952 — 10. vieta (1. vieta B grupā)
 1953 — 5. vieta (2. vieta B grupā)
 1961 — 10. vieta (2. vieta B grupā)
 1962 — 8. vieta
 1963 — 15. vieta (7. vieta B grupā)
 1965 — 14. vieta (6. vieta B grupā)
 1966 — 16. vieta (8. vieta B grupā)
 1971 — 18. vieta (4. vieta C grupā)
 1973 — 22. vieta (8. vieta C grupā)
 1976 — 21. vieta (5. vieta C grupā)
 1977 — 24. vieta (7. vieta C grupā)
 1979 — 23. vieta (5. vieta C grupā)
 1981 — 24. vieta (8. vieta C grupā)
 1989 — 27. vieta (3. vieta D grupā)
 1990 — 26. vieta (1. vieta D grupā)
 1991 — 21. vieta (5. vieta C grupā)
 1992 — 21. vieta (1. vieta C grupā)
 1993 — 13. vieta (1. vieta B grupā)
 1994 — 12. vieta
 1995 — 19. vieta (7. vieta B grupā)
 1996 — 16. vieta (4. vieta B grupā)
 1997 — 18. vieta (6. vieta B grupā)
 1998 — 22. vieta (6. vieta B grupā)
 1999 — 18. vieta (2. vieta B grupā)
 2000 — 19. vieta (3. vieta B grupā)
 2001 — 19. vieta (2. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2002 — 23. vieta (4. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2003 — 25. vieta (5. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2004 — 25. vieta (5. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2005 — 24. vieta (4. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2006 — 26. vieta (5. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2007 — 24. vieta (4. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2008 — 23. vieta (4. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2009 — 22. vieta (3. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2010 — 23. vieta (4. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2011 — 20. vieta (2. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2012 — 21. vieta (5. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2013 — 22. vieta (6. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2014 — 26. vieta (4. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2015 — 24. vieta (2. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2016 — 24. vieta (2. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2017 — 23. vieta (1. vieta 1. divīzijas B grupā)
 2018 — 17. vieta (1. vieta 1. divīzijas A grupā)
 2019 — 13. vieta
 2021 — 14. vieta
 2022 — 16. vieta

Atsauces 

Hokejs Apvienotajā Karalistē
Eiropas hokeja izlases
1962. gada FIFA Pasaules kauss

1962. gada FIFA Pasaules kauss notika Čīlē no 30. maija līdz 17. jūnijam. Tas bija pēc skaita 7. Pasaules kausa finālturnīrs. Otro reizi pēc kārtas par Pasaules čempioniem kļuva Brazīlijas izlase, kas finālspēlē ar 3-1 uzvarēja Čehoslovākiju. Šis čempionāts iegājis vēsturē kā turnīrs, kurā pārsvarā dominēja aizsardzības futbols.

Stadioni 
 Estadio Nacional de Chile, Santjago — 77 000
 Estadio Carlos Dittborn, Arika — 26 339
 Estadio Sausalito, Vinja del Mara — 21 000
 Estadio de la Braden Copper Co., Rankagva — 8 234

Komandas 
Tālāk minētās 16 izlases piedalījās 1962. gada FIFA Pasaules kausa izcīņā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Čīles izlase un 1958. gada Pasaules čempioni Brazīlijas izlase.

Turnīra gaita 
Turnīra izspēles formāts bija nedaudz atšķirīgs no 1958. gada Pasaules kausa: 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. No katras grupas ceturtdaļfinālā iekļuva divas spēcīgākās.

Šajā čempionātā dominēja fiziska cīņa un aizsardzības futbols. No grupu turnīra spēlēm īpaši atzīmējama Itālijas un Čīles izlašu spēle, kas bija viena no huligāniskākajām Pasaules kausa vēsturē. Spēlē uzvarēja laukuma saimnieki čīlieši un iekļuva ceturtdaļfinālā.

Ļoti sekmīgi šajā turnīrā spēlēja Austrumeiropas valstis un 4 no tām arī iekļuva ceturtdaļfinālā. Dienvidslāvijas izlase ar 1-0 pārspēja vāciešus, čehoslovāki ar tādu pašu rezultātu pārspēja Ungāriju, bet iepriekšējie Pasaules čempioni Brazīlijas izlase bez savainotā Peles sastāvā ar 3-1 pieveica Angliju. Vislielākais ceturtdaļfinālu pārsteigums bija Čīles izlases uzvara pār tābrīža Eiropas čempioniem PSRS valstsvienību.

Pusfinālā divu Eiropas komandu duelī Čehoslovākijas izlase ar 3-1 uzvarēja Dienvidslāviju, savukārt divu Dienvidamerikas izlašu spēlē Brazīlija ar 4-2 pārspēja čīliešus. Spēlē par 3. vietu laukuma saimnieki Čīles futbolisti ar 1-0 tomēr uzveica Dienvidslāviju. Finālspēlē Brazīlijas izlase spēja atspēlēties no rezultāta 0-1, un ar 3-1 uzvarēja Čehoslovākiju, otro reizi pēc kārtas kļūstot par Pasaules čempioniem.

Grupu turnīrs

1. grupa

2. grupa

3. grupa

4. grupa

Izslēgšanas turnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Valentīns Ivanovs — 4
  Floriāns Alberts — 4
  Dražans Jerkovičs — 4
  Garrinča — 4
  Vava — 4
  Leonels Sančess — 4

Ārējās saites 
 1962. gada FIFA Pasaules kauss FIFA mājaslapā
Marks Habšeids

Marks Džozefs Habšeids (Marc Joseph Habscheid; dzimis , Sviftkarentā, Kanādā) ir bijušais NHL uzbrucējs. No 2004. līdz 2007. gadam bija Kanādas izlases galvenais treneris, 2004. gada Pasaules čempionātā izcīnot zelta, bet 2005. gadā - sudraba medaļu. Vienu sezonu viņš strādāja arī par Bostonas "Bruins" trenera palīgu.

Karjera 
Viņš spēlējis 1982. gada Pasaules junioru čempionātā. 1981. gadā viņš tika draftēts NHL, viņu draftēja Edmontonas "Oilers". Nākamajā sezonā Edmontonas rindās aizvadot 7 spēles un gūstot 4 punktus. Pēc tam Edmontonā viņš nospēlēja vēl 4 sezonas un tad viņš tika aizmainīts uz Minesotas "North Stars", kur viņš nospēlēja 4 sezonas. Vēlāk viņš spēlēja arī Detroitas "Red Wings" (2 sezonas) un Kalgarī "Flames" (1 sezonu). Kanādas izlases sastāvā viņš piedalījās 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs un 1992. gada Pasaules čempionātā. Savu spēlētāja karjeru viņš beidza 1996. gadā - DEL līgas klubā Augsburgas "Panther". Jau aiznākamajā sezonā viņš sāka savu trenera karjeru 2 sezonas trenējot Rietumu Hokeja Līgas klubu Kemlūpas "Blazers", pirms viņš kļuva par Kanādas izlases treneri viņš 4 sezonas trenēja citu RHL klubu Kelovnas "Rockets".

1963. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Kanādas hokeja izlases treneri
Minesotas "North Stars" spēlētāji
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Augsburgas "Panther" spēlētāji
Kalgari "Flames" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Grankanārija

Grankanārija () ir viena no Spānijai piederošā Kanāriju salu arhipelāga salām, kas atrodas Atlantijas okeānā 210 km attālumā no Āfrikas ziemeļaustrumu krasta starp Tenerifes un Fuerteventūras salām. Sala atrodas 1250 km attālumā no kontinentālās Spānijas un lidojums līdz valsts galvaspilsētai Madridei ilgst aptuveni 3 stundas. Sala ir vulkāniskas izcelsmes un tās pirmiedzīvotāji ir guanči.

Grankanārijas kopējā platība ir 1560,1 km² un tā ir trešā lielākā sala Kanāriju arhipelāgā pēc izmēra un vidējā augstuma. Salai ir gandrīz apaļa forma un diametrs ap 50 km. Neskatoties uz to, ka sala ir neliela, tajā ir neparasti daudzveidīgas dabas ainavas un dažādas klimatiskās joslas, tāpēc Grankanārija tiek dēvēta par mazo kontinentu. Gaisa temperatūra salas ziemeļos parasti par vairākiem grādiem ir zemāka nekā gaisa temperatūras salas dienvidos. 

Pēc 2018. gada datiem salā dzīvo 846 717 iedzīvotāji, kas veido 40% no Kanāriju arhipelāga kopējā iedzīvotāju skaita un padara to par otro apdzīvotāko salu arhipelāgā. No tā skaita 378 517 dzīvo salas galvaspilsētā Las Palmas de Gran Canaria, kas ir lielākā Kanāriju salu pilsēta. Kanāriju salu arhipelāgam ir divas galvaspilsētas. Viena no tām ir Santakrusa de Tenerife, Tenerifes salā, bet otrā ir Las Palmas de Gran Canaria Grankanārijā, kas ir arī Laspalmasas provinces galvaspilsēta.

Administratīvais iedalījums 
Grankanārija ir autonoms apgabals, Kanāriju salu arhipelāgā, kas ir sīkāk sadalīts 21 pašvaldībā:

Transports 

Ņemot vērā Grankanārijas atrašanās vietu, visērtākais transporta veids, lai nokļūtu šajā salā, ir lidmašīna. Salā ir iespējams nokļūt arī ar kompānijas Trasmediterranea prāmi, kas kursē starp Kadisas (Cádiz) pilsētu kontinentā un Las Palmas, taču jārēķinās ar to, ka brauciens ilgst divas diennaktis.

Grankanārijā ir uzbūvēta mūsdienīga autostrāde GC1, kas savieno galvaspilsētu Las Palmas salas ziemeļos ar Puerto Rico kūrortu salas dienvidos. Šī ir vienīgā ātrgaitas autostrāde, jo, ņemot vērā to, ka lielāko daļu Grankanārijas aizņem kalni, salas vidienē nākas pārvietoties pa šauriem, līkumotiem kalnu ceļiem, serpantīniem. Pārvietoties pa salu ir iespējams gan ar auto, gan ar sabiedrisko transportu (autobusiem, kas šeit tiek saukti par guagua). Elektrotransporta vai dzelzceļa satiksmes salā nav. Salā ir labi attīstīta arī taksometru satiksme, kuru pakalpojumi nav dārgi.

18 kilometrus no salas galvaspilsētas Las Palmas salas ziemeļos un 25 kilometrus no galvenajiem tūrisma centriem salas dienvidos atrodas Grankanārijas lidosta, kas gadā apkalpo miljoniem pasažieru.

Ir attīstīta arī vietējā aviosatiksme starp Grankanāriju un citām Kanāriju salām, ko nodrošina aviokompānijas Binter Canarias un Islas Airways.

Prāmju kompānijas Naviera Armas un Fred Olsen nodrošina jūras satiksmi starp Grankanāriju un citām salām.

Ārējās saites 

 Grankanārijas lidosta
 Grankanārijas oficiālā tūrisma vietne
 Global - Grankanārijas sabiedriskā transporta kompānija 
 Grankanārijas tūrisma informācija
 Virtuāls ceļojums pa Grankanāriju
 Grankanārijas karte
 Informācija par Grankanāriju
 Informācija par Grankanāriju
 Viss par Grankanāriju

Kanāriju salas
Spānijas municipalitātes
Klusā okeāna salas
Ražošana

Ražošana plašā izpratnē ir process, kurā tiek radīti pārdošanai tirgū domāti produkti. Šaurākā izpratnē ražošana jeb apstrādes rūpniecība ir viena no saimniecības nozarēm.

Ražošanas process uzņēmuma līmenī ietver lēmumu pieņemšanu par ražojamo produktu izvēli, ražošanā lietojamo tehnoloģiju, izmatojamiem ražošanas faktoriem, tirgus stratēģiju utt.

Laika gaitā ražošanas loma tautsaimniecībā var mainīties. Jo ekonomiski attīstītāka ir valsts, jo produktu ražošanai (rūpniecībai) tās iekšzemes kopprodukta (IK) struktūrā parasti ir mazāka daļa salīdzinājumā ar pakalpojumiem. Šī tendence vērojama arī Latvijā — pakalpojumu apjoms IK struktūrā XXI gs. pieaug ievērojami straujāk nekā rūpnieciskās ražošanas apjoms. Daļēji tas izskaidrojams ar derīgo izrakteņu ierobežoto apjomu Latvijā, daļēji ar Latvijas ģeogrāfisko atrašanās vietu, kā arī citiem faktoriem.

Ražošanas faktori 

Ražošanas faktori klasiskās ekonomikas ražošanas teorijā ir produktu ražošanai vai pakalpojumu sniegšanai nepieciešamie resursi. Izšķir šādus galvenos resursus (faktorus): zeme, kapitāls un darbaspēks. Ražošanas faktori izskaidro ekonomikas darbības un attīstības, kā arī vērtības būtību. Šīs teorijas pamatlicēji ir britu ekonomisti Ādams Smits (1723—1790), Dāvids Rikardo (1772—1823) un Džons Stjuarts Mills (1806—1873), kā arī vācu ekonomists Kārlis Markss (1818—1883).

No ražošanas faktoru jēdziena ekonomisti 20. gadsimtā atvasināja matemātisko ražošanas funkciju, ar kuras palīdzību bija iespējams skaitliski aprēķināt ražošanas rezultātu pie konkrētiem faktoru apjomiem un to kombinācijas. Mikroekonomikā tādējādi modelēja uzņēmuma, nozares vai pat rūpniecības kopumā produkcijas apjomu, bet makroekonomikā tika pētīta nacionālā ienākuma vai iekšzemes kopprodukta apjomu dinamika.

Mūsdienās pie ražošanas faktoriem mēdz pieskaitīt arī uzņēmumu vadītāju kvalifikāciju un prasmi, informāciju, ražošanas organizāciju un tehnoloģisko līmeni un citus faktorus.

Ārējā saite 
 Dienas bizness — Ražošana
 Latvijas statistika — Rūpniecības tēmas
 Ekonomika.lv — Ražošana

Ekonomika
Esbjerga

Esbjerga (, ) ir pilsēta Dānijas dienvidrietumos, osta Ziemeļjūras krastā. Ar iedzīvotāju skaitu 71 579 tā ir piektā lielākā pilsēta Dānijā.

Liels transporta mezgls. Pilsēta izveidojās pie ostas, kuru Dānija sāka izbūvēt 1868. gadā pēc tam, kad Altona (tagad Hamburgas rajons), pirms tam galvenā Dānijas Ziemeļjūras osta, pārgāja Vācijas impērijas pakļautībā.

Cilvēki 
Esbjergā dzimuši:
 Pols Nīrups Rasmusens (; 1943) — politiķis

Ārējās saites 

Dānijas pilsētas
Dienviddānijas reģions
Pjērs de Kubertēns

Pjērs de Kubertēns (;  — ) bija barons, Francijas sporta un sabiedriskais darbinieks, vēsturnieks, pedagogs, mūsdienu olimpisko spēļu organizēšanas iniciators. Starptautiskās Olimpiskās komitejas (SOK) prezidents (1896—1916, 1919—1925).

Biogrāfija 
Dzimis Parīzē. Tēvs — barons Šarls Luī de Fredi (Charles Louis de Frédy), māte — baronese Marija Marsela Žigaula de Krisenū (Marie-Marcelle Gigault de Crisenoy). Bērnību pavadīja mātes īpašumos — senajā Merville pilī (château de Mirville), Normandijā, netālu no Havras. Daudz lasīja, klausījās mūziku. Pēc koledžas absolvēšanas studēja Lielbritānijā (apmeklēja ar savām sporta tradīcijām zināmo koledžu Ragbi) un ASV, līdz iestājās Sorbonnā, filozofijas fakultātē (1880). Aizrāvās ar teorijām par fiziskās attīstības lomu harmoniskas personības veidošanas procesā.

Studējot antīkās Grieķijas vēsturi un kultūru, Grieķijā apmeklēja Alteja ieleju 300 km no Atēnām, kur noritēja Antīkās olimpiskās spēles, un pakāpeniski nonāca pie domas, ka sportu nepieciešams atkal ieviest izglītības sistēmā, jo tieši sports senos hellēņus padarīja fiziski spēcīgus, perfektus un izturīgus. Arī pats aktīvi nodarbojās ar boksu, paukošanu, airēšanu, jāšanu.

Savus izglītības sistēmas reformācijas uzskatus viņš atspoguļoja divās grāmatās, kuras publicētas 1880. gadu beigās: "Audzināšana Anglijā" un "Anglijas audzināšana Francijā"

Olimpisko spēļu atjaunošana 

1894. gada 23. jūnijā  Parīzē, Sorbonnā saaicināja starptautisku kongresu, kurā nāca klajā ar ideju atjaunot antīkās Grieķijas olimpisko spēļu tradīciju kā no politikas absolūti nošķirtām starptautiskām sporta spēlēm, kurās galvenais ir sports, nevis valstu ambīcijas (ideja bija vairāk nekā aktuāla, jo Eiropas valstis gatavojās Pirmajam pasaules karam, kāpinot bruņošanos un politisko propagandu). Atsaucība bija necerēti plaša, un tūdaļ šajā pašā kongresā tika nodibināta Starptautiskā Olimpiskā Komiteja, par kuras prezidentu ievēlēja grieķu komersantu Demetriosu (Dimitriosu) Vikelasu (Δημήτριος Βικέλας), bet de Kubertēnu — par tās ģenerālsekretāru (1896. gadā viņš kļuva par SOK prezidentu).

1916. gadā, gatavojoties uzvilkt mundieri un doties uz fronti, de Kubertēns nolika savas prezidenta pilnvaras SOK, jo uzskatīja, ka olimpiskie principi un līdzdalība politikā nav savienojami, un aicināja ievēlēt šajā amatā Žofruā de Blonē (Godefroy de Blonay) kā neitrālās Šveices pilsoni. 1919. gadā de Kubertēnu atkal ievēlēja par SOK prezidentu.

Pēc 1924. gada olimpiskajām spēlēm Pjērs de Kubertēns atstāja SOK prezidenta posteni, taču palika par goda prezidentu līdz mūža galam.

Mira 1937. gadā Šveicē, apglabāts Lozannā, bet viņa sirds apglabāta senajā Olimpijā.

Pjēra de Kubertēna medaļa 

Pjēra de Kubertēna medaļa ir augstākais pagodinājums sportā, ko pasniedz SOK īpašos gadījumos, par džentlmeniskumu, sporta ētiku un uzticību olimpiskajiem principiem.

Ārējās saites 

 Пьер де Кубертен

1863. gadā dzimušie
1937. gadā mirušie
Francijas cilvēki
Starptautiskās Olimpiskās komitejas locekļi
Olimpiskās spēles
1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Parīzē dzimušie
Mērija Šellija

Mērija Šellija (Mary Shelley), meitas vārds Mērija Volstonkrafta Godvina (Mary Wollstonecraft Godwin, dzimusi , mirusi ) bija angļu romānu un stāstu rakstniece, dramaturģe, esejiste un biogrāfe, kuras pazīstamākais darbs ir gotiskais romāns "Frankenšteins" (Frankenstein, or The Modern Prometheus, 1818). Mazāk zināms, bet, iespējams, labākais Mērijas Šellijas romāns ir "Pēdējais cilvēks" (The Last Man, 1826). Šie abi darbi ļauj Mēriju Šelliju uzskatīt par vienu no svarīgākajiem zinātniskās fantastikas literatūras priekštečiem.

Biogrāfija 
Mērija Šellija piedzima Londonā pazīstamas feministes un rakstnieces Mērijas Volstonkraftas un filozofa un anarhista Viljama Godvina ģimenē. Viņas māte nomira desmit dienas pēc dzemdībām. Mērija Šellija saņēma izcilu mājas izglītību.

1814. gadā Mērija Šellija aizbēga uz Franciju kopā ar slaveno angļu romantisma dzejnieku Pērsiju Šelliju, kas viņas dēļ bija pametis sievu, un savu pusmāsu Džeinu Kleirmontu. Mērija Šellija bija iepazinusies ar Pērsiju Šelliju, kad tas kopā ar savu sievu bija viesojies pie viņas tēva. Kad pēc dažām nedēļām viņi atgriezās Anglijā, Mērijas Šellijas tēvs, radikālais brīvās mīlestības sludinātājs, atteicās viņus pat satikt un turpmākos divus gadus ar Mēriju Šelliju nerunāja.

1816. gada maijā Mērija Šellija ar vīru un Džeinu (tad jau - Kleiru) Kleirmontu devās pavadīt vasaru pie Ženēvas ezera. Kādā vakarā, laikapstākļu spiesti pavadīt telpās, viņi kopā ar grupu citu jaunu rakstnieku un intelektuāļu, ietekmējušies no spoku stāstiem no grāmatas Fantasmagoriana, nolēma sarīkot savstarpējas sacensības šausmu stāstu sacerēšanā. (Viens no šī vakara viesiem - Džons Polidori - vēlāk sarakstīja romānu "Vampīrs" (The Vampyre, 1819), kas lielā mērā ietekmēja Bremu Stokeru.) Nākamajā naktī Mērija Šellija esot redzējus sapni, kas bijis romāna "Frankenšteins" pamatā.

1816. gada septembrī Mērija Šellija ar Persiju Šelliju atgriezās Anglijā. Tā paša gada 9. oktobrī viņas pusmāsa Fanija Aimleja izdarīja pašnāvību, savukārt 10. decembrī pašnāvību izdarīja Pērsija Šellija pirmā sieva Herieta.

1816. gada 30. decembrī, drīz vien pēc Herietas nāves, Pērsijs un Mērija apprecējās. 1817. gada pavasarī Mērija Šellija pabeidza rakstīt "Frankenšteinu". Sākumā viņi dzīvoja vairākās vietās Anglijā, pēc tam Itālijā. Itālijā nomira divi viņu bērni - meita Kleira un dēls Vils.

Mērija Šellija uzrakstīja vēl dažus romānus - Valperga (1823), Last Man (1826), The Fortunes of Perkin Warbeck (1830), Lodore (1835), Falkner (1837).

Mērija Šellija nomira 1851. gada 1. februārī 53 gadu vecumā Londonā, nāves cēlonis - smadzeņu vēzis.

1797. gadā dzimušie
1851. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Apvienotās Karalistes rakstnieces
Šausmu literatūras rakstnieki
Anglijas zinātniskās fantastikas rakstnieki
Romantisms
Angļu valodā rakstošie
Londonā mirušie
Roberts Luiss Stīvensons

Roberts Luiss Stīvensons (, dzimis  Edinburgā, Skotijā, miris  Apijā, Samoa) bija skotu prozaiķis un dzejnieks, neoromantisma pārstāvis. Stīvensons vislabāk pazīstams ar saviem piedzīvojumu romāniem. Viņa zināmākie darbi ir romāni "Bagātību sala" (Treasure Island, 1883), "Nolaupītais" (Kidnapped, 1886), "Savādais notikums ar doktoru Džekilu un misteru Haidu" (The Strange Case of Dr. Jekyll and Mr. Hyde, 1886) un citi.

Ārējās saites 

Skotu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Edinburgā dzimušie
TEC-1

Rīgas pirmā termoelektrocentrāle (TEC-1) ir AS “Latvenergo” piederoša termoelektrostacija, kas atrodas Rīgas ziemeļaustrumu daļā, Čiekurkalnā. Rekonstruētā elektrostacija kā galveno kurināmo izmanto dabasgāzi, savukārt kā rezerves kurināmais ir paredzēta dīzeļdegviela. Ikgadējais elektrostacijas dabasgāzes patēriņš veido aptuveni 230 miljonus kubikmetru, savukārt dīzeļdegvielas krājumi elektrostacijā veido aptuveni 6000 tonnu, kas ir pietiekams apjoms, lai nodrošinātu elektrostacijas darbību uz 10 dienām. Rekonstrukcijas rezultātā Rīgas TEC-1 elektroenerģijas ražošanas lietderības koeficients ir pieaudzis no 30% līdz 46%, savukārt siltuma ražošanas lietderības koeficients ir pieaudzis līdz 88-89%.
Rīgas TEC-1 saražoto elektroenerģiju nodod Latvijas elektropārvades sistēmas 110 un 330 kilovoltu tīklos, savukārt saražoto siltumu realizē Rīgas siltumapgādes uzņēmuma "Rīgas Siltums" tīklā.

Vēsture 
Rīgas termoelektrocentrāle tika uzcelta laikā no 1954. līdz 1958. gadam. Līdz Pļaviņu hidroelektrostacijas uzbūvēšanai tā bija lielākā Latvijas elektrostacija un tās elektriskā jauda sasniedza 129,5 MW, bet siltuma ražošanas jauda - 616 MW. Elektrostacija bija aprīkota ar četrām tvaika turbīnām, sešiem enerģētiskajiem tvaika katliem un diviem ūdenssildāmajiem katliem. 
Sākotnēji elektrostacijas iekārtas bija paredzētas kurināšanai ar kūdru, bet vēlāk tās tika pielāgotas dabasgāzes un mazuta kurināšanai. 

1990. gadu nogalē saistībā ar elektrostacijas iekārtu slikto tehnisko stāvokli elektrostacijas ekspluatācija tika veikta tikai apkures sezonas laikā, savukārt ekonomisku apsvērumu dēļ pārtraukta kūdras kā kurināmā izmantošana.
2001. gadā tika uzsākts Rīgas TEC-1 rekonstrukcijas projekts, esošās iekārtas aizvietojot ar modernām, mūsdienu tehnoloģijām atbilstošām gāzes-tvaika cikla koģenerācijas iekārtām, kas ļāvis paaugstināt kurināmā izmantošanas lietderības koeficientu. Izmaksu dēļ tika pieņemts lēmums neatjaunot esošās iekārtas un ēkas, bet tā vietā uzbūvēt pilnīgi jaunu ēku ar jaunām iekārtām.

Pēc rekonstrukcijas, kas pabeigta 2005. gada novembrī, Rīgas TEC-1 ražotnes pašreizējā uzstādītā elektriskā jauda ir 144 MW, siltuma jauda ir 490 MW. Rekonstruētā elektrostacija ir aprīkota ar divām gāzes turbīnām un vienu tvaika turbīnu, kā arī 3 ūdens sildāmajiem katliem. Rīgas TEC-1 darbojas koģenerācijas režīmā, vienlaikus ražojot gan siltumenerģiju, gan elektroenerģiju. Elektrostacijas aprīkojums neparedz tās izmantot elektroenerģijas ražošanai kondensācijas režīmā (bez siltumenerģijas izstrādes).

2004. gadā Rīgas TEC-1 saražoja 0,225 TWh elektroenerģijas un 0,719 TWh siltumenerģijas, 2006. gadā Rīgas TEC-1 plānotie ražošanas apjomi bija 1,085 TWh elektroenerģijas un 1,021 TWh siltumenerģijas.

Atsauces

Ārējās saites 
 TEC - 1 portālā Cita Rīga

Inženiertehniskās būves Rīgā
Latvijas termoelektrostacijas
Latvenergo
Kano

Kano () ir pilsēta Nigērijas ziemeļos. Kano štata galvaspilsēta. Ziemeļnigērijas galvenais ekonomikas centrs un vēsturiski Nigērijas islāma kultūras centrs - lielākā daļa iedzīvotāju ir musulmaņi. XXI gadsimta sākumā pilsētā tika ieviesti šariāta likumi. Kano tiek uzskatīta par hausu galveno kultūras centru.

Zemesriekstu ražošanas un tirdzniecības centrs.

Vēsture 
Pilsēta radās ap 1000. gadu kā neatkarīga etnisko hausu pilsētvalsts. Kano eksistēja kā neatkarīgs emirāts līdz par 1903. gadam. Pilsēta attīstījās kā zelta, ādas, ziloņkaula, sāls un vergu tirdzniecības centrs. XIX gadsimta sākumā etniskais fulbs Usmans dan Fodio (Usman dan Fodio) pasludināja džihādu un gāza hausu emīrus. Kopš tā laika pilsētas tradicionālie valdnieki ir fulbi. Kopš 1962. gada tas ir Dr. Ado Abdulahi Bajero (Dr. Ado Abdullahi Bayero).

XX gadsimta beigās un XXI gadsimta sākumā pilsētā nereti notikuši starpreliģiski nemieri un grautiņi.

Cilvēki 
Kano dzimuši:

 Sani Abača (Sani Abacha) (1943-1998) - politiķis

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Nigērijas pilsētas
Citrīns

Citrīns (no  — 'citrons') ir dzeltenas krāsas caurspīdīgs kvarcs. Lieli labas kvalitātes kristāli ir dārgakmeņi. Citrīna krāsu nosaka divi faktori: viens no tiem ir submikroskopisku dzelzs daļiņu piejaukums kvarcam — šo daļiņu izmērs ir tāds, ka tās absorbē gaismas viļņus violetajā-zilajā spektra daļā. Otrs citrīna iekrāsošanās iemesls ir kvarca paveidi, kas satur alumīnija, litija vai ūdeņraža ieslēgumus, radioaktīvā apstarojuma ietekmē var iegūt zaļgandzeltenu krāsu. Dabā šāds citrīns ir atrodams atradnēs, kur sastopams radioaktīvais kālija izotops, urāns vai torijs.

Dabisks citrīns ir reti atrodams un tas pārsvarā ir bāli dzeltens ar vāji izteiktu pleohroismu. Gandrīz viss dārglietu veikalos nopērkamais citrīns ir mākslīgi radīts, līdz 300—560 °C temperatūrā karsējot dažus ametistu vai dūmu kvarca veidus. Nereti šādus mākslīgus citrīnus tirgotāji dēvē par topāziem vai zelta topāziem. Dabiska citrīna krāsa var būt no dzeltenzaļas līdz oranžai un brūni oranžai. Īpaši augstu tiek vērtētas dzidri dzintarkrāsas akmeņi. Citrīns veido daļu no unikālā dārgakmens — ametrīna, kuru atrod Bolīvijā.

Visskaistākie dabiska citrīna kristāli atrodami Brazīlijā, Riugrandi du Sulas štatā. Vēl citrīnu iegūst arī Argentīnā, Birmā, citos Brazīlijas štatos (Minasžeraisa, Gojasa), Francijā (Dofina), Madagaskarā, Krievijā (Urāli), Spānijā (Salamanka, Kordova), ASV.

Senos laikos citrīnu uzskatīja par talismanu, kas pasargā no indes un ļaunām domām. Citrīnu dziedniecībā izmanto, lai jūtīgiem cilvēkiem dotu iekšējo spēku, vielmaiņas problēmu risināšanai. Citrīns ir arī viens no diviem novembra horoskopa akmeņiem.

Citāti

Ārējās saites 
 Minerālu galerijas — par citrīnu 

Kvarca paveidi
Dārgakmeņi

en:Quartz#Citrine
Topoloģija

Topoloģija (, τόπος — vieta; λόγος — mācība) ir matemātikas apakšnozare, kas vispārīgi definē jēdzienu "nepārtrauktība" un pēta nepārtrauktus attēlojumus jeb homeomorfismus un nepārtrauktas figūru deformācijas jeb homotopijas. Homeomorfisms ir attēlojums, kas ir nepārtraukts, bijektīvs un kura inversais attēlojums arī ir nepārtraukts. Tā piemēram, jebkura elipse ir homeomorfa jebkuram riņķim, bet nav homeomorfa nogrieznim. Lode ir homeomorfa kubam, bet nav homeomorfa toram utt. Topoloģiska telpa ir galvenā matemātiskā struktūra, kas tiek pētīta topoloģijā.

Galvenās topoloģijas apakšnozares ir
 vispārīgā topoloģija,
 algebriskā topoloģija,
 diferenciālā topoloģija.

Vārdam "topoloģija" ir vēl viena nozīme — tā ir viena no topoloģiskas telpas sastāvdaļām. Topoloģija ir kādas kopas X apakškopu sistēma T tāda, ka:
 X un tukšā kopa pieder T;
 Ja kopas A un B pieder T, tad arī šo kopu šķēlums pieder T;
 Ja divas vai vairāk kopas pieder T, tad to apvienojums pieder T.
Tas nozīmē, ka kopu saime T ir noslēgta pret šķelšanu galīgā skaitā un apvienošanu bezgalīgā skaitā.

Skatīt arī 

 Topoloģiska telpa
 Kompakta kopa
 Mēbiusa lenta
 Kleina pudele

Papildu literatūra 

 .
 .
 .
 .

Ārējās saites 

 Topology, bezmaksas mācību grāmata, Wikibooks.
 Sidney A. Morris, Topology Without Tears, bezmaksas mācību grāmata.
 Eric W. Weisstein, Topology, MathWorld.

Topoloģija
Jānis Krūmiņš (basketbolists)

Jānis Krūmiņš (dzimis  Raiskuma pagastā, miris  Rīgā) bija latviešu basketbolists, metālmākslinieks, trīskārtējs Eiropas čempions, trīskārtējs Eiropas čempionvienību kausa ieguvējs Rīgas ASK komandas rindās un četrkārtējs PSRS čempions. Spēlējot basketbolu, Jānis Krūmiņš aizvadīja dzīves 15 gadus, kļūstot, kā sporta žurnālistikā viņu dēvē, par "visu laiku slavenāko latviešu basketbolistu".

Dzīvesgājums 
Dzimis 1930. gadā Cēsu apriņķa Raiskuma pagasta "Miķeļkalnu" mājās (māte Emīlija Krūmiņa). Strādāja par mežstrādnieku (atsveķotāju). 23 gadu vecumā 218 cm garais jauneklis sāka nodarboties ar basketbolu, sākumā viņam pietrūka izveicības, tādēļ treniņos un laukumā viņam visu vajadzēja darīt vairāk nekā citiem.

1960. gada 31. decembrī apprecējās ar Inesi Sirgedu, viņie piedzima trīs bērni (Ivars, Juris un Irēna). Brīvajā laikā aizrāvās ar kalēja darbiem, kas ļāva pēc karjeras sportā strādāt kombinātā "Māksla" par metālmākslinieku.

Rīgas Motormuzejā eksponēta automašīna "Volga", ko basketbolists saņēma no valdības par uzvaru Tokijā (1960).

Miris Rīgā 1994. gada 20. novembrī. Apbedīts Rīgas Meža kapos.

Karjera sportā 
No 1958. līdz 1960. gadam Rīgas ASK komandas sastāvā (komandas citi vadošie spēlētāji bija Maigonis Valdmanis, Valdis Muižnieks, Oļģerts Hehts, Gunārs Siliņš, Juris Kalniņš, Ivars Vērītis, Gundars Muižnieks, Teobalds Kalherts un Jānis Dāvids). Sākot ar 1957./58. gada sezonu, kad notika vēsturē pirmais Eiropas basketbola klubu turnīrs, 3 reizes ieguva Eiropas čempionu (tagadējās Eirolīgas) kausu. Savukārt PSRS čempionātā 1955., 1956., 1957. un 1958. gados izcīnīja PSRS čempiona titulu. PSRS izlases sastāvā viņš izcīnīja trīs sudraba medaļas — 1956. gada Melburnas, 1960. gada Romas un 1964. gada Tokijas vasaras olimpiskajās spēlēs.

Savā karjerā viņam iznāca sacensties arī ar tādu basketbola leģendu kā Bills Rasels, kas tolaik jau spēlēja NBA.

Komandas 
 Rīgas ASK (1954-1964. gads)
 Rīgas VEF (1964.-1969. gads)
 PSRS izlase (1956-1964. gads)
 99 spēles Latvijas PSR izlasē

Sasniegumi un apbalvojumi 
 četrkārtējais PSRS čempions (1955-1958)
 trīskārtējais Eiropas čempionvienību kausa ieguvējs (1958-1960)
 trīskārtējais Olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs (1956,1960,1964)
 trīskārtējais Eiropas čempions (1959,1961,1963)
 PSRS Nopelniem bagātais sporta meistars (1959)

Piezīmes un atsauces

Literatūra 
 Ošiņš Ivars. Latvijas olimpiskais zelts, sudrabs, bronza. - Lauku Avīzes apgāds: Rīga, 2008., - 240 lpp.

Ārējās saites 

 Guntis Keisels. Trīsreiz Eiropas basketbola virsotnē. // Diena. 5. novembris (2007)
 Latviešu izcilākie centri PSRS ērā, 6.daļa - Jānis Krūmiņš

1930. gadā dzimušie
1994. gadā mirušie
Cēsu novadā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Basketbola centri
PSRS basketbolisti
1956. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1960. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Eiropas čempioni basketbolā
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Gundars Vētra

Gundars Vētra (dzimis 1967. gada 22. maijā Ventspilī) ir bijušais latviešu basketbolists, pašlaik strādā par basketbola treneri. Viņš bija pirmais Latvijas basketbolists, kas spēlējis NBA līgā. Pašlaik (2020) trenē Polijas sieviešu komandu Gdiņas "Arka".

Spēlētāja karjera 
Savu spēlētāja karjeru G. Vētra iesāka Sverdlovskas SKA komandā. Tad atgriezās Latvijā un spēlēja Rīgas VEF komandā. 1992. gadā plašu rezonansi Latvijā izpelnījās G. Vētras un Igora Miglinieka lēmums spēlēt nevis Latvijas, bet gan NVS izlasē.

1992.—1993. gada sezonā viņš spēlēja NBA Minesotas "Timberwolves" komandā, kļūstot par pirmo latvieti NBA. G. Vētra NBA aizvadīja 13 spēles un savā rezultatīvākajā spēlē guva 17 punktus. Pēc spēlēšanas NBA G. Vētra atgriezās Latvijā. Kā spēlētājs viņš basketbolā aizvadīja 16 gadus.

Trenera karjera 
Pēc 2010.—2011. gada sezonas noslēguma atstāja Jekaterinburgas UGMK galvenā trenera amatu, ko vadīja kopš 2009. gada janvāra. Pēc tam parakstīja līgumu ar LBL klubu BK Ventspils. 2012. gada maijā klubs paziņoja, ka sadarbību ar Vētru neturpinās.

Spēlētāja karjera 
 Rīgas VEF 1984-86
 Sverdlovskas SKA 1986-87
 Rīgas VEF 1988-92
 Minesotas "Timberwolves" 1992-93
 Ādaži Rīga 1993-94
 Brocēni Rīga 1994-95
 Maskavas CSKA 1995-96; 1997-00
 Galatasaray S.K. 1996-97
 Fabriano Basket 2000-02

Trenera karjera 

 Barons/LU (Rīga) galvenais treneris
 Ural Great (Урал-Грейт, Perma) galvenā trenera palīgs
 Barons/LMT (Rīga) galvenais treneris
 Maskavas "CSKA" (sieviešu komanda) galvenais treneris
 Jekaterinburgas "UGMK" (sieviešu komanda), galvenais treneris

Sasniegumi 
 Eiropas čempions: 1989
 Krievijas Superlīgas čempions: 1996, 1998, 1999, 2000
 NEBL čempions: 2000

Atsauces

Ārējās saites 

 Jekaterinburgas "UGMK" profils /

1967. gadā dzimušie
Ventspilī dzimušie
Latvijas basketbolisti
Latvijas basketbola treneri
1992. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
NBA spēlētāji no Latvijas
Osijeka

Osijeka () ir pilsēta Horvātijas austrumos pie Dravas upes. Slavonijas ekonomiskais un kultūras centrs. Osijekas-Baranjas župānijas galvaspilsēta. Pazīstama ar savu baroka laika arhitektūru.

Vēsture 

Senākie pilsētas iedzīvotāji bija ilīrieši. Romiešu imperators Adriāns 131. gadā piešķīra Osijekai (toreiz ar nosaukumu Mursa (Mursa)) kolonijas tiesības. Līdz ar slāvu ierašanos reģionā Mursa tika pamesta.

1196. gadā rakstos pirmoreiz pieminēts Osijekas vārds. Starp 1353. un 1472. gadu tā bija Korogu dzimtas īpašumā. 1526. gada 8. augustā to ieņēma un nopostīja osmaņi.

Osmaņu sultāna Sulejmana I valdīšanas laikā pilsētā uzcēla 8 kilometru garu koka tiltu, kurš tika uzskatīts par vienu no pasaules brīnumiem. 1687. gada 29. septembrī pilsētu ieņēma Hābsburgu impērijas karaspēks un tā tika iekļauta Hābsburgu impērijā.

1809. gadā Osijekai piešķīra Impērijas brīvpilsētas titulu un XIX gadsimta sākumā tā bija lielākā pilsēta Horvātijā.

Horvātijas pilsoņu kara laikā pilsēta cieta relatīvi maz.

Cilvēki 

Osijekā dzimuši:

 Marko Babičs (Marko Babić; 1981) — futbolists;
 Jelena Dokiča (Jelena Dokic, Јелена Докић; 1983) — tenisiste;
 Josips Jurajs Strosmajers (Josip Juraj Strossmayer; 1815—1905) — politiķis;
 Franjo Šepers (Franjo Šeper; 1905—1981) — kardināls;
 Davors Šukers (Davor Šuker; 1968) — futbolists;
 Jurica Vranješs (Jurica Vranješ; 1980) — futbolists;
 Donna Vekiča (Donna Vekić; 1996) - tenisiste.

Ārējās saites 

Horvātijas pilsētas
Osijekas-Baraņas župānija
Zodiaks

Zodiaks (, zōidiakòs (kýklos) — 'zvēriņu (rats)') ir 12 zvaigznāju kopums, kas atrodas 16° platā debesu sfēras joslā, kuras centrs ir ekliptika — līnija, kas iezīmē Saules gada laikā veikto redzamo apriņķojumu. Ekliptika iet arī caur Čūskneša zvaigznāju, ko vēsturiski nepieskaita pie zodiaka zvaigznājiem.

Pirms aptuveni 2000 gadu, neņemot vērā atšķirīgo zvaigznāju platumus un Čūskneša zvaigznāju, zodiaka zīmes apmēram sakrita ar to zvaigznājiem, taču Zemes ass nobīdes (precesijas) dēļ tie laika gaitā viens no otra arvien vairāk attālinās. Mūsdienās šī nobīde jau ir aptuveni mēnesis.

Zodiaka zvaigznāji 

Zodiaka zvaigznāji ir:
 Auns;
 Vērsis;
 Dvīņi
 Vēzis;
 Lauva;
 Jaunava;
 Svari;
 Skorpions;
 Strēlnieks;
 Mežāzis;
 Ūdensvīrs;
 Zivis.

Datumu tabula

Atsauces

Ārējās saites 

 

Astroloģija
Debess koordinātu sistēmas
Zvaigznāji
Bulgārijas hokeja izlase

Bulgārijas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Bulgāriju starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 37. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. Bulgārijas hokeja izlase 1976. gadā piedalījās Olimpiskajās spēlēs, kur palika pēdējā vietā. 
2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIB divīzijā.

Ārējās saites 
 https://nationalteamsoficehockey.com/bulgaria/

Atsauces 

Hokejs Bulgārijā
Eiropas hokeja izlases
Čuncjina

Čuncjina () ir pilsēta Ķīnas centrālajā daļā pie Dzjalinas upes ietekas Jandzi. Čuncjinas pilsēta ir viena no četrām Ķīnas pilsētām, kura veido atsevišķu, provincēs neietilpstošu municipalitāti. Čuncjinas municipalitātē 2005. gadā dzīvoja vairāk kā 32 miljoni iedzīvotāju, tomēr pašā Čuncjinas pilsētā ir vairāk nekā 7 miljoni iedzīvotāju. Pilsēta ir visai kalnaina un viena no retajām Ķīnas lielpilsētām, kurā ir salīdzinoši maz riteņbraucēju.

Vēsturiski liela upes osta, pēc 2. pasaules kara Čuncjina kļuva par vienu no lielākajiem Ķīnas militārās rūpniecības centriem. Pilsētas apkaime bagāta ar derīgajiem izrakteņiem. Ap Čuncjinu ir lielākās dabasgāzes un stroncija atradnes Ķīnā. Šeit atrodas arī lielākā alumīnija rūpnīca valstī.

Pēc Triju Aizu aizsprosta pabeigšanas Čuncjinas osta spējīga uzņemt okeāna klases kuģus.

Vēsture 
Čuncjina tiek uzskatīta par pusleģendārās Ba valsts galvaspilsētu, kas radās 11. gadsimtā p.m.ē. 316. gadā p.m.ē. to ieņēma Cjiņu valsts (Qin). 581. gadā (Suju dinastijas (Sui) laikā) pilsētu nosauca par Ju (Yu), bet 1102. gadā — par Gunu (Gong).

1189. gadā Dienvidu Sunu princis Džao Duņs (Zhao Dun), atzīmēdams savu kronēšanu, nosauca pilsētu pašreizējā vārdā.

1362. gadā (Juaņu dinastijas laikā) nemiernieku līderis Mins Judžeņs (Ming Yuzhen) Čuncjinā nodibināja neatkarīgu, īslaicīgi pastāvošo Dasjas (Daxia) karalisti. 1621. gadā īsu laiku pilsētā pastāvēja neatkarīgā Dalianas (Daliang) karaliste.

1891. gadā Čuncjina kļuva par pirmo iekšzemes ostu, kura tika atvērta ārzemniekiem.

No 1937. līdz 1945. gadam Čuncjina bija Čana Kaiši Ķīnas valdības pagaidu galvaspilsēta. To smagi bombardēja Japānas aviācija, šo gadu laikā veicot 268 uzlidojumus un nometot uz pilsētu 11 500 aviācijas bumbu. Čuncjina tiek uzskatīta par visvairāk bombardēto pilsētu 2.pasaules karā.

1997. gadā tika izveidota Čuncjinas municipalitāte.

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīnas pilsētas
Ķīnas municipalitātes