Legņica

Legņica (, ) ir sena pilsēta Polijas dienvidrietumos — Silēzijā, Lejassilēzijas vojevodistē.

Dibināta 7. gadsimtā, pirmoreiz rakstītos avotos pieminēta 1004. gadā, pilsētas tiesības piešķirtas 1264. gadā.

Vēsture

Senie laiki 
Tagadējās Legņicas apkaimē vairākus gadsimtus dzīvoja austrumģermāņu ciltis. Ap mūsu ēras 500. gadu šeit ienāca slāvu ciltis, ģermāņi aizgāja uz Dienvideiropu.

Hronikās pilsēta pirmoreiz minēta 1004. gadā, kaut gan apmetne pastāvējusi jau 7. gadsimtā. Sākotnējais pilsētas nosaukums poļu valodā bija — Lignica.

Viduslaiki un jaunie laiki 
Legņicas apkaimē 1241.gada 9.aprīlī notika slavenā Legņicas kauja starp vācu un poļu apvienotajiem spēkiem un Zelta Ordas karaspēku, kurā mongoļi-tatāri uzvarēja. Pati pilsēta viduslaikos, no 1163. gada līdz 1675. gadam, bija Lejassilēzijas hercogistes galvaspilsēta, pēc tam tā kļuva par Austrijas īpašumu. 1742. gadā Legņica pēc Austrijas mantojuma kara kļuva par iekļāvās Vācijā. 1760. gada 15. augustā Septiņgadu kara laikā pie pilsētas notika Līgnicas kauja, kurā prūši Frīdriha Lielā vadība sakāva austriešus Laudona vadībā. 1813. gadā prūši ģenerāla Blihera vadībā Legņicas apkaimē Kacbahas kaujā sakāva Napoleona spēkus maršala Makdonalda vadībā.

XX gadsimts 
1910. gada tautas skaitīšanas dati liecināja, ka tad Legņicā 95,86% iedzīvotāju bija vācieši, 1,27% — poļi, 2,26% — vendi un 0,19% — čehi. Otrā pasaules kara laikā pilsēta tika ražoti vacu bumbvedēji Ju 188 un Ju 388. 1945. gadā pilsēta pēc Jaltas un Potsdamas konferences lēmumiem tika piešķirta Polijai. Laikaposmā no 1945. gada līdz 1947. gadam no pilsētas tika izsūtīti un bēga praktiski visi vācieši un vietā ienāca poļi. Agrākais poļu nosaukums Lignica tika uzskatīts par arhaisku un pilsētai tika dots vārds Legņica.

Aukstā kara laikā, no 1945. gada līdz 1990. gadam Legņicā atradās PSRS karaspēka Ziemeļu karaspēka grupas — Polijas teritorijā izvietotā padomju karaspēka — štābs. Šajā laikā pilsēta bija iedalīta poļu un padomju zonās. Poļi no padomju zonas pēc 1945. gada tika pārcelti, padomju zona nepiederošiem bija slēgta. Pēdējās Krievijas karaspēka daļas pilsētu pameta 1993. gadā.

Kopš XX gadsimta piecdesmitajiem gadiem pilsētā tiek attīstīta vara un niķeļa ieguve tuvējās atradnēs un rūdu apstrāde.

Legņicā (Līgnicā) dzimuši 

 Heinrihs Vilhelms Dove (Heinrich Wilhelm Dove, 1803—1879) — vācu fiziķis
 Leopolds Kronekers (Leopold Kronecker, 1823—1891) — vācu matemātiķis
 Mariušs Levandovskis (Mariusz Lewandowski, 1979) — poļu futbolists

Interesanti objekti 
 Pjastu pils, daļa celta jau 13. gadsimta pirmajā pusē
 Sv. Pētera un Pāvila katedrāle, 14. gadsimts
 Vara muzejs, dibināts 1962. gadā, iepazīstina ar vara ieguvi, apstrādi
 Baroka stilā celts rātsnams, 1737—1741
 Neorenesanses stila "jaunais rātsnams"
 Jāņa Kristītāja baznīca, baroka stils. Baznīcā Pjastu mauzolejs.
 Franciskāņu klosteris baroka stilā
 Jezuītu kolēģija, 1700—1706

Saimniecība 

Galvenās pilsētas rūpniecības nozares: vara ieguve un apstrāde. Pilsētas pievārtē atrodas kompānijas KGHM Polska Miedź (viens no pasaules lielākajiem vara un sudraba ieguvējiem) vara ieguves rūpnīca. Pie pilsētas ir arī viena no lielākajām brūnogļu šahtām Polijā (Kopalnia Wegla Brunatnego Legnica).

Atsauces 

Polijas pilsētas
Lejassilēzijas vojevodistes pilsētas
Lejassilēzijas vojevodistes apriņķi