joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Embūtes pilskalns

Embūtes pilskalns (arī Kuršu pilskalns jeb Induļa pilskalns) atrodas Lankas upītes labajā krastā Dienvidkurzemes novada Embūtes pagastā Kurzemē. 

Pilskalns mūsdienās apaudzis ar kokiem un apkārtnē neizceļas. Tā apkārtne labiekārtota, uz pilskalna virsotni ved koka kāpnes. Kalna rietumu nogāzē tek avotiņš. 400 m uz dienvidiem atrodas Embūtes pilsdrupas, kas ir paliekas no Embūtes viduslaiku pils un Embūtes muižas kungu mājas.

Apraksts 
Tas ir vidēja lieluma pilskalns, kas ierīkots mitru pļavu ieskautā, 26 m augstā zemes ragā ar dabīgi stāvām nogāzēm. Plakumam noapaļota trijstūra forma, tas ir 60 m garš un līdz 50 m plats. Kalna plakums nocietināts ar 25 m garu un 3 m augstu valni, grāvi un vēl vienu tādu pašu izmēru valni, bet kalna ziemeļu pakājē vērojams vēl trešais, ap 50 m garš valnis. Plakuma dienvidu gals nocietināts ar 3 m augstu, ap 12x12 m ieapaļu valni, bet kalna pakāji ieskauj ap 55 m garš, līdz 5 m augsts valnis. Pilskalna rietumpusē atrodas dažus metrus augsts un ap 100 m garš zemes valnis, saukts par Joda dambi, ar tā palīdzību upes gultne pievirzīta tuvāk pilskalnam. Pilskalns, pēc savu zemes pārveidojumu apjoma, ir uzskatāms par spēcīgi nocietinātu kuršu apmetni, kura apdzīvotība attiecināma uz vēlo dzelzs laikmetu.

Vēsture 
Pilskalns atradās kuršu Bandavas zemē. Livonijas atskaņu hronikā minēts, ka ordenis iekaroja Embūti (Amboten) drīz pēc Kuldīgas pils uzcelšanas, taču krustnešu garnizons Embūtē nav palicis. 
Ap 1244.—1245. gadu Embūtes pilij uzbruka Lietuvas dižkunigaiša Mindauga karaspēks (Embūtes kauja), taču kurši kopā ar no Kuldīgas ataicinātajiem ordeņa spēkiem to sakāvuši.

Pilskalnu savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš.

Foto galerija

Atsauces

Skatīt arī 
 Embūtes kauja (1244)

Ārējās saites 
 enciklopedija.lv
 www.latvijas-pilskalni.lv
 www.senvietas.lv

Pilskalni Kurzemē
Embūtes pagasts
Kazdangas pils

Kazdangas pils () ir muižas kungu māja Dienvidkurzemes novada Kazdangas pagasta Kazdangā. Līdz 1920. gada agrārajai reformai piederēja Manteifeļu dzimtai.

Vēsture 
Kazdangas muižas kungu māja ir celta 1800.—1804. gados klasicisma stilā, projekta autors Johans Georgs Ādams Berlics.
Muižas kompleksā ietilpa saimniecības un dzīvojamās ēkas, t.s. Kavalieru nams, kalpu māja, muižkunga dzīvojamā māja, lopbarības tornis, trīslaidumu tilts pāri gravai, zirgu stallis, kas veidoja arhitektoniski vērtīgu ansambli.
 
1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu māju nodedzināja, ugunsgrēkā gāja bojā ievērojamas mākslas un dokumentālas vērtības. Muižas īpašnieks barons fon Manteifels no 1907. līdz 1914. gadam to atjaunoja pēc vācu arhitekta un neoklasicisma teorētiķa Paula Šulces-Naumburga (Paul Schultze-Naumburg) projekta.

Pirmā pasaules kara gados pili atkal izpostīja. Pēc 1920. gada Latvijas agrāras reformas muižas ēkas un zeme pārgāja valsts īpašumā. No 1922. gada pilī atradās lauksaimniecības skola, pēc 1925.-1927. gadu pārbūves 1930. gadā pilī izveidoja Kazdangas lauksaimniecības tehnikumu, vēlāk Kazdangas profesionālo vidusskolu. 2009. gadā skolu slēdza un ēka iekārtoja Kazdangas pils muzeju un Tūrisma informācijas centru.

Muižas komplekss 
Kazdangas pils joprojām tiek uzskatīta par vienu no krāšņākajiem klasicisma stila paraugiem Kurzemē. Tās projektā un plānojumā ir saskatāmas daudzas līdzības ar Mežotnes pili. Tās restaurācija 20. gadsimta sākumā tiek uzskatīta par vienu no pirmajām zinātniskajām restaurācijām Latvijā.

Uz pili pāri Alokstes upei ved akmens tilts. Upes otrā krastā ir saglabājušās vairākas agrākā muižas kompleksa ēkas: kalpu māja, staļļi, pārvaldnieka māja un klētis.
Blakus pilij atrodas Kavalieru nams kurš var lepoties ar labi saglabātu interjeru: baroka stila kāpnēm un ornamentēta parketa grīdām.

Atsauces 

Pilis Latvijā
Muižas Latvijā
Kazdangas pagasts
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Āfrikas svītrainā zebiekste

Āfrikas svītrainā zebiekste (Poecilogale albinucha) ir neliels sermuļu dzimtas (Mustelidae) plēsējs, un tā ir vienīgā suga Āfrikas svītraino zebiekstu ģintī (Poecilogale).

Tā ir sastopama visā Āfrikas kontinentā uz dienvidiem no Sahāras tuksneša: Dienvidāfrikā, Zimbabvē, Mozambikā, Botsvanā, Namībijā, Malavi, Zambijā, Angolā, Zairā, Ruandā, Burundi, Ugandā, Tanzānijā un Kenijā. Āfrikas svīrainā zebiekste dzīvo gan savannā, gan purvos, gan mežos, tomēr tas ir reti sastopams dzīvnieks.

Izskats un īpašības 
Āfrikas svītrainā zebiekste ārēji atgādina svītraino sesku, bet tā ir daudz tievāka, un tās kažoka matojums ir īsāks. Kažoks ir gluds, spīdīgs, melns ar četrāmbaltām garensvītrām pāri mugurai, tai ir balta galvas augšpuse, aste, bet melns vēders un kājas. Āfrikas svītrainajai zebiekstei kājas ir ļoti īsas.
Ķermeņa garums ir apmēram 50 cm, asti ieskaiot, kas ir 13—23 cm gara, svars tēviņiem 280—380 g, mātītēm 230—290 g.

Tāpat kā skunksiem un seskiem Āfrikas svītrainajai zebiekstei ir smirdīgs sekrēts, kas izdalās no dziedzeriem tieši zem astes. Smaka tiek lietota kā atbaidīšanas paņēmiens briesmu gadījumā. Lai aizbaidītu nelūgtu viesi, zebiekste mēdz lēkāt uz visām četrām uz augšu un leju kā bumbiņa, ar stīvi izslietu asti, kā arī spalgi kliegt, lai gan parasti ir mēma.

Uzvedība 
Āfrikas svīrainā zebiekste ir nakts dzīvnieks, un naktīs tā dodas medīt nelielus dzīvniekus: grauzējus, putnus un rāpuļus. Medības notiek nelielā attālumā no alas, jo zebiekste uzmanās no sava galvenā ienaidnieka — pūces. Savu upuri tā nogalina, iekožoties kaklā un nositot to ar savu augumu, kas tiek izmantots kā pātaga. Muskuļotais un lokanais zebiekstes augums noper un nopurina upuri pret zemi. Zebiekste nekad neēd virszemē, medījums vienmēr tiek aiznests uz alu. Ne vienmēr medījums uzreiz tiek apēsts. Zebiekste nogalinās tik daudz peļu vai žurku, cik būs iespējams. Neapēstais tiek noglabāts īpašā noliktavas alā. Lai gan Āfrikas svītrainajai zebiekstei ir liela apetīte, un vienas nakts laikā tā var apēst 3—4 žurkas.

Karsto dienas laiku zebiekste pavada alā, slēpjoties no saules un ienaidniekiem. Parasti tā ir vientuļniece, lai gan reizēm ir novērotas zebiekstu ģimenes, kas sastāv no 3—4 zebiekstēm, vienā alu sistēmā. Alu zebiekste spēj izrakt lielā ātrumā, tomēr reizēm tā ieņem grauzēju vai termītu alas, piemērojot tās savām vajadzībām.

Vairošanās 
Nebrīvē Āfrikas svīrainās zebiekstes pārojas no septembra līdz aprīlim. Abi dzimumi mēdz iekosties partnera kaklā kā upurī un to purināt. Mātītes, ja pazaudē pirmo metienu, sapārojas atkārtoti. Grūsnības periods ilgst 31—33 dienas, parasti piedzimst 1—3 mazuļi. Māte tos zīda ar pienu 11 nedēļas, bet jau 20 nedēļu vecumā mazuļi ir gandrīz pieauguši. Dzimumbriedumu zebiekstes mātīte sasniedz 19 mēnešos, bet tēviņi 33 mēnešu vecumā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Some facts about the White-naped weasel
 African Striped Weasel

Sermuļu dzimta
Āfrikas fauna
Grobiņas pagasts

Grobiņas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām tā rietumos Liepājas ezera krastā. Robežojas ar sava novada Medzes, Gaviezes, Bārtas, Tadaiķu, Otaņķu un Nīcas pagastiem un Grobiņas pilsētu (iekļauj no visām pusēm) un Liepājas pilsētu.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
Aļļupīte, Ālande, Cūkupīte, Kazupe, Kārļupīte.

Ezeri 
Liepājas ezers

Vēsture 
Mūsdienu Grobiņas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Iļģu muiža (Gut Illien), Rolavas muiža (Gut Roloff, Rolava).

Grobiņas kroņa pagasts izveidots ap 1820. gadu. Līdz 1905. gadam tam pievienoti Mežnieku, Pilenieku, Iļģu un Grobiņas mežniecības pagasti, pēc 1912. gada - Grobiņas mācītājmuižas pagasts. 1935. gadā Grobiņas pagasta teritorija bija 143,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Grobiņas, Baltpurvu un Tosmares ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Grobiņas ciemam pievienoja daļu Rolavas un Tosmares ciemu. 1956. gadā Grobiņas ciemu pakļāva Grobiņas pilsētai kā tās lauku teritoriju. 1975. gadā Grobiņas ciemu atjaunoja. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Grobiņas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Grobiņas novadā. 2021. gadā Grobiņas novads tika iekļauts Dienvidkurzemes novadā.

Cauri pagastam veda 1900. gadā atklātā šaursliežu Liepājas—Aizputes dzelzceļa līnija ar pieturas punktiem "Ilgale" un "Rolava", kas slēgta 1964. gadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Dubeņi, Cimdenieki, Iļģi, Robežnieki, Ālande, Rolava, Gūžas. Pagasta pārvalde atrodas Dubeņos, bet līdz 2011. gadam tā atradās Grobiņas pilsētai līdzās esošajā Otaņķu ielā.

Ievērojamas personības 
 Ansis Petrevics (1882—1941) — tieslietu (1925—1926), finanšu (1928—1931), iekšlietu ministrs (1931).

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Grobiņas apriņķis
Kurzeme
Dienvidkurzemes novada pagasti
Tukuma muzejs

Tukuma muzejs ir muzejs Tukumā. Muzejam ir septiņas filiāles.

Vēsture 
Muzeja pirmsākumi meklējami . Muzeja idejas izveidotājs ir mākslinieks Leonīds Āriņš. Viņš savāca mākslas darbu kolekciju ar apmēram 50 mākslas darbiem. Lielāka daļa mūsdienās veido muzeja gleznu "Zelta fondu". Leonīds Āriņš arī bija pirmais muzeja direktors. 1936. gada 5. un 6. janvārī notika pirmā muzeja gleznu kolekcijas izstāde. Daži no darbiem kara laika pazuda bez vēsts. Leonīds Āriņš pirms kara visas gleznas ko vien varēja ielikt mucā tur salika un apraka. Daudzus darbus sava lieluma dēļ nebija iespējams nekur ielikt tāpēc tos atstāja nekur neieraktus.

Filiāles 
 Mākslas muzejs nodibināts 1935. gadā pēc Leonīda Āriņa iniciatīvas, muzeja mākslas darbu kolekcija ir otra lielākā Latvijā. Muzeja ir atradies pat skolā, muzeja atradās arī Dārza ielā, bet no 1997. gada atrodas Harmonijas ielā 7.

 Pilsētas vēstures muzejs. 1958. gadā Tukuma rajona pašvaldība pieņēma lēmumu par Novadpētniecības muzeja izveidi. Muzejs sākumā atradās Tukuma Kultūras namā, bet no 1995. gada muzeja atrodas Tukuma pils tornī (tornis un mazs mūra fragments ir vienīgie liecinieki par Tukuma pili), tādēļ muzejs mainīja nosaukumu: Tukuma pilsētas vēstures muzejs "Pils tornis"

 Pastariņa muzejs atklāts 1967. gadā un stāsta par rakstnieka Ernesta Birznieka - Upīša dzīvi un darbu. Muzejs atrodas Dzirciema "Bisniekos". Muzejs izveidots ēkā kuru no 1906. līdz 1913. gadam cēla rakstnieka brālis Kārlis. Veco dzīvojamo ēku nopostīja 1. pasaules kara laikā. No senās apbūves gandrīz nekas nav saglabājies. Saglabājusies vienīgi klēts un stallīša frabments. Sētā apskatāmas mazas mājiņas kas rāda "Bisnieku" sētas izskatu E. Birznieka - Upīša bērnībā. Notikumi "Bisnieku" sētā aprakstīti "Pastariņa dienasgrāmatā". 

 Audēju darbnīca. Audējas Tukuma muzejā strādā jau no 1974. gada. Audēju darbnīca atklāta 1988. gadā un līdz 2008. gadam atradās Smilšu ielā, bet no 2008. gada darbnīca atrodas Tidaholmas ielā 3.

 Durbes pils. Durbes pils muzejam nodota 1991. gadā bēdīgā stāvoklī. Muzeja 1. stāvā iekārtots 19. gadsimta interjers: vestibils, kāpņu telpa, kases telpa, barona rakstāmistaba, bibliotēka, zāle, sarkanā istaba, salons, dāmu rakstāmistaba, guļamistaba, ģērbistaba, vannas istaba, tualete ar priekštelpu, bērnistaba ar aukles istabu, ēdamzāle un pagrabā virtuve. Otrajā stāvā apskatāmas izstādes un ekspozīcijas. Muzeja klēts ēkā apskatāma ekspozīcija "Latvietis un viņa kungs". Pilij apkārt plešas parks. 

 Galerija "Durvis" izveidota 1997. gadā Brīvības laukumā 21. Savu nosaukumu galerija ieguva no 18. gadsimta rokoko stila durvīm, kas atrastas ēkā, vēl atrasti arī tapešu fragmenti. Galerijā regulāri notiek mākslinieku izstādes.

 Džūkstes Pasaku muzejs. Muzejs dibināts 2001. gada decembrī. Muzejam pievienots 2010. gada 1. janvārī. Muzejs atrodas Džūkstes pagasta Lancenieku skolā. Ekspozīcija stāsta par folkloristu un rakstnieku Ansi Lerhu- Puškaiti. Viņš savulaik strādājis Lancenieku skolā.

Tukums
Muzeji Latvijā
Roberts Javtoks

Roberts Javtoks (; dzimis  Šauļos, Lietuvā) ir profesionāls lietuviešu basketbolists, spēlē centra pozīcijā, Lietuvas basketbola izlases dalībnieks, pašlaik (2010) pārstāv Krievijas Superlīgas klubu Maskavas apgabala "Khimki".

Karjera

Eiropa 
2000. gadā Javtoks pievienojās Viļņas "Lietuvos Rytas" un ātri ielauzās vadošo centra spēlētāju sarakstā Lietuvas spēcīgākajā līgā LKL. Viņš, spēlēdams kopā ar tādiem spēlētājiem kā Ramūns Šiškausks, Arvīds Macijausks, Sims Jasaitis un Rimants Kaukēns, kļuva par LKL un NEBL čempionu 2002. gadā. Pēc motocikla avārijas, kurā Roberts ar Honda ražoto braucamrīku avarēja, traucoties uz Viļņu ar 140 km/h ātrumu, viņš izlaida 2003. gada sezonu, atgriežoties 2004. gadā. Nākamajā sezonā viņš kļuva arī par ULEB kausa čempionu, tiekot nominēts kā fināla vērtīgākais spēlētājs.

2006. gadā "Rytas" ar Javtoku sastāvā veiksmīgi debitēja ULEB Eirolīgā, kā arī uzveica sīvākos sāncenšus — Kauņas "Žalgiris" basketbolistus LKL finālā. "Rytas" arī triumfēja BBL čempionātā. Javtoks pēc veiksmīgās sezonas izlēma pamest Viļņas klubu, jo tas atgriezās ULEB kausā, kā arī nespēja piedāvāt pietiekami lielu samaksu.

Javtoks 2006./2007. gada sezonā pievienojās grieķu komandai Panathinaikos. Ta bija triumfāla sezona, jo "Panathinaikos" ieguva gan Grieķijas čempionu titulu, gan Grieķijas kausu, gan Eirolīgas titulu. Tiesa, Javtoks neizcēlās ar lielu spēles laiku.  viņš parakstīja divu gadu līgumu ar Maskavas "Dinamo". Vidēji "Dinamo" sastāvā viņš guva 12,2 punktus mačā. 2009. gadā Roberts pievienojās "Khimki".

NBA 
Javtoks 2001. gada NBA draftā tika izvēlēts ar kopējo 56. numuru 2. kārtā. Viņu izvēlējās Sanantonio "Spurs". Lai gan lietuviešu basketbolists nav aizvadījis nevienu maču NBA, "Spurs" joprojām pieder NBA tiesības uz viņu.

Lietuvas izlase 
2005. gada Eiropas čempionātā viņš aizvadīja 6 mačus valstsvienības sastāvā. Turnīrā viņš vidēji guva 11 punktus, kā arī izcīnīja 5,8 atlēkušās bumbas un atdeva 1,5 rezultatīvas piespēles. Savukārt 2007. gada Eiropas čempionātā, kas risinājās Spānijā, viņš savu medaļu krājumu papildināja ar bronzas godalgu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Interbasket profils 
 NBA.com drafta profils 
 ULEB kausa profils 
 Eirolīgas profils 

1980. gadā dzimušie
Lietuvas basketbolisti
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Rāmavas muiža

Rāmavas () atrodas Ķekavas novada Ķekavas pagasta Rāmavā. Netālu atrodas kapsēta, kurā apglabāts agrākais muižas īpašnieks Garlībs Merķelis.
Mūsdienās redzamā muižas kungu māja ir pamatā klasicisma formās ieturēta divstāvu koka ēka ar augstiem bēniņiem. Ēkas arhitektoniskais risinājums visumā ir raksturīgs Pierīgas muižiņām. Ēku ieskauj ainavu parks ar dažām reto koku sugām un nelielu upīti, pie muižas arī piemiņas akmens agronomam un vienam no Latvijas universitātes Lauksaimniecības fakultātes izveidotājiem un vadītājiem Paulim Lejiņam. Kādreizējo muižas piebraucamo ceļu rotā no ķieģeļiem mūrēti vārti.

Vēsture 
1745. gadā šo zemes īpašumu Rīgas patrimonālajā apgabalā ieguva virsmācītājs B. Depkins, pēc tam to mantoja Rīgas birģermeistars Depkins. 1795. gadā muižiņā saimniekoja D. Vīkens, 1806. gadā tirgotājs J. Portens, bet no 1808. līdz 1850. gadam publicists un rakstnieks Garlībs Merķelis. Nākamās ziņas par muižas īpašniekiem ir tikai no 1909. gada, kad tā nonāca Aleksandra Grotenhjelma dzimtas īpašumā.

Pēc Pirmā pasaules kara, muižā bija izvietojusies LU Lauksaimniecības fakultātes pētniecības saimniecība "Rāmava". Pēc Otrā pasaules kara muižā izveidoja dzīvokļus, telpas sadalīja ar starpsienām un pakļāva nekontrolētām pārbūvēm. 80. gados muižā īsu brīdi atradās eksperimentālās saimniecības "Rāmava" kantoris. Pēc 1991. gada muiža nonāca Ķekavas pagasta pārziņā, bet trūkstot ieinteresētībai no pagasta puses, tika pamesta, izdemolēta un novesta līdz avārijas stāvoklim.

1998. gadā ar tiesas lēmumu un VKPAI atbalstu bijušo muižas kungu māju Ķekavas pagastam atsavināja un privatizēja. Sadarbībā ar Zviedrijas Nacionālo kultūras mantojuma pārvaldi 2000. gadā sākas muižas restaurācijas un rekonstrukcijas darbi, kas veiksmīgi noslēdzās 2002. gadā un šobrīd tā ir viena no labāk saglabātajām Pārdaugavas muižiņu mājām. Tagad ēkā atrodas viesu nams un konferenču telpas.

Senas kartes

Atsauces

Ārējās saites 

 Rāmavas muižas mājaslapa

Muižas Latvijā
Ķekavas pagasts
Kurzemes plānošanas reģions

Kurzemes plānošanas reģions ir viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem. Reģions aizņem Latvijas rietumu daļu un tā teritorija pārsvarā sakrīt ar Kurzemes novada teritoriju. Reģions kā juridiska persona izveidots 2006.gada beigās. To veido lēmējinstitūcija "Kurzemes plānošanas reģiona attīstības padome" un izpildinstitūcija "Kurzemes plānošanas reģiona administrācija".

Kopš 2013.gada 30. jūlija Kurzemes plānošanas reģiona Attīstības padomes priekšsēdētāja ir Kuldīgas novada domes priekšsēdētāja Inga Bērziņa.

Kurzemes plānošanas reģiona attīstības padomes funkcijas 

- noteikt Kurzemes plānošanas reģiona ilgtermiņa (10 un vairāk gadu) attīstības galvenos pamatprincipus, mērķus un prioritātes;

– nodrošināt Kurzemes plānošanas reģiona attīstības koordināciju atbilstoši reģionālās attīstības plānošanas dokumentos noteiktajiem galvenajiem pamatprincipiem, mērķiem un prioritātēm;

– vadīt un uzraudzīt Kurzemes plānošanas reģiona attīstības programmas un teritorijas plānojuma izstrādi un ieviešanu, kā arī nepieciešamo grozījumu izstrādi un ieviešanu;

– apstiprināt Kurzemes plānošanas reģiona attīstības programmu un teritorijas plānojumu un to grozījumus;

– nodrošināt Kurzemes pašvaldību sadarbību un Kurzemes plānošanas reģiona sadarbību ar nacionālā līmeņa un starptautiskajām institūcijām reģionālās attīstības atbalsta pasākumu īstenošanā;

– izvērtēt nacionālā plānojuma, nacionālā attīstības plāna, Vienotā programmdokumenta, u.c. nacionālo un nozaru attīstības programmu atbilstību Kurzemes plānošanas reģiona attīstības programmai un teritorijas plānojumam un neatbilstības gadījumos ierosina grozīt nacionālā līmeņa attīstības plānošanas dokumentus vai lemj par grozījumiem Kurzemes reģiona plānošanas dokumentos;

– noteikt plānošanas reģiona institucionālo struktūru;

- apstiprināt padomes priekšsēdētāju, priekšsēdētāja vietnieku un KPR administrācijas vadītāju.

Novadi un pilsētas 

Kurzemes plānošanas reģions kopš 2021. gada 1. jūlija, stājoties spēkā Ministru kabineta noteikumiem Nr. 418 “Par plānošanas reģionu teritorijām”, apvieno 8 pašvaldības:'''
 2 valstspilsētas – Liepāju un Ventspili;
 6 novadus – Dienvidkurzemes, Kuldīgas, Saldus, Talsu, Tukuma un Ventspils novadus.

Novadi un valstspilsētas

Atsauces

Ārējās saites 
 Kurzemes plānošanas reģions

Kurzeme
Ramūns Šiškausks

Ramūns Šiškausks (; dzimis  Kaišadorē, Lietuvā) ir profesionāls lietuviešu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijās, bijis Lietuvas basketbola izlases dalībnieks, pašlaik (2010) pārstāv Krievijas Superlīgas klubu Maskavas "CSKA". Divkārtējs ULEB Eirolīgas čempions, 2000. gada Vasaras Olimpisko spēļu bronzas medaļas laureāts.

Karjera 
Šiškausks karjeru uzsāka 1996. gadā "Sakalai" basketbola klubā. Tur viņš aizvadīja pirmās divas sezonas, vidēji mačā gūstot 11,3 punktus un realizējot 60% visu metienu. 1998. gadā viņš pārcēlās uz Viļņas "Lietuvos Rytas". Ramūns šajā vienībā spēlēja līdz 2003./2004. gada sezonai. Viņš palīdzēja "Rytas" izcīnīt divus Lietuvas Basketbola līgas čempiontitulus, kā arī triumfēja NEBL. Veiksmīgākā sezona izvērtās 2002./2003. gadā, kad viņš vidēji mačā guva 16,4 punktus un izcīnīja 3,4 atlēkušās bumbas, metot ar 68% precizitāti.

2004. gadā Šiškausks pievienojās Itālijas klubam Trevīzo "Benetton". Lietuvietis palīdzēja komandai triumfēt vietējā čempionātā 2006. gadā, togad viņš tika atzīts arī par finālu vērtīgāko spēlētāju. Divu sezonu laikā Ramūns aizvadīja 32 spēles ULEB Eirolīgā, gūstot 12,3 punktus.

Nākamā Šiškausa komanda bija grieķu "Panathinaikos". Spēlēšana Grieķijā izvērtās veiksmīga, jo klubs izcīnīja gan nacionālo čempiontitulu, gan kausu, gan triumfēja ULEB Eirolīgā. 2007./2008. gada sezonā viņš jau bija pārcēlies uz Maskavas CSKA, ar ko divas sezonas pēc kārtas iekļuva Eirolīgas finālā, uzvarot 2008. gadā.  Šiškausks pagarināja līgumu ar CSKA līdz 2011. gadam. 

2012. gada 21. maijā R. Šiškausks paziņoja par basketbola karjeras noslēgšanu.

Lietuvas izlase 
Viņš bija Lietuvas basketbola izlases sastāvā 2000. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs, kas risinājās Sidnejā. Lietuva izcīnīja bronzas godalgas. Tāda paša kaluma medaļu viņš ieguva 2007. gada Eiropas čempionātā Spānijā. Savukārt 2003. gadā Zviedrijā Ramūns kļuva par Eiropas čempionu. 2008. gadā Šiškausks paziņoja, ka vairs valstsvienībā nestartēs.

Atsauces

Ārējās saites 

 Eirolīgas spēlētāja profils 
 2007. gada "Eurobasket" profils 
 Basketpedya profils 

1978. gadā dzimušie
Lietuvas basketbolisti
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Eiropas čempioni basketbolā
Rīgas plānošanas reģions

Rīgas plānošanas reģions ir viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem. Reģions aizņem Latvijas centrālo daļu un tā teritorija ietver teritorijas ap Rīgu. Rīgas plānošanas reģiona teritorija izveidota, balstoties uz Ministru kabineta 2003. gada 15. marta noteikumiem Nr. 133 „Noteikumi par plānošanas reģionu teritorijām”, taču kā valsts iestāde tā nodibināta 2006. gada 12. oktobrī. To veido lēmējinstitūcija "Rīgas plānošanas reģiona attīstības padome" un izpildinstitūcija "Rīgas plānošanas reģiona administrācija".

Rīgas plānošanas reģiona Attīstības padomi veido padomes locekļi, kas ir ievēlēti no reģiona vietējām pašvaldībām.
Padomi vada no padomes locekļu vidus ievēlēts priekšsēdētājs. Padomes pirmais priekšsēdētājs bija Edvīns Bartkevičs.

Novadi un pilsētas

Atsauces

Ārējās saites 
 Rīgas plānošanas reģions

Rīga
Ģenerālplāns "Ost"

Ģenerālplāns "Ost", saīsinājumā GPO ( — 'Ģenerālplāns "Austrumi"') bija dokumentu kopums, plānu, plānu projektu un atskaišu komplekss, kas veltīts t.s. "austrumu teritoriju" kolonizēšanai pēc Vācijas uzvaras II Pasaules karā. Koncepciju izstrādāja 1939. gada oktobrī izveidotā Vācu valstiskuma nostiprināšanas reihskomisariāta (RKF) vadībā (reihskomisārs Heinrihs Himlers), kā okupēto teritoriju kolonizācijas un pārvācošanas teorētisko pamatu.

Kas attiecas uz latviešu likteni gadījumā, ja Vācija uzvarētu karā, to pauž 1942. gada rudenī izstrādātais "Kolonizēšanas ģenerālplāns" (Generalsiedlungsplan), kas paredzēja pievienot Lielvācijai 330 000 km² plašu teritoriju, nometināt tajā 12 210 000 vāciešus, pirms tam deportējot aiz Urāliem 30 800 000 vietējo iedzīvotāju (95% poļu, 50% igauņu, virs 50% latviešu, 85% lietuviešu un 100% latgaliešu), bet pārējos piespiedu kārtā pārvācojot.

Atsauces un paskaidrojumi

Ārējās saites 
 Himlera vēstule Greifeltam 12.06.1942. - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
 Antonijs Zunda. Latvija nacistu varā (1941 - 1945)

Otrais pasaules karš
Trešais reihs
Vācijas vēsture
Mustafa Jatabarē

Mustafa Jatabarē (, dzimis  Bovē) ir Francijā dzimis Mali futbola uzbrucējs, kurš šobrīd spēlē Turcijas komandā Sivasspor.

Starptautiskā karjera 
2008. gada novembrī pēc augstvērtīga snieguma savā klubā Jatabarē izpelnījās izsaukumu uz Mali izlasi. 19. novembrī viņš debitēja spēlē pret Alžīrijas izlasi Ruānā, spēlei noslēdzoties 1-1.. 2010. gada 10. janvārī 2010. gada Āfrikas Nāciju kausa atklāšanas spēlē pret Angolas izlasi viņš izlīdzināja rezultātu dramatiskā spēlē, kad Mali no 0-4 panāca 4-4.

Sasniegumi 
Guingamp

 Coupe de France: 2013–14

Atsauces

Ārējās saites 

 Profils Foot Mercato
 Profils L'Equipe.fr 
 Profils Sport 24
 Intervija ar Jatabarē  

1986. gadā dzimušie
Mali futbolisti
Mali izlases futbolisti
Amiens SC spēlētāji
EA Guingamp spēlētāji
Trabzonspor spēlētāji
Montpellier HSC spēlētāji
Skrīveri

Skrīveri ir apdzīvota vieta Vidzemē, Aizkraukles novadā, Daugavas pietekas Maizītes krastā pie Rīgas—Krustpils dzelzceļa. Skrīveru pagasta centrs.
Skrīveros atrodas pagasta pārvalde, Andreja Upīša Skrīveru vidusskola, mūzikas un mākslas skola, bērnudārzs «Sprīdītis», pasts, katoļu baznīca, kultūras nams, bibliotēka, Andreja Upīša memoriālais muzejs. Dienvidos no Skrīveriem pie autoceļa A6 atrodas Skrīveru dendroloģiskais parks un Skrīveru Zemkopības zinātniskais institūts.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta atrodas uz bijušās Rēmera muižas (Römershof) zemes, kas Zviedru Vidzemes laikā 1634. gadā nokļuva Kokneses muižas rakstveža jeb skrīvera (no  — 'rakstīt') Johana Nīmeijera īpašumā, no kā arī cēlies Skrīveru tagadējais nosaukums. Apdzīvotā vieta sāka veidoties no 1882. gada pie jaunuzbūvētās Rēmershofas (Römershof) dzelzceļa stacijas. 1925. gadā Skrīveriem piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu, bet 1958. gadā — pilsētciemata statusu, kas gan 1990. gadā tika zaudēts.

1956. gadā ciemā nodibināja Skrīveru Pārtikas kombinātu, kas sāka ražot «Gotiņas» konfektes.

Atsauces 

 
Latvijas pilsētciemati
Vidzemes plānošanas reģions

Vidzemes plānošanas reģions ir viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem. Reģions aizņem Latvijas ziemeļaustrumu daļu un tā teritorija ietver kultūrvēsturiskās Vidzemes centrālo un austrumu daļu un Latgales ziemeļrietumus. Vidzemes plānošanas reģiona teritorija izveidota, balstoties uz Ministru kabineta 2003. gada 15. marta noteikumiem Nr. 133 „Noteikumi par plānošanas reģionu teritorijām”, taču kā valsts iestāde tā nodibināta 2006. gadā. To veido lēmējinstitūcija "Vidzemes plānošanas reģiona attīstības padome" un izpildinstitūcija "Vidzemes plānošanas reģiona administrācija".

Vidzemes plānošanas reģiona Attīstības padomi veido 11 padomes locekļi, kas ir ievēlēti no reģiona vietējām pašvaldībām.
Padomi vada no padomes locekļu vidus ievēlēts priekšsēdētājs un padomes priekšsēdētāja vietnieks.

Novadi un pilsētas

Atsauces

Ārējās saites 
 Vidzemes plānošanas reģions

Vidzeme
Zemgales plānošanas reģions

Zemgales plānošanas reģions ir viens no pieciem Latvijas plānošanas reģioniem. Reģions aizņem Latvijas centrālo daļu un tā teritorija ietver kultūrvēsturiskās Zemgales dienvidu daļu, Vidzeme dienviddaļu Daugavas labajā krastā, Sēlijas ziemeļu daļu un Latgales rietumu daļu.

1997. gada 29. maijā Jelgavā sešas Zemgales pašvaldības — Bauskas dome, Bauskas rajona padome, Dobeles dome, Dobeles rajona padome, Jelgavas dome, Jelgavas rajona padome — parakstīja vienošanās līgumu par Zemgales reģiona attīstības plānu izstrādi un nodibināja kopīgu institūciju — Zemgales reģiona attīstības padomi. 1997. gada un 1998. gada laikā padomes apstiprinātā darba grupa izstrādāja Zemgales attīstības stratēģiju un izstrādāja 11 nozaru attīstības koncepcijas. Šie dokumenti 1998. gada 12. maijā Tetelē tika apstiprināti Zemgales reģiona attīstības padomē. 2000. gadā Zemgales plānošanas reģionā iekļāvās Aizkraukles un Jēkabpils rajoni. 2000. gada 29. novembrī Zemgales plānošanas reģionā iekļāvās Jēkabpils pilsēta. 2001. gada 19. jūnijā Zemgales plānošanas reģionā iekļāvās Aizkraukles pilsēta.

2006. gada jūlijā saskaņā ar Reģionālā likuma 161 2.daļu plānošanas reģioni iegūst atvasinātās publiskās personas statusu. 2006. gada augustā tiek apstiprināts Zemgales plānošanas reģiona (atvasinātās publiskās personas) nolikums un tas tiek reģistrēts VID kā nodokļu maksātājs. 2007. gada 23. janvārī tiek reorganizēta Zemgales attīstības aģentūra un izveidota Plānošanas reģiona administrācija.

Zemgales plānošanas reģiona Attīstības padomi veido 6 padomes locekļi, kas ir ievēlēti no reģiona vietējām pašvaldībām.
Padomi vada no padomes locekļu vidus ievēlēts priekšsēdētājs. Padomes priekšsēdētājs tiek ievēlēts uz divu gadu termiņu. Šobrīd (2022) padomes priekšsēdētājs ir Bauskas novada domes priekšsēdētājs Aivars Okmanis.

Novadi un pilsētas

Atsauces

Ārējās saites 
 Zemgales plānošanas reģions

Zemgale
Stalbe

Stalbe ir apdzīvota vieta Cēsu novada Stalbes pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies pie autoceļu A3 un P14 krustojuma Līčupītes krastā 18 km no Cēsīm un 77 km no Rīgas.

Stalbes nosaukums cēlies no Stalbes muižas īpašnieka Stalbitera uzvārda, vēstures avotos pirmo reizi minēts 1425. gadā. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo muižas centru un joprojām saglabā seno plānojumu. No 2009. līdz 2021. gadam Stalbe bija Pārgaujas novada centrs.

Stalbē ir pagasta administrācija, pamatskola, kultūras nams (darbojas sieviešu vokālais ansamblis "Pārgaujas lakstīgalas"), sporta zāle.

Atsauces 

 
Cēsu novada ciemi
Latvijas ciemi
Vaiņode

Vaiņode ir apdzīvota vieta Dienvidkurzemes novadā. Vaiņodes pagasta centrs. Izvietojusies pie slēgtās Liepājas — Mažeiķu dzelzceļa līnijas 60 km attālumā no Liepājas un 185 km no Rīgas.
Vaiņodē atrodas pagasta administrācija, kultūras nams, vidusskola, internātpamatskola, mūzikas skola, doktorāts, aptieka, pansionāts, stadions, Vaiņodes pagasta muzejs (bijušajā Vaiņodes stacijas ēkā), luterāņu, baptistu un katoļu baznīcas. Ziemeļos no Vaiņodes atrodas Lielbātas muižas pils un Bātas pilskalns.

Vēsture 
Vēstures avotos Vaiņodes novads (Bāta) pirmo reizi minēts 1253. gadā. Apdzīvotā vieta veidojusies uz Vaiņodes muižas (Wainoden) zemes pēc dzelzceļa līnijas Liepāja—Romni izbūves 1871. gadā. Uz Lielbātas muižas zemes izveidojās vasarnīcu ciems Bāta.

Pirmā pasaules kara laikā šeit atradās Vācu armijas Vaiņodes dirižabļu lidosta, pēc kara beigām angārus demontēja un sāka izmantot kā Rīgas Centrāltirgus paviljonus. 1925. gadā Vaiņodei piešķīra biezi apdzīvotas vietas statusu.
Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā Vaiņodes apkaimē notika Kurzemes cietokšņa otrā lielkauja, kas ar 10 dienu pārtraukumu ilga no 27. oktobra līdz 25. novembrim. Ciešot milzīgus zaudējumus, sarkanarmieši ieņēma 4 km dziļu un 12 km platu telpu Priekules-Vaiņodes sektorā.

1954. gadā Vaiņodei tika piešķirts strādnieku ciemata statuss (zaudēts 1990. gadā). Padomju laikā dienvidos no Vaiņodes (tagadējā Vaiņodes muiža) atradās viens no lielākajiem Padomju armijas militārajiem lidlaukiem Baltijā.
Savukārt uz ziemeļiem mežā pie Embūtes - Vaiņodes autoceļa līdz Padomju armijas izvešanai atradās PSRS raķešu bāze (29. raķešu divīzijas 344. raķešu pulka 3. diviziona pozīcijas).

Atsauces 

 
Vaiņodes pagasts
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Latvijas pilsētciemati
Santakvina

Santakvina () ir pilsēta Jūtas štatā, ASV. Santakvinas iedzīvotāju skaits ir 4834 (2000) un platība 6,8 km2. Klimats — kontinentāls, ar karstu vasaru un lielāku nokrišņu daudzumu ziemā (Dfa klimata tips pēc Kopena klasifikācijas).

Jūtas pilsētas
Dolfs Lundgrēns

Dolfs Lundgrēns (; dzimis Hanss Lundgrēns (Hans Lundgren) ) ir zviedru kinoaktieris, režisors, modelis un cīņas mākslas pārstāvis.

Viņš bija plašāk zināms sava garā un atlētiskā auguma dēļ. Savos slavas gados viņš bija 196 cm garš un svēra 111,5 kilogramus. Viņš kopā ar Silverstu Stalloni, Arnoldu Švarcenegeru, Stīvenu Sigālu un Žanu Klodu van Dammi pieder aktieru paaudzei, kas izveidoja spriedzes filmu varoņa stereotipu.

Atsauces

Ārējās saites 

1957. gadā dzimušie
Zviedru kinoaktieri
Stokholmā dzimušie
Vecpiebalga

Vecpiebalga ir ciems Vidzemē, Cēsu novadā, Vecpiebalgas pagasta centrs. Izvietojusies vēsturiskajā Piebalgas novadā starp Alauksta un Ineša ezeriem autoceļu P30 un P33 krustojumā. Attālums līdz Madonai — 37 km, līdz Cēsīm — 49 km, līdz Rīgai — 128 km.
Vecpiebalgā atrodas pagasta administrācija, vidusskola, kultūras nams (celts kā Labdarības biedrības nams 1887. gadā), bibliotēka, aptieka, luterāņu baznīca, A. Austriņa memoriālais muzejs, tūrisma informācijas centrs.

Ģeogrāfiski Vecpiebalga atrodas Vidzemes augstienes centrālajā daļā, Piebalgas paugurainē. Gleznainās Vecpiebalgas apkārtnes ainavas kopš 1987. gada ir iekļautas aizsargājamā dabas teritorijā Vecpiebalgas aizsargājamo ainavu apvidū.

Vēsture 
 
Veidojusies senā Piebalgas (Grišku, Balgas, Veļķu) pilskalna tuvumā. Netālu no pilskalna 14. gadsimta sākumā uzcelta Rīgas arhibīskapa Piebalgas pils. Pils pirmoreiz tika sagrauta Livonijas karā 1577. gadā, vēlāk atjaunota, bet jau 18. gadsimtā no pils bija palikušas tikai drupas. Tās atrodas dažus simtus metru uz dienvidiem no Cēsu-Madonas ceļa un baznīcas. Pakalna virsotnē starp Alaukstu un Taunu (apmēram 3 km no pils) izveidojās senākās Vecpiebalgas muižas (Alt-Pebalg) centrs. 1933. gadā Vecpiebalgai tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss.

Vecpiebalgas evaņģēliski luteriskās baznīcas ēku neogotikas stilā uzcēla no 1839. līdz 1845. gadam, viens no būvuzņēmējiem bijis Mārcis Sārums. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 20. septembrī Sarkanās armijas uzbrukuma laikā vācu karavīri uzspridzināja baznīcas torni, pēc kara baznīca tika pamesta sagrūšanai. Baznīcu atjaunoja no 1995. līdz 1997. gadam pēc arhitektes Ausmas Skujiņas projekta.

Vecpiebalgas draudzes skolu uzcēla 1860.—1864. gadā, tās ēku daļēji sagrāva soda ekspedīcijas karavīri 1905. gada revolūcijas apspiešanas laikā. Pēc 1920. gada agrārās reformas skolu pārcēla uz nacionalizēto Vecpiebalgas muižas kungu māju un bijušo miertiesneša māju. Skolas ēku atjaunoja 1931.—1940. gadā.

Atsauces

Skatīt arī 
 Vecpiebalgas pagasts
 Vecpiebalgas novads

 
Vecpiebalgas pagasts
Cēsu novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Vecumnieki (nozīmju atdalīšana)

Vecumnieki var būt:
 Vecumnieki - apdzīvota vieta, Vecumnieku pagasta centrs
 Vecumnieki - ir dzelzceļa stacija Bauskas novadā
 Vecumnieki - apdzīvota vieta, Daudzeses pagastā
 Vecumnieki - apdzīvota vieta, Murmastienes pagastā
 Vacumnīku cits nosaukums
Klimata klasifikācija

Klimata klasifikācijas sistēma ir kāds noteikts veids, kā grupēt pasaulē sastopamos klimatus. Klimata klasifikācija var būt cieši saistīta ar atbilstošām augu un dzīvnieku ekosistēmām, jo klimats vistiešākajā veidā iespaido ģeogrāfiskās vietas bioloģisko dzīvi. Vispopulārākā klimata klasifikācijas shēma droši vien ir Kopena klimata klasifikācija. 

Klimata klasifikācijas sistēmu piemēri:
 Tuksnešainības indekss
 Kopena klimata klasifikācija
 Holdridža dzīvības zonu klasifikācijas sistēma.

Klimats
Kamerūnas ģerbonis

Kamerūnas Republikas ģerbonis ir viens no Kamerūnas valsts simboliem. Ģerbonis sastāv no vairoga valsts karoga krāsās, kura vidū attēlota valsts karte ar virs tās attēlotu taisnības zobenu un sudraba svaru kausiem un zelta zvaigzni. Vairoga turētāji ir divi sakrustoti cirvji. Virs vairoga ir valsts devīze Paix, Travail, Patrie (Miers, Darbs, Tēvija); zem vairoga - valsts nosaukums uz zelta lentas franču un angļu valodā.

Tagadējā izskatā Kamerūnas ģerbonis apstiprināts 1986. gadā.

Pirmā valsts emblēma tika apstiprināta uzreiz pēc neatkarības iegūšanas 1960. gada 1. janvārī un tas bija apaļš zīmogģerbonis ar tajā attēlotu sievietes galvu profilā. Jau 1960. gada 31. decembrī tika apstiprināts valsts ģerbonis ar vairogu un sakrustotajiem cirvjiem. Ģerboņa izskats vairākkārt ticis mainīts (1961., 1972., 1975., 1984., 1986. gados).

Atsauces

Skatīt arī 
 Kamerūnas karogs

Kamerūna
Kandavas pilskalns

Kandavas pilskalns, arī Kuršu pilskalns un Baznīckalns, atrodas Kurzemē, Kandavas pilsētas robežās.

Pārskats 
Nocietinājums izveidots Abavas senlejas kraujā. Visas pilskalna nogāzes ir ļoti stāvas. Kalna ziemeļu pusē izveidots 36 m garš valnis, gar kura austrumu galu joprojām saskatāma senā uzejas vieta. Kalna augstums - 10 m. Kalna plakuma izmēri 40x26 m. Plakums ticis arts līdz pat 20. gs. 20. gadiem. Kultūrslāņa biezums sasniedz 1 m un apdzīvotība attiecināma uz vēlo dzelzs laikmetu. Tiek uzskatīts, ka Kandavas pilskalns, par spīti nelielajiem izmēriem, varētu būt bijis visai ievērojams senās kuršu Vanemas zemes centrs.

Pats senākais Kandavas pilskalna zīmējums un plāns bija publicēts 1842. gadā F. Krauzes darbā "Neckrolivonica jeb Vidzemes, Igaunijas un Kurzemes senlietas līdz kristīgās reliģijas ieviešanai". 1869. gadā pilskalnu uzmērīja vācu zinātnieks Augusts Bīlenšteins, bet 1922. gadā savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu pētīja un uzmērija Ernests Brastiņš.

Pirmo reizi Kandava () vēsturiskos dokumentos minēta 1230. gada Rīgas miera līgumā ar kuršiem, ko tā sauktās Miera Kursas iedzīvotāju vecākie svinīgā ceremonijā Rīgā slēdza ar Rīgas domkapitulu, Zobenbrāļu ordeni un Rīgas rāti.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 enciklopedija.lv
 Kuršu/ Senču pilskalns
 Kandavas pilskalns

Pilskalni Kurzemē
Kandava
Duala

Duala ir lielākā pilsēta Kamerūnā un Kamerūnas Piekrastes reģiona galvaspilsēta. Tajā atrodas lielākā Kamerūnas osta un starptautiskā Dualas lidosta. Pilsēta ir galvenais komerciālais centrs valstī. Tajā tiek apstrādāta lielākā daļa valsts eksporta, kā nafta, kakao un kafijas pupiņas, kokmateriāli, metāls un augļi.

Duala ir visa CEMAC reģiona (11 valstis) bagātākā pilsēta.

Ārējās saites 
 Bonaberi.com
 Douala dans CamerPAGES
 Google Earth attēls
 Dualas galerijas
 Ostas informācija

Kamerūnas pilsētas
Āfrikas ostas pilsētas
Freedom House

Freedom House () ir 1941. gadā izveidota starptautiska, nevalstiska organizācija, kuras mītne atrodas Vašingtonā. Tā nodarbojās ar pētījumu veikšanu par politisko un pilsonisko tiesību, cilvēktiesību ievērošanu dažādās valstīs. Ar šo pētniecisko darbu organizācija nodarbojas kopš 1978. gada. Savus pētījumus lielākoties balsta uz ekspertu aptaujām, kuras veic atbilstoši speciāli izstrādātai metodoloģijai. 

Organizācijas dibinātāji bija Vendels Vilkijs () un Eleonora Rūzvelta. Apmēram 66% no organizācijas budžeta sastāda ASV dotācijas, tomēr savus līdzekļus iegūst arī no citiem avotiem, piemēram, dažādiem labdarības fondiem. Par to, ka organizācijas tiek dotēta no ASV budžeta Freedom House ir bijusi vairākkārt kritizēta.

Atsauces

Ārējās saites 
 Freedom House mājslapa  

Bezpeļņas organizācijas
Starptautiskas nevalstiskās organizācijas
Garva

Garva ir Kamerūnas Ziemeļu reģiona administratīvais centrs, atrodas Benues upes krastos. Pilsētā ir ap 490 000 iedzīvotāju un tā ir svarīga upes osta.

Ārējās saites 
 Benues Nacionālais parks
 Garva, Kamerūna
 FallingRain Map - elevation = 165m

Kamerūnas pilsētas
Vecvārkava

Vecvārkava (arī Upmala, Vārkava, Vārkavas muiža, Vorkova, latgaliski: Vuorkova, Vuorkovys muiža) ir apdzīvota vieta Preiļu novada Upmalas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Dubnas labajā krastā  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju gados netālu no bijušās Vārkavas muižas (Warkow) centra kā kolhoza «Dubna» ciemats. Padomju laikā saukta arī Otrā Vārkava, Vārkava II. Vecvārkavā atrodas Vārkavas vidusskola, ģimenes ārsta prakses vieta, veterinārais iecirknis, tūrisma informācijas punkts, kafejnīca un veikali. Apskates objekti ir Vārkavas muiža un Vārkavas dabas taka, kā arī Vārkavas katoļu baznīca.

Atsauces 

 
Upmalas pagasts
Preiļu novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Aviācija

Aviācija ir darbība, kurā iesaistīts cilvēka veidots lidaparāts, cilvēks, organizācijas un lidsabiedrības.

Vēsture 
Moderno laiku aviācija sākās ar pirmo cilvēka lidojumu . To veica brāļi Mongolfjē, kas lidoja ar karstā gaisa balonu. Šis lidaparāts nebija praktisks, jo spēja lidot tikai pa vējam. Neilgi pēc tam cilvēki nonāca pie secinājuma, ka arī dirižabļiem var izmantot šāda veida balonus. Žans Pjērs Blanšārs bija pirmais cilvēks, kurš vadīja dirižabli. 1785. gadā viņš pārlidoja pār Lamanšam. 1799. gadā sers Džordžs Kailijs izveidoja konceptu modernai lidmašīnai, kurā bija iekļautas atsevišķas sistēmas, kas nodrošināja tās pacelšanos, virzīšanos uz priekšu un nosēšanos. Pirmo dirižabļu attīstītāji izmantoja mehānisko virzītājspēku, stingru karkasu, kā arī strādāja pie lidaparātu ātruma un manevrētspējas attīstīšanas.

Lai gan ir vairākas teorijas par to, kurš veicis pirmo lidojumu ar lidaparātu, kas smagāks par gaisu, pieņemts uzskatīt, ka tie bija brāļi Raiti , kuri uzveica laika gaitā izveidojušos problēmu - kā lidojuma laikā lidaparātu vadīt. Viņi arī bija pirmie, kuru lidaparātam bija mehāniska piedziņa. Tikai dekādi vēlāk, Pirmā pasaules kara laikā, šāda tipa lidmašīnas izmantoja izlūkošanai un pat uzbrukumiem kājniekiem.

Kad lidaparāti kļuva lielāki un drošāki, tie sāka transportēt cilvēkus un kravu. Pirmo kravas pārvadājumu lielā distancē veica vācu firmas "Zeppelin" ražotais dirižablis. Veiksmīgākais "Zeppelin" ražojums bija "Graf Zeppelin", kas kopumā nolidojis vairāk nekā miljonu jūdžu, ieskaitot lidojumu apkārt pasaulei 1929. gada augustā. Taču dirižabļu pārākums pār lidmašīnām ilgi neturpinājās. Dirižabļu "zelta ēra" beidzās līdz ar "Hindenburg" aizdegšanos . Katastrofas laikā gāja bojā 36 cilvēki.

Laika posmā no 1920. gada līdz 1930. gadam aviācijā bija vērojams progress. Šajā laikā radās pirmais aviolaineris, kas spēja nodrošināt regulāru pasažieru pārvadāšanu - Douglas DC-3. Otrais pasaules karš aviācijai nesa vairākus jauninājumus, piemēram, tika izgudrota lidmašīna ar reaktīvo dzinēju. Pēc kara, īpaši ASV, sākās civilās aviācijas "bums". Piecdesmito gadu laikā tika radīts Boeing 707, kas bija visplašāk izmantotais lidaparāts komercindustrijā, jo bija ekonomiskāks nekā citi tā laika ražojumi.

 uzņēmums "SpaceShipOne" kļuva par pirmo kompāniju, kas piedāvāja lidojumus ārpus Zemes atmosfēras. Aizvien populārākas mūsdienās kļūst lidmašīnas, kas darbināmas ar alternatīvajiem resursiem - etanolu, elektrību, Saules enerģiju.

Civilā aviācija 
Civilā aviācija ir lidaparātu izmantošana nemilitārām vajadzībām. Pasaulē ir pieci lieli civilās aviācijas lidmašīnu būves uzņēmumi:
 Airbus, bāzējas Francijā
 Boeing, bāzējas ASV
 Bombardier, bāzējas Kanādā
 Embraer, bāzējas Brazīlijā
 Tupolev, bāzējas Krievijā.

Boeing, Airbus un Tupolev' galvenokārt ražo lielus reaktīvos aviolainerus, bet Embrarer'' un Bombardier fokusējas uz reģionālo pārvadājumu lidmašīnām.

Atsauces

Ārējās saites 

Transports
Skrīveri (nozīmju atdalīšana)

Skrīveri var būt:
 Skrīveri — apdzīvota vieta Vidzemē, Aizkraukles novada Skrīveru pagasta centrs.
 Skrīveri — dzelzceļa stacija līnijā Rīga—Krustpils.

Skatīt arī 
 Skrīveru novads
Blink-182

Blink-182 ir amerikāņu rokgrupa, dibināta 1992. gadā, no Povejas, ASV. Sākotnējie grupas dalībnieki bija Toms Delongs, Marks Hopuss un Skots Reinors, taču 1998. gadā Skotu nomainīja Treviss Bārkers. Toms Delongs grupu pameta 2015. gadā, viņa vietā stājās Mets Skiba. Grupa izjuka 2005. gada sākumā un no jauna apvienojās 2009. gada 8. februārī.
2011. gadā izdeva albumu Neighborhoods un 2012. gada 18. decembrī izdeva jaunu EP Dogs Eating Dogs. 2016. gada vasarā grupa izdeva jaunu albumu California

Blink-182 ir poppanka pamatlicēji, kas iedvesmojuši daudzas slavenas grupas. Pašu Blink-182 galvenie iedvesmotāji bijušas grupas Screeching Weasel, The Cure, Descendants.

Grupas slavenākās dziesmas: All The Small Things, I Miss You, What's My Age Again, The Rock Show, First Date, Dammit, Feeling This, Always.

Diskogrāfija 
 1994. Chesire Cat
 1995. Buddha
 1997. Dude Ranch
 1999. Enema of the state
 2001. Take off your pants and jacket
 2003. Self tittled
 2011. Neighbourhoods
 2016. California

1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV popgrupas
ASV pankroka grupas
ASV poppanka grupas
Jurjāns

Jurjāns (sieviešu dzimtē Jurjāne) ir latgaliešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Andrejs Jurjāns (1856—1922) — komponists un mežradznieks;
 Augusts Jurjāns (1875—1942) — laikrakstu un grāmatu iespiedējs, izdevējs;
 Jānis Jurjāns (1830—1879) — ārsts un sabiedriskais darbinieks;
 Juris Jurjāns:
 Juris Jurjāns (1944) — gleznotājs;
 Juris Jurjāns (1861—1940) — mežradznieks, mūzikas pedagogs, komponists;
 Pāvuls Jurjāns (1866—1948) — diriģents, mūzikas pedagogs, dziedātājs.

Latgaliešu uzvārdi
Odiša

{| class="infobox vcard" style="width:235px; font-size:90%; line-height:1.40em; text-align:left; background-color:#F9F9F9; border: 1px solid #D9D9D9;"
|-
| colspan=2 bgcolor=#d3daed align=center | Odišaଓଡ଼ିଶା, Odisha
|-
| colspan=2 align=center | Odišas atrašanās vieta Indijā
|-
| width=40% | Platība || 155 707 km²
|-
| Galvaspilsēta || Bhubanešvara
|-
| Administratīvais iedalījums || 30 apgabali
|-
| Iedzīvotāji || 36 707 000
|-
| - Blīvums || 236 cilv./km²
|-
| Valoda || odija valoda
|-
| Gubernators ||Navīns Patnaiks (Naveen Patnaik) 
|-
|-
| Štats dibināts || 
|-
| Laika zona || UTC +5:30
|-
| Mājas lapa || http://www.orissa.gov.in
|}Odiša (), līdz 2011. gadam Orisa ' (, ଓଡ଼ିଶା, Orissa'' ), ir štats Indijas austrumos. Galvaspilsēta un lielākā pilsēta ir Bhubanešvara. Blīvi apdzīvotajā piekrastes zonā iedzīvotāji runā odija valodā. 

Tas atrodas Indijas okeāna piekrastē, tomēr maz ērtu vietu ostām, izņemot Paradipu. Piekrastes josla un Mahanadi upes delta izceļas ar īpašu auglību. Regulāru un stipru lietusgāžu apstākļos ražu novāc divas reizes gadā. Odišā ir lieli minerālu uzkrājumi, tādēļ tajā investē daudzi ārzemju uzņēmumi. Attīstīta arī tērauda un alumīnija rūpniecība. Štatā ir salīdzinoši attīstīta infrastruktūra un informācijas tehnoloģiju centri. 
Štats slavens ar saviem Konarkas, Puri un Bhubanešvaras tempļu kompleksiem. Tūristi pārsvarā apmeklē Saules templi Konarkā, slavens ir arī Lingaradža templis Bhubanešvarā. Džaganatha templis Puri ir pieejams vienīgi hinduistiem. 

Orisā mēdz būt stipri cikloni. 1999. gada oktobrī no tropiskā ciklona 05B gāja bojā aptuveni desmit tūkstoši cilvēku.

Tempļu attēli

Ārējās saites 

Indijas štati
Samuels Eto'o

Samuels Eto'o Filss (; dzimis ) ir Kamerūnas futbolists, kas spēlē Kataras futbola klubā QatarSC uzbrucēja pozīcijā un ir bijušais Kamerūnas futbola izlases dalībnieks un kapteinis.

Eto'o piecās sezonās FC Barcelona rindās guva vairāk kā 100 vārtu, ka arī kļuva par La Liga visvairāk spēļu aizvadījušo Āfrikas spēlētāju. Šobrīd viņš dala Barcelona visu laiku rezultatīvākā spēlētāja godu ar Rivaldu. Viņš ir otrais spēlētājs, kurš ir guvis vārtus divās atsevišķās UEFA Čempionu līgas finālspēlēs.

Kamerūnas futbola izlases sastāvā viņš ieguva zelta medaļu 2000. gada Olimpiskajās spēlēs. Ar izlasi piedalījies arī divos Pasaules kausos un piecos Āfrikas Nāciju kausos (divreiz uzvarot).

Sasniegumi 
Mallorca

 Copa del Rey: 2002–03

Barcelona

 Spānijas La Liga: 2004–05, 2005–06, 2008–09
 Copa del Rey: 2008–09
 Supercopa de España: 2005, 2006
 UEFA Čempionu līga: 2005–06, 2008–09

Inter Milan

 Itālijas Serie A: 2009–10
 Coppa Italia: 2009–10, 2010–11
 Supercoppa Italiana: 2010
 UEFA Čempionu līga: 2009–10
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2010

Kamerūna

 Āfrikas Nāciju kauss: 2000, 2002
 Vasaras olimpiskās spēles zelta medaļa: 2000

Individuālie sasniegumi

 Āfrikas gada futbolists: 2003, 2004, 2005, 2010
 Āfrikas Nāciju kausa labākais vārtu guvējs: 2006, 2008
 UEFA klubu labākais uzbrucējs: 2006
 Krievijas Premjerlīgas vērtīgākais spēlētājs: 2012–13

Ārējās saites

Atsauces 

1981. gadā dzimušie
Kamerūnas futbolisti
Kamerūnas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1998. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Everton F.C. spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
Madrides "Real" spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
RCD Espanyol spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Dženovas "Sampdoria" spēlētāji
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Ahmadu Ahidžo

Ahmadu Ahidžo (dzimis 1924. gada 24. augustā, miris 1989. gada 30. novembrī) bija kamerūniešu politiķis, 1. Kamerūnas prezidents. Bijis prezidenta amatā no 1960. gada 5. maija līdz 1982. gada 6. novembrim. 1982. gada 6. novembrī atkāpās no amata. Premjerministrs Pols Bija pārņēma prezidenta amatu. 

1960. gada 1. janvārī, kad Franču Kamerūna ieguva neatkarību no Francijas, Ahmadu Ahidžo kļuva par tās pirmo prezidentu. 1961. gada 1. oktobrī jaundibinātajai valstij pievienojās arī Britu Kamerūna un tika izveidota Kamerūnas Federatīvā Republika.

Viņa politiskā partija "Kamerūnas nacionālā savienība" kļuva par vienīgo atļauto partiju valstī 1966. gada 1. septembrī, bet 1972. gadā federālais valsts pārvaldes modelis tika aizstāsts ar unitāru Kamerūnas Apvienoto Republiku, ko pārvaldīja no galvaspilsētas Jaundes. A. Ahidžo piekopa plānotā liberālisma ekonomikas politiku, par prioritātēm pasludinot lauksaimniecību un naftas ieguvi. Valdība izmantoja ienākumus no naftas ieguves, lai izveidotu nacionālo naudas rezervi, maksātu lauksaimniekiem un finansētu galvenos attīstības projektus. Tomēr daudzas iniciatīvas izgāzās A. Ahidžo administrācijas zemās kvalifikācijas dēļ.

Ahidžo atkāpās no prezidenta amata 1982. gada 6. novembrī, varu nododot savam premjerministram Polam Bijam. Tomēr A. Ahidžo palika partijas vadībā un mēģināja turpināt valsts politikas ietekmēšanu no aizkulisēm, līdz P. Bija un viņa sabiedrotie piespieda A. Ahidžo pilnībā atteikties no varas. Savos pēdējos dzīves gados Ahidžo dzīvoja Francijā un Senegālā. Viņš nomira no sirdstriekas Dakārā 1989. gada 30. novembrī, kur arī tika aprakts. 

1924. gadā dzimušie
1989. gadā mirušie
Kamerūnas politiķi