joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Britu salas

Britu salas (, , , ) ir arhipelāgs Eiropas ziemeļrietumos, starp Ziemeļjūru un Atlantijas okeānu. Uz Britu salām atrodas neatkarīgas valstis Apvienotā Karaliste (Lielbritānija) un Īrija, kā arī teritorijas, kas atrodas Apvienotās Karalistes pakļautībā.

Salu platība sastāda apmēram 325 000 km2. No Eiropas kontinentālās daļas Britu salas atdala Ziemeļjūra un Padekalē un Lamanša jūras šaurumi.

Arhipelāgs sastāv no divām lielām salām: Lielbritānijas un Īrijas, kuras atdala Īrijas jūra, Ziemeļu un Sentdžordža šaurums, kā arī vairākām nelielu salu grupām: Hebridu salas, Orkneju salas, Šetlendas salas, un citām salām (Menas Sala, u.c.). Dažreiz pie Britu salām pieskaita arī Normandijas salas, jo tās pieder Lielbritānijai, kaut arī atrodas netālu no Francijas piekrastes.

Atsauces

Ārējās saites 

Eiropas ģeogrāfija
Aleksandrs Gomeļskis

Aleksandrs Gomeļskis (; dzimis  Kronštatē, PSRS, miris  Maskavā, Krievijā) bija padomju un vēlāk krievu basketbola treneris.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1928. gadā Kronštatē Jakova un Fainas Gomeļsku ģimenē, Otrā pasaules kara laikā dzīvoja Urālos. Pēc kara beigām studēja Ļeņingradas Ļesgafta institūta Augstākajā treneru skolā (1945—1948).   
1949. gadā A. Gomeļskis sāka trenera karjeru LGS Spartak klubā. 1953. gadā viņš kļuva par ASK Rīga treneri, ar ko kļuva par trīskārtēju Eiropas čempionvienību kausa izcīņas čempionu (1958—1960). 1969. gadā A. Gomeļskis kļuva par Maskavas CSKA kluba galveno treneri, ar ko tika iegūti 10 PSRS čempiontituli (1970—1974, 1976—1980) un Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētājtituls 1971. gadā.

PSRS basketbola izlasi viņš vadīja vairāk nekā 19 gadus, izcīnot kopā ar izlasi 7 Eiropas čempiontitulus (1961, 1963, 1965, 1967, 1969, 1979 un 1981), 2 Pasaules čempiontitulus (1967, 1982) un 1988. gada Olimpisko spēļu zelta medaļu.

Savas dzīves pēdējos gados kļuva par Maskavas CSKA kluba prezidentu, tāpat viņš trenēja Spānijā, Francijā un ASV. 1995. gadā tika uzņemts basketbola slavas zālē, 2007. gadā — FIBA slavas zālē.

Atsauces

Ārējās saites 

 FIBA slavas zāles profils 

1928. gadā dzimušie
2005. gadā mirušie
Krievijas basketbola treneri
PSRS basketbola treneri
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Ļeņingradā dzimušie
Ebreji
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie treneri
Basketbola slavas zālē uzņemtie
FIBA slavas zālē uzņemtie
Amēlija Moresmo

Amēlija Moresmo (; dzimusi  Senžermēnanlē, Francijā) ir bijusī franču tenisiste, bijusī WTA ranga līdere. Moresmo ir izcīnījusi 2 Grand Slam vienspēļu titulus 2006. gadā Austrālijas atklātajā čempionātā un Vimbldonā.

Pirmoreiz A. Moresmo ranga līderes godā nokļuva 2004. gada 13. septembrī, un noturējās pirmajā vietā 5 nedēļas pēc kārtas. Viņa kļuva par 14. ranga līderi kopš tenisā tika ieviesta ranga tabula. 2009. gada 3. decembrī A. Moresmo oficiāli paziņoja par 10 gadus ilgās karjeras beigšanu.

Pēc profesionālās karjeras beigām Moresmo aktīvi darbojās kā trenere. Trenējusi tādus tenisistus kā Mihaēlu Lodrā, Viktoriju Azarenku, Marionu Bartoli un Endiju Mariju. 

2015. gadā uzņemta Starptautiskajā tenisa slavas zālē.

Karjeras statistika

Vietas Grand Slam turnīros (vienspēles) 

|}

Grand Slam fināli

Uzvaras

Zaudējumi

Atsauces

Ārējās saites 

   

1979. gadā dzimušie
Francijas tenisisti
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki tenisā
Apolo Ono

Apolo Antons Ono (, izrunā: ; dzimis  Sietlā, Vašingtonas štatā, ASV) ir amerikāņu šorttrekists, astoņkārtējs Olimpisko spēļu medaļnieks, tai skaitā divkārtējs Olimpiskais čempions. Viņš ir visu laiku visvairāk apbalvotais amerikāņu ziemas olimpisko spēļu dalībnieks.

A. A. Ono uzaudzināja tēvs un viņš sācis trenēties šorttrekā 1999. gadā. Sportists kļuva par ASV šorttreka "seju" pēc veiksmīgi aizvadītajām 2002. gada Soltleiksitijas Olimpiskajām spēlēm. 14 gadu vecumā 1997. gadā A. A. Ono kļuva par visu laiku jaunāko ASV čempionu, laika posmā no 2001. līdz 2009. gadam viņš izcīnīja 12 ASV čempiona titulus. 1999. gada decembrī viņš kļuva par jaunāko šorttrekistu, kam izdevies uzvarēt kādā no Pasaules kausa posmiem. Tāpat viņš kļuva par pirmo amerikāni, kam izdevies izcīnīt uzvaru Pasaules kausa kopvērtējumā šorttrekā, tas notika 2001. gadā. Šo panākumu viņš atkārtoja 2003. un 2005. gadā. 2008. gadā viņš pirmoreiz uzvarēja kopējā Pasaules čempionāta ieskaitē.

Sportists 2003. gadā tika atzīts par ASV gada labāko šorttrekistu, 2002., 2003. un 2006. gadā bija Salivana balvas finālists, ko pasniedz gada labākajam amatieru sportistam ASV. 2007. gadā A. A. Ono uzvarēja ASV deju šovā "Dejo ar zvaigzni".

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 ISU profils 
 

1982. gadā dzimušie
ASV šorttrekisti
Šorttrekisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Šorttrekisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Šorttrekisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Vašingtonas štatā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki šorttrekā
Olimpiskie sudraba medaļnieki šorttrekā
Olimpiskie bronzas medaļnieki šorttrekā
Jevgēņijs Saproņenko

Jevgēņijs Saproņenko (dzimis  Rīgā) ir Latvijas vingrotājs. 2004. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas laureāts atbalsta lēcienā. Divkārtējs Pasaules vicečempions atbalsta lēcienā 1999. un 2001. gadā. Latvijas Olimpiskās komitejas sastāvā kopš 1999. gada. Kopš 2019. gada oktobra beigām Saproņenko ir Latvijas Vingrošanas federācijas prezidents.

Atsauces

Ārējās saites 

1978. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas vingrotāji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki vingrošanā
Lietuvas Sieviešu basketbola līga

Lietuvas Sieviešu basketbola līga (; LMKL) ir augstākā sieviešu basketbola līga Lietuvā. Čempionātā piedalās 8 klubi. Par visu sezonu, kopš 2002.—2003. gada sezonas, Lietuvas čempionēm basketbolā ir kļuvušas Viļņas "TEO" basketbolistes. Lietuvas līgā trīsreiz ir piedalījušies klubi no Latvijas: TTT Rīga, SK Cēsis un Avantis/Turība.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Basketbola līgas
Basketbols Lietuvā
Fīniksas "Suns"

Fīniksas "Suns" () ir profesionāls ASV basketbola klubs, kas bāzēts Fīniksā, Arizonas štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās basketbola asociācijas Rietumu konferences Klusā okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1968. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NBA.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Suns" nav izcīnījis nevienu NBA čempiontitulu, 2 reizes ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 6 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada US Airways Center arēnā.

Sasniegumi 
 Čempioni: 0
 Konferences čempioni: 3
 , , 

 Divīzijas čempioni: 7
 , , , , , ,

Atsauces

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Basketball-Reference profils  
 Sports E-Cyclopedia profils
Johanness Hevēlijs

Johanness (Jans) Hevēlijs (, , ; dzimis , miris ) bija Žečpospoļitas pilsētā Dancigā dzimis un lielāko mūža daļu dzīvojošs astronoms, kā arī Dancigas birģermeistars. Tiek uzskatīts par Mēness kartogrāfijas pamatlicēju, kā arī ieviesa vairākas jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti arī mūsdienās - Medību Suņi, Ķirzaka, Mazais Lauva, Lūsis, Vairogs, Sekstants un Lapsiņa.

 

Dzimis Bohēmijas izcelsmes aldara ģimenē. Mācījās tieslietas Leidenes universitātē. Vēlāk ceļoja uz Franciju un Angliju, kur tikās ar Pjēru Gasendī, Marēnu Mersennu un Atanāsiju Kirheru. 1634. gadā atgriezās dzimtajā pilsētā un nodzīvoja šeit līdz mūža beigām. 1635. gadā apprecēja divu kaimiņu māju īpašnieci Katerīnu Rebešku (Katharine Rebeschke), bet 1636. gadā iestājās aldaru ģildē, un kopš 1643. gada bija tās vadītājs.

Tomēr kopš 1639. gada Hevēlija galvenā interese bija astronomija. Uz savu trīs māju jumta viņš uzkonstruēja milzīgu Keplera teleskopu ar 45 m lielu fokusattālumu. Lai pārvietotu šo konstrukciju bija nepieciešama matrožu brigāde. Dažādos laikos observatoriju bija ieradušies apskatīt gan Polijas karalis Jans III Sobeskis, gan jaunais angļu astronoms Edmonds Halejs. Observatorijas izveidē Hevēliju konsultēja Roberts Huks un Džons Flamstīds. 1647. gadā Hevēlijs publicēja darbu Selenographia, sive Lunae descriptio, kurā aprakstīta Mēness virsma, bet 1687. gadā - Firmamentum Sobiescianum sive Uranographia, kurā ieteica desmit jaunus zvaigznājus, no kuriem septiņi tiek atzīti mūsdienās.

1662. gadā mira Hevēlija sieva, un viņš apprecējās vēlreiz ar tirgoņa meitu Elizabeti Kopmani (Elisabetha Koopmann), kura palīdzēja Hevēlija pētījumos, bet pēc viņa nāves publicēja neizdotos rakstus, tāpēc bieži tiek uzskatīta par pirmo vēsturē zināmo sievieti - astronomi. 1679. gada 26. septembrī Hevēlija observatorija nodega. Šo to Hevēlijam izdevās atjaunot, tomēr 1687. gadā, savā dzimšanas dienā, viņš 76 gadu vecumā mira. Apglabāts Dancigas Svētās Katrīnas baznīcā (Kościół św. Katarzyny w Gdańsku).

Ārējās saites 

Vācijas astronomi
Polijas astronomi
Prūsijas cilvēki
Latīņu valodā rakstošie
Vācu valodā rakstošie
Pomožes vojevodistē dzimušie
Saspēles vadītājs

Saspēles vadītājs () ir viena no tradicionālajām basketbola pozīcijām. Saspēles vadītājs, iespējams, ir vissarežģītākā basketbola pozīcija, jo viņam jārūpējas par komandas saspēli, kā jau liecina pats pozīcijas nosaukums, lai bumba īstajā laikā nokļūtu pie pareizā spēlētāja. Saspēles vadītājam salīdzinājumā ar citiem spēlētājiem ir visvairāk jāizprot trenera dotie norādījumi un spēles plāns. Vidējais saspēles vadītāju augums ir 175–190 cm, taču ir izņēmumi, piemēram, Maģiskais Džonsons.

Atsauces 
 The Basketball Handbook (pg 14) (2004). Lee H. Rose  

Basketbola pozīcijas

he:כדורסלן#תפקידים
Belgradas "Partizan" (basketbols)

Belgradas "Partizan" () ir profesionāls Serbijas basketbola klubs, kas ir dibināts . Klubs ir bāzēts Serbijas galvaspilsētā Belgradā. Klubs spēlē nacionālajā čempionātā, Adrijas līgā un Eirolīgā. Belgradas "Partizan" ir 1991.—1992. gada sezonas Eiropas čempionvienību kausa ieguvēja. Tāpat klubs ir ieguvis 3 Korača kausus un ir astoņpadsmitkārtējs Serbijas čempions. Klubs savas mājas spēles aizvada Pionir Hall arēnā.

Kopš 2012. gada Belgradas "Partizan" spēlē latviešu basketbolists Dāvis Bertāns.

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 

Serbijas basketbola klubi
Karšuva

Karšuvas zeme (), vēsturisko tekstu tulkojumos saukta arī par Karšavu vai Kārsavu (lietuviešu: Karšuva, vācu: Karschowen, krievu: Кoрсувa) bija seno baltu zeme Nemunas lejteces labajā krastā tagadējās Lietuvas dienvidrietumos, kas 13. un 14. gadsimtā bija ilgstošas karadarbības zona starp Lietuvas dižkunigaitijas un Vācu ordenim pakļautajām zemēm.

Teritorija 
Vairums vēsturnieku Karšuvas teritoriju lokalizē starp Nemunas, Dubīsas un Mīnijas upēm tagadējo Žemaitijas un Mazās Lietuvas etnogrāfisko reģionu dienviddaļā. Mūsdienās šīs teritorijas lielāko daļu aizņem Tauraģes apriņķis.

Iedzīvotāji 
Karšuvas iedzīvotāji senajās hronikās dēvēti par karšuviešiem, vēlāk tie ieplūda žemaišu subetnosā.
Karšuviešu apdzīvotās zemes robežojās ar skalvju un kuršu (Ceklis, Pilsāts) zemēm.

Vēsture 
 1237. gada 17. septembrī, atsaukdamies uz pāvesta Gregorija IX 1234. gada 28. februāra bullu, legāts Modenas Viļums noteica šādas Kurzemes un Zemgales bīskapiju robežas: Kursas bīskapijā ietilpa apgabals starp Nemunu un Ventu līdz Lietuvai kā arī novadi starp Abavu, Ventu un Zemgales robežām; Zemgales bīskapijā palika visa pārējā Zemgale un nekuršu novadi starp Nemunu un Daugavu šaipus Neres upei.
 1253. gada 21. augustā Romas pāvests Inocents IV apstiprināja Livonijas ordenim zemes, ko sakarā ar savu kronēšanu tam dāvinājis Lietuvas karalis Mindaugs - visu Karšuvu un Vangu, kā arī pusi Dainavas un Raseiņu [dokumentā: pusi no Raseiņiem (Rasseyene), Laukuvas (Lukowe), Betigalas (Betegalle), Arjogalas (Eregalle) un Dainavas (Deynowe) teritorijas, bet visu Kuleni, Karšuvu, Kraži (Crase), Nadravu (Nederowe), Veizi (Weyze, aliud Weyse) un Vangu (Wange)]. Pāvests Inocents IV arī uzdeva Livonijas un Prūsijas arhibīskapam Albertam II iesvētīt un nozvērināt Vācu ordeņa brāli Krišjāni par Lietuvas bīskapu saskaņā ar karaļa Mindauga vēlēšanos.
 1255. gada 20. janvārī Romas pāvests Aleksandrs IV ņēma savā aizsardzībā jaundibināto Rīgas arhibīskapiju "Livonijas salā" kopā ar tai pakļautajām sekojošajām sufraganbīskapijām, starp kurām minēta arī Veršovijas bīskapija (), ko parasti uzskata par Karšuvas sagrozītu nosaukumu.
 1259. gada pavasarī Karšuvas pakļaušanai tika uzcelta Vācu ordeņa pils "Georgenburg" (Svētā Jurģa pils), kas atradusies tagadējā Jurbarkā (Gudavičius, 1989). Žemaiši netālu no krustnešu pils Kalnēnu (Kalnenai) pilskalnā uzcēla savu cietoksni (Tautavičius, 1975). Starp abiem cietokšņiem 1260. gadā notika Jurbarkas kauja.
 1260. gadā Romas pāvests Aleksandrs IV apstiprināja Vācu ordenim tiesības uz divām trešdaļām no Kursas teritorijas, kā arī tiesības uz zemēm, kas tika saņemtas kā vasaļa dāvana no Lietuvas karaļa Mindauga un Lietuvas bīskapa Krišjāņa. Pēc sagrāves Durbes kaujā, Vācu ordenis bija spiests uz laiku atteikties no Karšuvas.
 1337. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Ludviķis IV uzdeva Vācu ordenim pakļaut Aukštaitijas, Žemaitijas un Karšuvas provinces, kas norāda, ka Karšuva ir bijusi autonoma lietuviešu zemju daļa.

Atsauces

Ārējās saites 
 Svētā Jurģa pils lokalizācija Karšuvā, "Lituanus", 1983. (angliski)

Lietuvas vēsture
Nestors Mahno

Nestors Mahno (, ; dzimis , miris ) bija ukraiņu anarhokomunists, kurš no 1918. līdz 1921. gadam vadīja zemnieku veidoto Revolucionāro Ukrainas nemiernieku armiju (), kura kādu laiku kontrolēja lielu daļu Ukrainas dienviddaļas. Armijas kontrolētajos apgabalos tika ieviesta vara, kura balstījās uz anarhisma principiem. Mahno arī pazīstams kā Krievijas pilsoņu kara ieroča — tačankas izgudrotājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis nabadzīgā zemnieku ģimenē Huļajpolē, tagadējā Zaporižjas apgabalā. No 1895. gada bija sezonas strādnieks, no 1903. gada strādāja kādā Huļaipoles rūpnīcā. 

Piedalījās 1905. gada revolūcijā. 

1910. gada 22. martā viņam piesprieda nāvessodu, ko nomainīja ar beztermiņa katorgu. Pārvietots uz Butirku cietumu Maskavā, kur iepazinās ar anarhistu Pjotru Aršinovu. 

Pēc Februāra revolūcijas tika atbrīvots un devās uz dzimto pilsētu, kur kļuva par vietējās padomes līderi, un aicināja uz radikāliem sociāliem pārkārtojumiem.

Pēc Oktobra revolūcijas cita starpā apmeklēja arī Maskavu, kur tikās ne tikai ar ietekmīgiem anarhistiem, bet arī ar boļševiku līderiem, to skaitā Ļeņinu. Vēlāk atkal devās uz dzimto pilsētu, kur organizēja bruņotu cīņu. Ap Mahno pamazām grupējās nemiernieku grupas, kas cīnījās gan pret Ukrainas valsti Simona Petļuras vadībā, gan Antona Deņikina baltgvardiem. Cīnoties pret Deņikinu, noslēdza vienošanos ar boļševikiem. Eksistē nepārbaudīti dati, ka par kaujām pret Deņikinu Mahno esot apbalvots ar Sarkanā Karoga Ordeni.

1919. gada jūnija sākumā Mahno sarāva saites ar Sarkano armiju, bet 1919. gada 6. jūnijā Ļevs Trockis pasludināja Mahno "ārpus likuma". Mahno spēki turpināja ciņas pret Ukrainas Tautas republikas karaspēku un Deņikina vadīto  Brīvprātīgo armiju, pulcējot ap sevi citas kaujas vienības. 

1919. gada 1. septembrī Mahno deklarēja Revolucionārās Ukrainas nemiernieku armijas izveidi un nostiprināja varu reģionā. 

1920. gada rudenī Mahno spēki atkal noslēdza vienošanos ar boļševikiem par kopēju cīņu pret Pjotra Vrangeļa spēkiem Krimā. Kad Vrangeļa spēki tika sakauti, Padomju vara piedāvāja Mahno armijai pārdislocēties uz Ziemeļkaukāzu. Kad Mahno atteicās, Sarkanā armija uzbruka anarhistu spēkiem. 

Mahno armija vairākus mēnešus ar kaujām pārvietojās pa Ukrainu, līdz 1921. gada 28. augustā, Sarkanās armijas vajāts, Mahno ar savas armijas atliekām pārgāja Rumānijas robežu. 

Pēc neilgas uzturēšanās Polijā un Vācijā vēlāk līdz mūža galam dzīvoja Parīzē, kur, neskatoties uz sliktu veselību, bija spiests strādāt smagus darbus. Vienlaicīgi Mahno sāka rakstīt savus memuārus. Pirmais sējums, "Krievijas revolūcija Ukrainā", parādījās 1927. gadā. Šie memuāri, kas apraksta notikumus līdz 1918. gadam, palika nepabeigti. 

Mahno mira no tuberkulozes 1934. gada 25. jūlijā. 28. jūlijā, klātesot simtiem cilvēku, notika viņa kremācija Perlašēza kapsētas kolumbārijā, kur viņa urna glabājas aiz numura 6685.

Atsauces

Ārējās saites 

 makhno.ru 
 Nestora Mahno arhīvs (22 valodās)

Ukrainas cilvēki
Anarhisti
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Ukraiņi
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Sēra heksafluorīds

Sēra heksafluorīds SF6 ir sēra un fluora binārais savienojums, kurā sēram ir augstākā oksidēšanas pakāpe +6. Sēra heksafluorīds ir bezkrāsaina, smaga (6 reizes smagāka par gaisu) gāze, kas ir ķīmiski inerta un cilvēkam praktiski nekaitīga. Sēra heksafluorīdu sauc arī par elegāzi (saīsinājums no elektriskā gāze), jo to lieto elektrotehnikā kā izolējošu vielu. SF6 ūdenī šķīst vāji, labi šķīst nitrometānā.

Vēsture 
Sēra heksafluorīdu pirmais ieguva franču ķīmiķis Anrī Muasāns (Henri Moissan) savu fluora pētījumu laikā.

Molekulas uzbūve 
Sēra heksafluorīda molekulā centrālais sēra atoms ir sp3d2 hibridizācijas stāvoklī un veido 6 pilnīgi vienādas hibridizētās orbitāles, tādēļ SF6 molekulai ir pilnīgi simetriska oktaedra forma.

Iegūšana 
Sēra fluorīdu var sintezēt no vienkāršām vielām (sadedzinot sēru fluorā):
S + 3F2 → SF6
Tas veidojas arī, sadaloties sarežģītākiem sēra fluorīdiem:
S2F10 → SF6 + SF4

Ķīmiskās īpašības 
SF6 ir ķīmiski ļoti stabila viela — tā nereaģē ar ūdeni, uz to neiedarbojas ne sārmi, ne skābes. Hidrolīzes reakcijai SF6 + 3H2O → SO3 + 6HF Gibsa brīvās enerģijas izmaiņa ir izteikti negatīva (–460 kJ/mol), tātad tā būtu enerģētiski izdevīga. Tomēr reakcija nenorisinās sēra heksafluorīda izteikti zemās reaģētspējas dēļ — tam ir liels jonizācijas potenciāls, turklāt sēra atoms ir pilnībā piesātināts kā koordinatīvi, tā arī vērtības ziņā.

Karsējot reaģē ar metālisku nātriju (vieglāk reakcija norisinās, ja nātrijs ir izšķīdināts amonjakā):
SF6 + 8Na → 6NaF + Na2S

Spēcīgi karsējot (līdz 400 °C) reaģē ar sērūdeņradi:
2SF6 + 6H2S → S8 + 12HF

Izmantošana 
Tā kā sēra heksafluorīds ir ķīmiski inerts, tam ir labas dielektriķa īpašības un liela molekulas masa, to pielieto par gāzveidīgu izolējošu materiālu augstsprieguma elektroiekārtās (ģeneratoros, loka dzēšanas ierīcēs). Elegāzi lieto arī par tehnoloģisko vidi elektronikas rūpniecībā un metalurģijā. Tā kā sēra heksafluorīdam ir liela siltumietilpība, bet zema siltumvadītspēja un viskozitāte, to var izmantot aukstumiekārtās par aukstumnesēju.

Sēra heksafluorīdu lieto medicīnā ultraskaņas izmeklējumu (doplerogrāfijas un ehokardiogrāfijas) kvalitātes uzlabošanai. Ievadot asinīs, tas paaugstina asiņu ultraskaņas atstarošanas spēju un palielina iegūto attēlu izšķirtspēju.

Interesanti fakti 
Ieelpojot sēra heksafluorīdu, balss tembrs jūtami pazeminās (tāpat kā, ieelpojot hēliju - paaugstinās).

Literatūra 
 N. Ahmetovs. Neorganiskā ķīmija. R:, Zvaigzne, 1978, 336. - 337. lpp.

Atsauces 

Sērs
Fluorīdi
Aukstumnesēji
Emīlija Gomisa

Emīlija Gomisa (; dzimusi  Ziginšorā, Senegālā) ir Francijas basketboliste, spēlē saspēles vadītājas pozīcijā, Francijas sieviešu basketbola izlases dalībniece, pašlaik (2010) pārstāv LFB klubu ESB Villeneuve-d’Ascq. Ir spēlējusi WNBA klubā Ņujorkas "Liberty". Ronketi kausa fināliste 2002. gadā, Francijas vicečempione 2003. gadā un 2007. gada Francijas čempione.

Kopā ar Francijas izlasi izcīnīja zelta medaļu 2009. gada Eiropas čempionātā Latvijā, sudrabu , bronzu 2011. gada Eiropas čempionātā.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Francijas basketbolisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Milica Daboviča

Milica Daboviča (; dzimusi  Cetiņē, Dienvidslāvijā) ir serbu basketboliste, spēlē saspēles vadītājas pozīcijā, Serbijas sieviešu basketbola izlases dalībniece, pašlaik (2010) pārstāv Serbijas klubu ŽKK Partizan Beograd.

Klubi 
 Herceg Novi Beograd (2000-02)
 Beopetrol (2002-03)
 Crvena Zvezda Beograd (2003-04)
 Jekaterinburgas "UGMK" (2004)
 Nis Vojvodina Nid Novi Sad (2004-05)
 Jekaterinburgas "UGMK" (2005-06)
 Maskavas apgabala "SpartaK" (2006-07)
 Viļņas "TEO" (2007)
 BC Moscow (2007-08)
 USO Mondeville (2008)
 Besiktas Cola Turkey (2008-09)
 HATIS Yerevan (2009)
 Paleo Faliro (2009-2010)
 ŽKK Partizan Beograd (2010-pašlaik)

Ārējās saites 
 Eurobasket Women 2009 profils 

1982. gadā dzimušie
Melnkalnē dzimušie
Serbijas basketbolisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Vjačeslavs Bikovs

Vjačeslavs Bikovs (; dzimis  Čeļabinskā, PSRS) ir bijušais padomju hokejists, tagad treneris.

Karjera 
Spēlējis centra uzbrucēja pozīcijā. 1989. gada NHL draftā viņu izraudzījās Kvebekas "Nordiques" ar kopējo 169. kārtas numuru, taču nekad nav spēlējis NHL.

Par Krievijas izlases galveno treneri kļuva . Kopā ar izlasi ir izcīnījis zelta medaļas 2008. un 2009. gada Pasaules čempionātos. Bikovs bijis arī HC Fribourg-Gotteron, Maskavas CSKA, Ufas "Salavat Julajev" galvenais treneris. 2013.-14. gada sezonas izskaņā pēc Jukas Jalonena atlaišanas īslaicīgi bija arī Sanktpēterburgas SKA galvenais treneris.

Ārējās saites 

1960. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Krievijas hokeja treneri
Krievijas hokeja izlases treneri
Maskavas CSKA treneri
Ufas "Salavat Julajev" treneri
Sanktpēterburgas SKA treneri
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Gagarina kausa ieguvēji
Maskavas CSKA spēlētāji
Čeļabinskas "Traktor" spēlētāji
Krievijas Nopelniem bagātie treneri
Čeļabinskas apgabalā dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
IIHF slavas zālē uzņemtie
PSRS hokejisti
Incēnu pilskalns

Incēnu pilskalns jeb Dobes pilskalns () ir sens zemgaļu pilskalns Dobeles novada Vītiņu pagastā, 5 km no Auces-Ezeres lielceļa (P96) Avīknes upes krastos pie Kokmuižas, kuras vāciskais nosaukums agrāk bijis Dobesberg ("Dobeskalns"). Kopā ar Mežkalna pilskalnu tas veido t.s. Dobes kalnu grupu, kam bija ievērojama loma zemgaļu sacelšanās laikā 13. gadsimtā. 

Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, apstiprināts ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr. 128 kā Valsts aizsardzības objekts Nr.: 790 "Incēnu (Dobes) pilskalns".

Nosaukums 
Augusts Bīlenšteins Dobes pilskalna nosaukumu skaidroja ar Avīknes upes veidoto dziļo ieleju pie pilskalna, kas zemgaļu valodā saukusies par "dobi". 

Incēnu vārds radies daudz vēlāk no blakus esošajām "Incēnu" mājām.

Raksturojums 

Incēnu pilskalns ir sevišķi izteikts un stāvs paugurs, kas izceļas apkārtējā ainavā un no kura paveras plašs skats uz apkārtni. Senais zemgaļu pilskalns ierīkots, daļēji pārveidojot vienu no Dobes lanu paugurgrēdas pakalniem. Pilskalnam ir četrstūra forma, tā dienvidu malā izveidots uzbērums. Pilskalnu pētnieks Ernests Brastiņš uzskatīja, ka Incēnu pilskalnā atradusies zemgaļu Sudrabenes pils, jo tās tuvumā vēlāk atradušās "Sudrabiņu" mājas un "Sudrabbirze":

 "... otrkārt — Sudrabkalni ir plaši lietots vietu vārds, treškārt — senrakstā ir šķiroti vienkārši kalni vai kalnāji no pilskalniem (schlottesbergk). Šie un citi apstākļi liek domāt, ka pilskalns pie Incēnu mājām ir meklētā Sudrabenes pilsvieta. Šām domām par labu runā vēl vietu vārdi „Sudrabbirze", „Sudrabiņu mājas", „sudrabkalni" u. c. Otrpus upei esošais „Mežakalns" ir tā Sudrabenes pilssēta, kura pēc nodedzināšanas tiek uzcelta citā vietā, kā tas teikts rīmju kronikā." No: Ernests Brastiņš. Latvijas pilskalni (1926)

Otrpus ceļām un Avīknes upītei atrodas ar kokiem apaugušais Mežkalna pilskalns, kuru identificē ar Atskaņu hronikā minēto Livonijas ordeņa mestra 1259. gadā celto nocietinājumu. Vēl šodien Meža kalna reljefā saskatāmas vērienīgu nocietinājumu zemes vaļņu paliekas. Meža kalna pakājē atrastas vairāk kā 1200 senlietas. 

Augusts Bīlenšteins arheoloģisko izrakumu laikā pie iekšējā nocietinājumu vaļņa atrada pils pavarda paliekās

Vēsture 
Uzskata, ka Incēnu pilskalnā ir bijis Dobenes pilsnovada senais centrs un galvenais nocietinājums. Rakstītos avotos Incēnu pilskalns pirmoreiz minēts 1272. gadā Zemgales dalīšanas līgumā. 
Dobes pils Atskaņu hronikā minēta sakarā to, ka pēc sakāves pie Tērvetes pils ordeņa mestrs pieņēma uzcelt pili Dobenes novadā. Drīz vien ordeņa garnizonam uzbruka žemaišu karaspēks, bet kaujā pie Dobes nespēja to ieņemt. Pēc Durbes kaujas zaudējuma 1260. gadā krustneši paši pameta Dobes pili.

Atsauces

Ārējās saites 
 Incēnu (Dobes) pilskalna apraksts vietnē www.vietas.lv
 Pilskalnu attēli vietnē www.zemgaletourism.lv 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Pilskalni Zemgalē
Vītiņu pagasts
Georgs fon Kihlers

Georgs Kārlis Frīdrihs Vilhelms fon Kihlers (, dzimis , miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā.

Dzīvesgājums 
Dzimis Hānavas apkaimē. Pēc kadetu skolas beigšanas, 1900. gadā iestājās vācu armijas dienestā. No 1910. līdz 1913. gadam studēja Prūsijas kara akadēmijā (Preußische Kriegsakademie), vēlāk dienēja vācu ģenerālštābā.

Pirmā pasaules kara laikā cīnījās artilērijā Rietumu frontē, arī pie Sommas un Verdenas. Pēc kara cīnījās brīvkorpusos (freikorps) Baltijā. 1932. gadā kļuva par divīzijas komandieri Austrumprūsijā. 1939. gadā tieši Kihlera daļas ieņēma Lietuvas Klaipēdas apgabalu.

Otrā pasaules kara sākumā Kihners komandēja 3. armiju, kas dislocējās Austrumprūsijā. 1939. gada septembrī Vērmahta 3. armija piedalījās Polijas kampaņā, ieņemot Poļu koridoru un Dancigu, kā arī piedalījās uzbrukumā Varšavai. Pēc tam fon Kihlers tika norīkots komandēt 18. armiju, kas 1940. gada vasarā piedalījās iebrukumā Nīderlandē, Beļģijā un Francijā. 18. armija beidza šīs fāzes karadarbību, aplencot britu karaspēku Dinkerkā.

1942. gada 17. februārī Kihlers tika iecelts par armiju grupas "Ziemeļi" komandieri. Kihners komandēja armiju grupu līdz pat 1944. gada janvārim, tomēr nespējot ieņemt Ļeņingradu. 1942. gada 30. jūnijā fon Kihneram tika piesķirta ģenerālfeldmaršala pakāpe. 1944. gada janvārī Ļeņingradas blokāde tika pārrauta un, kad Kihners pieprasīja armijas atkāpšanos līdz Lugas upei, viņš tika atcelts no amata.

Pēc kara Kihneru arestēja ASV okupācijas zonas varas iestādes un 1948. gadā viņam piesprieda 20 gadus cietumā par darbību pret partizāniem Austrumu frontē. Pēc pieciem gadiem (1953. gadā) tika atbrīvots no ieslodzījuma vecuma un veselības stāvokļa dēļ. Miris 1968. gadā.

Ārējās saites 

Vērmahta virsnieki
Vācijas virsnieki
Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieri
Spārnu pilskalns

Spārnu kalns jeb Spārnu pilskalns ir sens zemgaļu pilskalns Spārņa ezera austrumu krastā pie "Guntiņām". Mūsdienās tas atrodas Dobeles novada Īles pagastā, dažus km no Īles muižas kungu mājas un Dobeles-Īles lielceļa, netālu no Pokaiņu meža. 

Valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, apstiprināts ar Kultūras Ministrijas 29.10.1998 rīkojumu Nr.128 kā Valsts aizsardzības objekts Nr.: 761. "Spārnu kalns - pilskalns".

Raksturojums 
Pilskalns ir apmēram 30 m augsts ar iegarenu formu un 2 m augstu uzbērumu ziemeļu daļā. Kalna malas ir neparasti stāvas, gandrīz 45° leņķī, kas zemgaļu pilskalnos ir retums. Pilskalns ir izkopts un no tā paveras skats uz Spārnu ezeru. Braucot no Īles Dobeles virzienā, gar Īles luterāņu baznīcu jānogriežas pa labi uz lauku ceļu, kas aizvedīs līdz pilskalnam.

Vēsture 
Zemgaļu pilskalns bija apdzīvots no 9. līdz 13. gadsimta beigām, kad tika nopostīts Livonijas krusta karu laikā. Vēsturnieki to identificē ar Spārnenes pilsnovada pārvaldes centru. Izteikta arī maz ticama hipotēze, ka tur atradusies Raktes pils.

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 enciklopedija.lv
 Pilskalna attēls un apraksts vietnē www.zemgaletourism.lv 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Pilskalni Zemgalē
Īles pagasts
Praisa

Praisa var būt:

 Armintija Praisa;
 Edīte Praisa.

Skatīt arī 
 Praiss

Uzvārdi
Jelgavas komturi

Jelgavas komturi () bija Livonijas ordeņa pavēlnieki Jelgavas komturejas teritorijā 1272. - 1495. gadā. Viņu rezidence bija vecā Jelgavas pils uz Lielupes Garās salas.

1495. gadā Jelgavas komtureja tika pievienota Livonijas ordeņa landmaršala pārvaldes teritorijai.

Jelgavas komturu saraksts 
 1272 bruņinieks Johans
 1305—1312 Johans Lešs (Johann Lesch)
 1323 Johans no Lēvenbergas (Johann von Löwenberg)
 ap 1340 Burhards no Dreilēbenes (Burchard von Dreileben)
 1347 Vilhelms no Zonenbergas (Wilhelm von Sonnenberg)
 1349 Hildebrands no Lentes (Hildebrand von Lenthe)
 1385—1393 Dītrihs no Veilburgas (Dietrich von Weilburg)
 1413—1420 Cise no Rūtenbergas (Cisse von dem Rutenberg)
 1420—1422 Dītrihs Krā (Dietrich Kra)
 1422—1426 Franks no Farsemas (Frank von Varssem)
 1436—1439 Heinrihs Šleiers (Heinrich Schleier)
 1439 Matiass no Boningenes (Mathias von Boningen)
 1451 Hermanis no Zevinghauzenes (Hermann von Sevinghausen)
 1472 Oto no Hēkelumas (Otto von Hoekelum)
 1483—1489 Vesels no Štrinkedes (Wessel von Strünkede)
 1492—1495 Gerlahs no Hēveles (Gerlach von Hövel)

Latvijas vēsture
Livonijas ordenis
Jelgava
Seņūnija

Seņūnija () vai stārastija ir mazākā Lietuvas administratīvi teritoriālā iedalījuma vienība. Seņūnijas tika ieviestas 1994. gada 7. jūlijā, aizvietojot apīlinkas. 2010. gadā Lietuvā bija 546 seņūnijas. Par seņūniju lielākas vienības ir rajoni un pilsētas. Seņūnijas ir ļoti dažādas pēc iedzīvotāju skaita un platības. Lielākās pēc iedzīvotāju skaita ir Kauņas seņūnijas Šilaiņi un Dainava ar vairāk nekā  iedzīvotāju. Seņūniju vada vēlēts stārasts (seņūnaitis).

Atsauces 

 
Administratīvā iedalījuma vienības
Edvīns van der Sārs

Edvīns van der Sārs (Edwin van der Sar; dzimis  Vūrhutā, Nīderlandē) ir bijušais nīderlandiešu futbolists, vārtsargs. Spēlējis AFC Ajax, Juventus, Fulham un Manchester United sastāvos, kā arī no 1995. līdz 2008. gadam bija Nīderlandes futbola izlases dalībnieks.

Karjera 
Profesionāļa karjeru sāka AFC Ajax klubā, kur pavadīja 9 sezonas, tad pārgāja uz Itālijas līgas klubu Juventus, kur pavadīja 2 sezonas. No 2001. gada līdz karjeras beigām 2011. gadā spēlēja Anglijā, vispirms pārstāvēja Fulham, taču kopš 2005. gada bija Manchester United vārtsargs. Van der Sārs ir viens no nedaudzajiem futbolistiem, kas ir spējuši iegūt UEFA Čempionu līgas kausu divu dažādu klubu sastāvos. Sārs to ieguva 1995. gadā ar Ajax un 2008. gadā ar Manchester United. 1995. un 2009. gadā tika atzīts par Eiropas labāko vārtsargu.

Kopā ar Nīderlandes izlasi ir spēlējis daudzu turnīru finālturnīros. Taču izlasē viņš debitēja  spēlē pret Baltkrievijas izlasi. Savā 37. dzimšanas dienā (2007. gada 29. oktobrī) viņš intervijā atzina, ka beigs savu karjeru izlasē pēc 2008. gada Eiropas čempionāta beigām. Taču pēc Euro 2008 beigām izlases jaunais galvenais treneris Berts van Marvijks pierunāja van der Sāru aizvadīt dažas spēles 2010. gada FIFA kausa izcīņas kvalifikācijā, sakarā ar izlases vārtsargu traumām. Van der Sārs piekrita un veiksmīgi nospēlēja Nīderlandes izlases sastāvā. Spēlē pret Norvēģijas izlasi viņš kārtējo reizi spēlē neielaida nevienus vārtus un paziņoja par izlases karjeras beigšanu. Van der Sārs Nīderlandes izlases sastāvā ir aizvadījis 130 spēles.

Sasniegumi 
Ajax

 Eredivisie: 1993–94, 1994–95, 1995–96, 1997–98
 KNVB beker: 1992–93, 1997–98, 1998–99
 Johan Cruijff Schaal: 1993, 1994, 1995
 UEFA Čempionu līga: 1994–95
 UEFA kauss: 1991–92
 UEFA Superkauss: 1995
 Starpkontinentālais kauss: 1995

Juventus

 UEFA Intertoto kauss: 1999

Fulham

 UEFA Intertoto kauss: 2002

Manchester United

 Anglijas Premjerlīga: 2006–07, 2007–08, 2008–09, 2010–11
 Anglijas Līgas kauss: 2005–06
 FA Community Shield: 2007, 2008, 2010
 UEFA Čempionu līga: 2007–08
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2008

Individuālie sasniegumi

 Nīderlandes gada futbola vārtsargs: 1994, 1995, 1996, 1997
 Eiropas labākais vārtsargs: 1995, 2009
 Anglijas Premjerlīgas zelta cimdi: 2008–09
 UEFA klubu labākais vārtsargs: 2009
 Fulham gada labākais spēlētājs: 2004

Ārējās saites 

 Mančestras "United" profils 

1970. gadā dzimušie
Nīderlandes futbolisti
Nīderlandes izlases futbolisti
1994. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1998. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1996. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2000. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Futbola vārtsargi
Fulham FC spēlētāji
Manchester United F.C. spēlētāji
Amsterdamas "Ajax" spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
Dienvidholandē dzimušie
Peteri Koponens

Peteri Koponens (; dzimis  Helsinkos, Somijā) ir profesionāls somu basketbolists, spēlē saspēles vadītāja pozīcijā, Somijas basketbola izlases dalībnieks, pašlaik (2010) pārstāv Itālijas Serie A klubu Virtus Bologna. 2007. gada NBA draftā viņu izvēlējās Filadelfijas "76ers" ar kopējo 30. kārtas numuru, bet Koponens nav aizvadījis nevienu spēli NBA līgā, taču tiesības uz viņu pieder Portlendas "Trail Blazers". Ir spēlējis Somijas augstākajā līgā Korisliiga Tapiolan Honka kluba sastāvā.

Ārējās saites 
 NBA.com profils 

1988. gadā dzimušie
Somijas basketbolisti
Helsinkos dzimušie
Valdis Muižnieks

Valdis Muižnieks (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu basketbolists, spēlēja uzbrūkošā aizsarga pozīcijā, Latvijas PSR un PSRS basketbola izlašu dalībnieks.Trīskārtējs Olimpisko spēļu vicečempions (1956, 1960, 1964), Trīskārtējs Eiropas čempions (1957, 1959, 1961), trīskārtējs Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētājs (1958, 1959, 1960), četrkārtējs PSRS čempions (1955, 1956, 1957, 1958). 1959. gadā saņēmis PSRS Nopelniem bagātā sporta meistara goda nosaukumu. 1998. gadā saņēmis Triju Zvaigžņu ordeni.

Izglītību ieguvis Latvijas Universitātes Juridiskajā fakultātē (absolvējis 1970. gadā). Viņa brāļa bērni ir bijusī basketboliste Anete Muižniece-Brice un bijušais basketbolists un tagadējais treneris Kārlis Muižnieks.

Pēc spēlētāja karjeras beigām darbojies Latvijas PSR Fiziskās kultūras un sporta komitejā (1969—1976) un Rīgas ASK par menedžeri (1976—1988). Piedalījies veterānu basketbola aktivitātēs, izcīnīja sudraba medaļas Pasaules maksibasketbola čempionātā.

Karjera

Klubu karjera 
Basketbolista karjeru uzsācis 1951. gadā "Dinamo" jaunatnes komandā. 1954. gadā sāka spēlēt Rīgas ASK sastāvā, ar ko kļuva par trīskārtēju Eiropas čempionvienību kausa izcīņas uzvarētāju (1958—1960), četrkārtēju PSRS čempionu (1955—1958), kā arī divkārtēju PSRS vicečempionu (1962, 1964), tāpat vienreiz tika izcīnīta arī trešā vieta (1961). ASK sastāvā spēlēja līdz 1964. gadam. Pēc tam sāka spēlēt citā Rīgas klubā — Rīgas VEF, kurā spēlēja līdz pat karjeras beigām 1969. gadam. VEF sastāvā 1966. gadā izcīnījis trešo vietu PSRS čempionātā.

Izlašu karjera 
Latvijas PSR izlases sastāvā aizvadīja 103 spēles. Tās sastāvā startēja vairākos PSRS Tautu spartakiādes turnīros, 1956. gadā tika izcīnīta uzvara, 1959. un 1963. gadā — 3. vieta, savukārt 1967. gadā tika ieņemta 5. vieta.

Laika posmā no 1956. līdz 1964. gadam spēlējis PSRS basketbola izlasē. Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs (, , ), visās reizēs tika izcīnīta sudraba medaļa. Tāpat viņš izlases sastāvā izcīnīja 6. vietu 1959. gada Pasaules čempionātā. Vēl ir izcīnījis trīs zelta medaļas Eiropas čempionātā (1957, 1959, 1961).

2006. gadā laikraksta Sport-Ekspress (Спорт-Экспресс) lasītāju aptaujā tika ierindots 10. vietā PSRS un Krievijas izcilāko uzbrūkošo aizsargu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Valdis Muižnieks Latvijas basketbola Goda zālē
 Kārtīgais bliezējs

1935. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
2013. gadā mirušie
Latvijas basketbolisti
PSRS basketbolisti
1956. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1960. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Latvijas Universitātes absolventi
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Eiropas čempioni basketbolā
50 izcilākie NBA spēlētāji

50 izcilākie NBA spēlētāji ir 1996. gadā izveidots saraksts, kas tika izveidots par godu NBA 50. gadu jubilejai. 50 izcilākos spēlētājus izvēlējās speciāla žūrija, kā sastāvā bija bijušie spēlētāji, treneri, bijušie un pašreizējie klubu ģenerālmenedžeri.

Spēlētāji 

 Karīms Abduldžabārs (Kareem Abdul-Jabbar)
 Vess Anselds (Wes Unseld)
 Neits Ārčibalds (Nate Archibald)
 Pols Arizins (Paul Arizin)
 Čārlzs Bārklijs (Charles Barkley)
 Eldžins Beilors (Elgin Baylor)
 Lerijs Bērds (Larry Bird)
 Riks Berijs (Rick Barry)
 Deivs Bings (Dave Bing)
 Vilts Čemberlens (Wilt Chamberlain)
 Deivs Debušers (Dave DeBusschere)
 Klaids Drekslers (Clyde Drexler)
 Džordžs Džervins (George Gervin)
 Maģiskais Džonsons (Magic Johnson)
 Sems Džonss (Sam Jones)
 Maikls Džordans (Michael Jordan)
 Volts Freizers (Walt Frazier)
 Hals Grīrs (Hal Greer)
 Džons Havličeks (John Havlicek)
 Elvins Heiss (Elvin Hayes)
 Džūljuss Īrvings (Julius Erving)
 Patriks Jūings (Patrick Ewing)
 Billijs Kaningems (Billy Cunningham)
 Deivs Kauenss (Dave Cowens)
 Bobs Kouzijs (Bob Cousy)
 Džerijs Lukass (Jerry Lucas)
 Kevins Makheils (Kevin McHale)
 Karls Malons (Karl Malone)
 Mozess Malons (Moses Malone)
 Pīts Maravičs (Pete Maravich)
 Džordžs Mikans (George Mikan)
 Ērls Monro (Earl Monroe)
 Šakils O'Nīls (Shaquille O'Neal)
 Hakīms Oladžuvons (Hakeem Olajuwon)
 Roberts Perišs (Robert Parish)
 Bobs Petits (Bob Pettit)
 Skotijs Pipens (Scottie Pippen)
 Bills Rasels (Bill Russell)
 Viliss Rīds (Willis Reed)
 Oskars Robertsons (Oscar Robertson)
 Deivids Robinsons (David Robinson)
 Džons Stoktons (John Stockton)
 Dolfs Šejess (Dolph Schayes)
 Bils Šērmens (Bill Sharman)
 Neits Tarmonds (Nate Thurmond)
 Jesaja Tomass (Isiah Thomas)
 Džerijs Vests (Jerry West)
 Lenijs Vilkenss (Lenny Wilkens)
 Bils Voltons (Bill Walton)
 Džeimss Vortijs (James Worthy)

Treneri 
 Reds Auerbahs
 Čaks Deilijs
 Bills Fičs
 Refs Holcmens
 Fils Džeksons
 Džons Kundla
 Dons Nelsons
 Džeks Remsajs
 Patriks Railijs
 Lenijs Vilkenss

Ārējās saites 
 50 izcilākie NBA spēlētāji 
 10 izcilākie NBA treneri 
 10 izcilākās NBA komandas 

Nacionālā basketbola asociācija
Viktors Lapčenoks

Viktors Lapčenoks (dzimis ) ir latviešu estrādes dziedātājs, nozīmīgākais 1970. gadu Raimonda Paula dziesmu izpildītājs duetā ar Noru Bumbieri.

Biogrāfija 
Lapčenoks lielākos panākumus guva 1971.—1977. gadā, uzstājoties duetā ar savu dzīvesbiedri Noru Bumbieri. Izpildot Raimonda Paula dziesmas, divreiz uzvarēja "Mikrofona dziesmu aptaujā": 1971. gadā ar dziesmu "Teic, kur zeme tā" (kopā ar N.Bumbieri, Ojāru Grīnbergu un Margaritu Vilcāni) un 1976. gadā ar dziesmu "Tava balss" ("Mēmā dziesma") — duetā ar Noru Bumbieri.

Kopā ar Noru Bumbieri piedalījās starptautiskajā dziesmu konkursā Polijā "Sopota '76".

1980. gados Lapčenoks dziedāja duetā ar Aiju Kukuli.
1990. gados mēģināja darboties arī politikā, kandidēja Saeimas vēlēšanās gan no Darba partijas, gan LSDSP.

Apbalvojumi 
2018. gadā Lapčenoks saņēma Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā (par 2017. gadu)

Diskogrāfija

Albumi 
 Raimonds Pauls, "Kurzeme" (1972, duetā ar N. Bumbieri)
 Raimonds Pauls, "Jūras balss" (1973, duetā ar N. Bumbieri)
 Raimonds Pauls, "Manai dzimtenei" (EP, 1973, duetā ar N. Bumbieri)
 Gunārs Freidenfelds, "Ūdensnesējs" (EP, 1974, duetā ar N. Bumbieri)
 Raimonds Pauls, "Dāvana vientuļai sievietei" (EP, 1974, duetā ar N. Bumbieri)
 Raimonds Pauls, "Īsa pamācība mīlēšanā" (EP, 1974, duetā ar N. Bumbieri)
 "Dzied Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks" (1975)
 Raimonds Pauls, "Nekal mani gredzenā" (1975, duetā ar N. Bumbieri)
 Raimonds Pauls, "Laternu stundā" (1976) (duetā ar N. Bumbieri)
 Nora Bumbiere un Viktors Lapčenoks, "Vēl nav par vēlu" (1978)
 "Dzied Viktors Lapčenoks" (EP, Melodija, 1984)
 "Dvēseļu krustcelēs" (koncertieraksts, kasete, Mikrofona ieraksti, 1995)
 "Specpasūtījums" (Platforma Records, 1999)
 "Paldies, ka tu man esi" (Baltic Records Group, 2003)
 "Viktors Lapčenoks. Kolekcija 1" (Baltic Records Group, 2003)
 "Viktors Lapčenoks. Kolekcija 2" (Baltic Records Group, 2003)
 "Leģendas" (Mikrofona ieraksti, 2017)

Dziesmas albumos 
 Raimonds Pauls, "Teic, kur zeme tā" (1971, dažādi izpildītāji)
 Raimonds Pauls, "Priekšnojauta" (1977, dažādi izpildītāji)
 Raimonds Pauls, "Iekod pirkstā" (1985, dažādi izpildītāji)
 Raimonds Pauls, "Pie vecās ziņģes" (1986, dažādi izpildītāji)
 Eduards Rozenštrauhs, "Eduards Rozenštrauhs" (1988, dažādi izpildītāji)

Ārējās saites 

 

1947. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latviešu dziedātāji
PSRS dziedātāji
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Gross

Gross (, Gross — 'lielais, garais'; sieviešu dzimtē Grosa) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Andris Gross (1979) — latviešu aktieris;
 Ervins Gross (Erwin Gross; 1870—1920) — vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs;
 Hanss Gross (Hans Gross; 1847—1915) — Austrijas jurists, kriminālists;
 Georgs Gross (George Grosz; 1893—1959) — Vācijas, ASV mākslinieks;
 Riko Gross (Ricco Groß; 1970) — vācu biatlonists.

Skatīt arī 
 Grose

Vācu uzvārdi
Daugavpils komturi

Daugavpils komturi () bija Livonijas ordeņa pavēlnieki (komandieri) Daugavpils komturejas teritorijā 1367. - 1559. gadā. Viņu rezidence bija vecā Dinaburgas pils Daugavas labajā stāvkrastā tagadējā Naujenes pagastā. 

Pēc Melnas līguma noslēgšanas 1422. gadā Daugavpils komturejas dienvidu daļa (Maleisine un Tauragne) nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā.

Pēdējais Daugavpils komturs Georgs līdz 1559. gadā bija spiests atstāt Dinaburgas cietoksni, jo Livonijas ordenis ieķīlāja Daugavpili Lietuvas dižkunigaitim un Polijas karalim Sigismundam II Augustam.

Pēc Livonijas ordeņa likvidēšanas bijusī Daugavpils komtureja tika sadalīta. Daugavpils pils palika Livonijas Pardaugavas hercogistei, bet Kurzemes un Zemgales hercogistes daļā palikusī tās daļa tika pievienota Sēlpils virspilskunga iecirknim.

Daugavpils komturu saraksts 

 ap 1245 Heinrihs no Zasendorpas (Heinrich von Sassendorp)
 1367 Dītrihs Freitāgs (Dietrich Freitag)
 1387—1390 Bernhards Hēvelmans (Bernhard Hövelmann)
 1414—1417 Johans Švarthofs (Johan Schwarthof)
 1422—1427 Heinrihs no Ferstes (Heinrich von der Vaerst)
 1431 Volters no Loes (Wolter von Loe)
 1436—1437 Bruno no Hiršbergas (Bruno von Hirschberg)
 1439—1442/1445 Heinrihs Šprenge (Heinrich Sprenge)
 1445—1446 Heinrihs Veldege (Heinrich Weldege)
 ap 1450 Johans no Krīkenbekas, saukts Špors no Hertenes (Johann von Krieckenbeck, genannt Spor vai Johann Spar von Herten)
 1451 Konrāds no Fītinghofas (Konrad von Vietinghoff)
 1471 Eberhards Lape no Rūras (Eberhard Lappe von der Ruhr)
 1473—1476 Engelbrehts Lape no Kēningenes (Engelbrecht Lappe von Köningen)
 1481—1484 Vilhelms no Beninghauzenes (Wilhelm von Bönninghausen)
 1495—1501 Johans Finke no Oferbergas (Johann Vincke von Overberg)
 1502—1510 Valters fon Pletenbergs (Wolter von Plettenberg)
 1513—1525 Heinrihs Plāters (Heinrich Plater)
 1527—1535 Johans no Eikeles (Johann von Eickel)
 1535—1554 Vilhelms Firstenbergs (Wilhelm Fürstenberg)
 1554—1558 Gothards Ketlers (Gotthard Kettler)
 1558—1559 Georgs no Ziburgas pie Višlingenes (Georg von Syburg zu Wischlingen)

Ārējās saites 
 Ueber das Schloß und die Comthurei Dünaburg Dr. Kārlis Eduards Napjerskis laikrakstā Das Inland. Eine Wochenschrift für Liv-, Esth- und Curland's Geschichte, Geographie, Statistik und Litteratur (red. Friedrich Georg von Bunge) Nr. 8, 3. sējums. 1838. – 122 lpp.
 Vecās Dinaburgas pils makets
 Fotoattēli un pils vēsture vietnē www.castle.lv

Latgales vēsture
Sēlijas vēsture
Livonijas ordenis
Daugavpils
Turkmuiža

Turkmuiža ir mazciems Talsu novada Ģibuļu pagastā, 2,5 km no pagasta centra Pastendes. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie Pastendes baronam Hānam piederējušās pusmuižas Vecmuižas (Althof) Dzelzupes kreisajā krastā.

Atsauces 

Ģibuļu pagasts
Talsu novada ciemi
Latvijas ciemi
Veģupīte

Veģupīte ir Abavas labā krasta pieteka Talsu novadā. Sākas no grāvju sistēmas Aizpurves mežā dienvidrietumos no Stendes. Augštece regulēta, lejtece tek pa izteiktu apaugušu ieleju. Lejtecē robežupe starp Abavas un Ģibuļu pagastiem. Lejpus autoceļa P130 ap 1,7 metrus augsts kaskādveida Veģupītes ūdenskritums 11 metrus garā posmā. Upes kreisajā krastā Veģu pansionāts. Augstā ūdens līmenī tiek izmantota straujūdens airēšanai.

Atsauces

Ārējās saites 
 Campo.lv - Veģupīte

Talsu novada upes
Abavas pagasts
Ģibuļu pagasts
Mercendarbe

Mercendarbe (saukta arī Mencendarbe) ir apdzīvota vieta Ķekavas novada Baldones pagastā. Attālums līdz pagasta centram Baldonei — 5 km, līdz novada centram Ķekavai — 21 km un līdz Rīgai — 37 km.

Izveidojusies pie bijušās Mercendorfas (Mercendarbes) muižas pils. Mercendorfas muiža (Merzendorf) piederēja Līvenu dzimtai, kas to 1789. gadā nopirka no hercoga Pētera. No 1939. līdz 2012. gadam muižas pilī darbojās Baldones bērnu nams. Mercendarbē atrodas Baldones mežniecība. Kopš 2017. gada muižas ēkā izvietojies Baldones muzejs.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Vārpas

Vārpas (agrāk Baldones muiža) ir apdzīvota vieta Ķekavas novada Baldones pagastā pie autoceļa Baldone - Iecava 5 km no pagasta centra Baldones, 21 km no novada centra Ķekavas un 37 km no Rīgas. Ciems izveidojies bijušās Baldones muižas centrā. Kolhoza «Baldone» pastāvēšanas laikā Vārpās tika izveidots ražošanas iecirknis ar administratīvo ēku, mehāniskajām darbnīcām, kalti, dārzniecību.

Atsauces

Ārējās saites 
 Panoramio (satelītkarte un fotogrāfijas)

Latvijas vidējciemi
Nūka

Nūka () jeb Gothoba () ir Grenlandes galvaspilsēta. Tā ir arī valsts galvenā osta. Nūka atrodas Grenlandes dienvidrietumu krastā, pie Nūpkanerlua fjorda ieejas Deivisa šaurumā, kur parasti ir novērojams siltākais klimats salā. Mūsdienu pilsētas dibināšanas gads ir 1721. gads, kad norvēģu misionārs Hanss Egede (Hans Egede) dibināja koloniju netālu no 10. gadsimta vikingu apmetnes. 2009. gada janvārī Nūkā dzīvoja 15 105 iedzīvotāji.

Atsauces

Ārējās saites 

Grenlande
Ezere

Ezere ir apdzīvota vieta Saldus novada dienvidos, Ezeres pagasta centrs. Izvietojusies autoceļu P105 un P106 krustojumā Vadakstes kreisajā krastā pie Ezeres un Sustes ietekas tajā 34 km no novada centra Saldus un 152 km no Rīgas. Ezerē ir pagasta administrācija, pamatskola, bibliotēka, kultūras nams. 1 km uz rietumiem no ciema atrodas pamestais Ezeres lidlauks.

Vēsture 

Ciems izveidojies bijušās Lielezeres muižas (Groß-Essern) centrā. 1932. gadā Lielezerei piešķīra biezi apdzīvotas vietas (ciema) statusu. 

1945. gada 8. maijā Ezerē, bijušajā muitas mājā tika parakstīts Vērmahta karaspēka grupas "Kurzeme" kapitulācijas akts.

Atsauces 

Ezeres pagasts
Saldus novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Džastins Getlins

Džastins Getlins (; dzimis  Ņujorkā, ASV) ir amerikāņu vieglatlēts, sprinteris. 

Dž. Getlins ir 2004. gada Atēnu Olimpisko spēļu čempions 100 m distancē, vicečempions 200 m distancē un bronzas ieguvējs 4×100 m stafetē. 2005. gada Pasaules čempionātā viņš uzvarēja gan 100 m, gan 200 m distancē. 

No 2006. līdz 2010. gadam izcieta 4 gadu diskvalifikāciju par dopinga lietošanu, bet pēc tās atgriezās skrejceļā. 

 viņš izcīnīja bronzas medaļu 100 m distancē un sudraba medaļu 4×100 m stafetē (stafetes medaļa atņemta pēc komandas biedra Taisona Geja diskvalifikācijas par dopinga lietošanu). 2013. gada Pasaules čempionātā izcīnīja sudraba medaļu 100 m distancē un 4×100 m stafetē.

Ārējās saites 

1982. gadā dzimušie
ASV vieglatlēti
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Dopinga lietas vieglatlētikā
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Sprinteri
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie bronzas medaļnieki vieglatlētikā
Mihaels Greiss

Mihaels Greiss (; dzimis  Fīzenā, Vācijā) ir profesionāls vācu biatlonists, profesionālajā biatlonā ir kopš 1989. gada. Trīskārtējs Olimpisko spēļu zelta medaļas laureāts 2006. gada spēlēs. Kopumā startējis trijās Olimpiskajās spēlēs (2002, 2006, 2010). Startējis desmit Pasaules čempionātos (2003, 2004, 2005, 2006, 2007, 2008, 2009, 2011, 2012). Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2000.—2001. gada Pasaules kausa sezonas. 2006.—2007. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējuma uzvarētājs (Lielā kristāla globusa ieguvējs). 2006. gadā tika atzīts par Vācijas gada sportistu.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Atsauces

Ārējās saites 
  

 Mihaela Greisa blogs 

1976. gadā dzimušie
Vācijas biatlonisti
Biatlonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Bavārijā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki biatlonā