Vladislavs Rubulis

Vladislavs Rubulis (arī Rubuls;  — ) bija Latvijas politiķis, farmaceits un sabiedrisks darbinieks. Ilggadējs un vairākkārtējs Latvijas tautas labklājības ministrs.

Dzīvesgājums

Izglītība un sabiedriskā darbība 
Vladislavs Rubulis piedzima Rēzeknē  (pēc vecā stila — ) Antona un Marijas Rubuļu ģimenē. 1897. gadā viņš sāka mācīties Rēzeknes pamatskolā, vēlāk mācījās Rēzeknes pilsētas skolā, kuru pabeidza 1903. gadā. 1905. gada pavasarī iestājās Pēterburgas katoļu garīgajā seminārā, taču drīz no tā izstājās, lai pievērstos farmaceita profesijai. Studijas viņš turpināja Maskavā un Harkovā, kur 1915. gadā ieguva provizora grādu farmaceitikā.

Darbojies Pēterbugas latviešu muzikālajā biedrībā, no 1906. līdz 1907. gadam bija tās valdes loceklis. Darbojies studentu organizācijā "Gunskurs". 1912. gadā izdeva un rediģēja laikrakstu "Jaunos Zinias". Pirmā pasaules kara laikā turpināja strādāt Pēterpilī, 1915. gadā dibināja Latgaliešu biedrību palīgā kara upuriem. Rubulis bija biedrības vadītājs visu tās pastāvēšanas laiku. Tā sadarbojās ar Latviešu bēgļu centrālkomiteju. 1917. gadā iesaistījās Latviešu Pagaidu Nacionālās padomes darbībā un strādāja tās prezidijā, par spīti tam, ka sēdes notika Valkā. Kad LPNP sēdes tika pārceltas uz Pēterpili, daļu no tām rīkoja V. Rubuļa dzīvoklī. Bija latviešu studentu korporācijas Lacuania biedrs.

Politiskā darbība 
Tālāko darbību Pēterpilī bremzēja lielinieku nākšana pie varas. 1920. gadā Vladislavs Rubulis kopā sievu un dēlu atgriezās Latvijā. Ministru kabinets viņu iecēla par Latgales apgabala darba inspektoru, turklāt, Rubulis bija laikraksta "Latgalīts" redaktors. 1922. gadā ievēlēts 1. Saeimā, pārstāvējis Latgales Zemnieku partiju. Darbojies publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijā. 1925. gadā ievēlēts 2. Saeimā. Darbojies deputātu lietu izmeklēšanas, pašvaldības, kā arī publisko tiesību un valsts pārvaldes iekārtas komisijās.

1925. gada decembrī kļuva par tautas labklājības ministru Kārļa Ulmaņa vadītajā valdībā. Amatu saglabāja arī Artura Alberinga kabinetā. 1926. gada decembrī amatu zaudēja, taču atgriezās 1928. gada janvārī Pētera Juraševska valdībā. Viņš amatā palika līdz 1934. gada martam, būdams piecās dažādās valdībās. Šajā laikā ievēlēts un darbojies arī 3. un 4. Saeimā. Pēc Ulmaņa apvērsuma  atgriezies ministra amatā, kur palika līdz savai nāvei.

Nāve 
Dzīves nogalē Vladislavam Rubulim bija sirds problēmas, kurām sekoja asins saindēšanās ar komplikācijām.  ievietots Rīgas 2. slimnīcā, kur miris  pulksten 7.53. Sakarā ar Rubuļa nāvi pusmastā tika nolaisti Latvijas karogi pie visu ministriju un tautas labklājības ministrijai padoto iestāžu ēkām, kā arī Ministru prezidenta standarts pie valdības ēkas. Apbedīts Rēzeknes Katoļu kapos.

2018. gada novembrī pie Rēzeknes Ērgļa aptiekas ēkas Latgales ielā 41 atklāja V. Rubulim veltītu piemiņas plāksni.

Apbalvojumi 

 Triju Zvaigžņu ordenis – 1. (1937. gada 14. maijā), 2. un 3. šķira (1926. gada 16. novembrī)
 Aizsargu Nopelnu krusts
 Somijas Baltās rozes ordenis, 1. šķira
 Polijas Polonia Restituta ordenis, 1. šķira
 Beļģijas Darba olimpiskais kronis
 Latvijas Sarkanā krusta ordenis
 Latvijas Tuberkulozes apkarošanas biedrības ordenis

Atsauces 

1887. gadā dzimušie
1937. gadā mirušie
Rēzeknē dzimušie
Latgales Zemnieku partijas politiķi
Latgales Demokrātiskās zemnieku apvienības politiķi
Latgales Zemnieku progresīvās apvienības politiķi  
Latvijas tautas labklājības ministri
1. Saeimas deputāti
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Latvijas žurnālisti
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri