joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Orša

Orša (, Ворша, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Oršas rajona centrs pie Oršicas upes ietekas Dņeprā.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1067. gadā kā Rša (Ръша). Ietilpa Minskas kņazistē, no 1119. gada - Polockas kņazistes sastāvā. 1359. gadā iekļāvās Lietuvas lielkņazistē. 1514. gada 8. seprembrī pie pilsētas notika Oršas kauja starp poļu - lietuviešu un maskaviešu karaspēku. Poļi Konstantina Ostrožska vadībā sakāva maskaviešus, tomēr nespēja politiski nostiprināt uzvaru. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā. 

1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči. Pirmā pasaules kara laikā Oršu no 1918. gada februāra līdz oktobrim bija ieņēmuši vācieši. Tā ietilpa Padomju Krievijā, līdz 1924. gadā Orša tika iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 16. jūlija līdz 1944. gada 27. jūnijam - vācu okupācijā.

Ekonomika 
Pilsētā atrodas liels linu kombināts.

Cilvēki 
Kad 1812. gada kara laikā Oršu bija ieņēmuši franči, par pilsētas komendantu neilgu laiku dienēja Stendāls. 

Orša ir rakstnieka Uladzimira Karatkeviča (Уладзімір Караткевіч, 1930-1984), riteņbraucēja Aļaksandra Kučinska (Аляксандр Кучынскі, 1979), futbolista Antona Pucilas (Антон Пуціла, 1987), psihologa Ļeva Vigotska (Лев Выготский, 1896-1934) un ātrslidotāja Ihara Žeļazovska (Ігар Мікалаевіч Жалязоўскі, 1963) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Orša vietnē "Baltkrievijas globuss" 
 Oršas linu kombināts

Baltkrievijas pilsētas
Vitebskas apgabals
Pastavi

Pastavi () jeb Postavi () ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Pastavu rajona centrs.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1409. gadā. Ietilpa Lietuvas lielkņazistē. No 1720. gada Tīzenhauzenu dzimtas īpašumā. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1921. līdz 1939. gadam atradās Polijas sastāvā. Pēc PSRS uzbrukuma Polijai pilsēta iekļauta Baltkrievijas PSR. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada vidus līdz 1944. gada 5. jūlijam - vācu okupācijā.

Ārējās saites 
 
 Pastavi vietnē "Baltkrievijas globuss" 

Baltkrievijas pilsētas
Vitebskas apgabals
Polockas rajons

Polockas rajons (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Haradokas, Šumiļinas, Ušaču, Hlibokajes, Mijoru, Vjerhņadzvinskas un Rasonu rajoniem,  kā arī Krieviju.

Polockas rajonā dzimis krievu kolaboracionists Otrā pasaules kara laikā Broņislavs Kaminskis (Бронислав Владиславович Каминский, 1899-1944).

Ārējās saites

Vitebskas apgabala rajoni
1956. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

1956. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss (; ) bija pirmais ikgadējais Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notika Teatro Kursaal teātrī Lugāno, Šveicē. 1956. gada konkursu vadīja Lohengrīns Filipello. Konkursa fināls notika .

Eirovīzijā piedalījās 7 valstis, katras valsts pārstāvji izpildīja divas dziesmas. Uzvarētājs tika noskaidrots žūrijas balsojumā (no katras valsts bija divi žūrijas pārstāvji). Konkursā uzvarēja Šveici pārstāvošā Līza Asija, kas izpildīja dziesmu Refrain. Pārējiem dalībniekiem tika piešķirta 2. vieta, jo konkursa rezultāti netika publicēti.

Šī gada konkursa ieraksti nav saglabājušies, vienīgi saglabājās Līzas Asijas dziesmas ieraksts, kurā pēc uzvaras tiek atkārtota dziesma. Kā arī nav saglabājušies 1964. gada ieraksti, kas sadega.

Dalībnieki 
No katras dalībvalsts, izņemot Šveici, konkursā piedalījās divi dalībnieki. Dānija, Austrija un Apvienotā Karaliste izrādīja interesi dalībai konkursā, taču nokavēja pieteikšanās termiņu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Eirovīzija
Eirovīzijas dziesmu konkursi pēc gada
Pēteris Mantnieks

Pēteris Rūdolfs Mantnieks (dzimis  Kosas pagastā, miris  Briselē) bija latviešu kartogrāfs un grāmatizdevējs. Latvijas—Lietuvas robežkomisijas loceklis, Latvijas Valstspapīru spiestuves tipogrāfijas nodaļas vadītājs, Kartogrāfijas institūta dibinātājs un vadītājs, Latvijas Tirdzniecības—Rūpniecības kameras loceklis.

Mantnieks bija arī viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīves gājums 
Dzimis 1895. gada 11. oktobrī Kosas pagasta Laulēnos.

1923. gadā Mantnieks kopā ar Aleksandru Ošiņu izveidoja Kartogrāfisko iestādi "A. Ošiņš un P. Mantnieks", pēc Ošiņa nāves 1930. gadā Mantnieks kļuva par karšu izdevniecības vienīgo īpašnieku un izveidoja plaukstošu uzņēmumu, kas līdz 1936. gadam izdeva vairāk kā 150 sienas karšu, tabulu, atlantu u.c. izdevumu, arī lietuviešu un igauņu valodās. 

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā Mantnieks devās trimdā uz Vāciju, kur Detmoldā nodibināja savu apgādu. Vēlāk pārcēlās uz dzīvi Beļģijā un atjaunoja sava Kartogrāfijas institūta darbību tā, ka tas spēja konkurēt ar citām karšu izdevniecībām, darbojoties vairāku valstu tirgos.

Miris 1979. gada 15. martā Briselē.

Piemiņa 
2005. gadā iznāca karšu izdevējam Pēterim Mantniekam veltīta Jāņa Štrauhmaņa grāmata "Institūts Rīga—Brisele" un tika organizēta Mantnieka LNB fondos esošo karšu izstāde.

Atsauces 

1895. gadā dzimušie
1979. gadā mirušie
Latvijas uzņēmēji
Latvijas kartogrāfi
Trimdas latvieši
Bleach

Bleach (, Burīchi) ir Tite Kubo veidota manga sērija, pēc kuras motīviem ir veidots arī anime seriāls. Kompānija Shueisha mangu žurnālā "Shonen Jump" publicē kopš 2001. gada.

Ārējās saites 

  

 
 

Animācijas seriāli
Manga
Pistoijas province

Pistoijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Pistoija. Provinces kopējā platība ir 965 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Pistoijas province sīkāk iedalās 22 komūnās.

Itālijas provinces
Toskānas provinces
Prato province

Prato province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Prato. Mazākā no visām Itālijas provincēm. Provinces kopējā platība ir 365 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Prato province sīkāk iedalās 7 komūnās.

Itālijas provinces
Toskānas provinces
Sjēnas province

Sjēnas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Sjēna. Provinces kopējā platība ir 3821 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Sjēnas province sīkāk iedalās 36 komūnās.

Itālijas provinces
Toskānas provinces
Belluno province

Belluno province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā pie robežas ar Austriju. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Belluno. Provinces kopējā platība ir 3678 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Belluno province sīkāk iedalās 69 komūnās.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Šarkavščinas rajons

Šarkavščinas rajons (, ) ir Vitebskas apgabala rajons Baltkrievijā. Robežojas ar Vitebskas apgabala Mijoru, Hlibokajes, Pastavu un Braslavas rajoniem.

Vēsture 
Līdz 1939. gada 4. decembrim atradās Viļņas apgabalā, pēc Polijas kampaņas to pievienoja Baltkrievijas PSR un iekļāva Viļeikas apgabalā. Vācu okupācijas laikā bija Ostlandes Glubokojes apriņķī.

Novadnieki 
Šarkavščinas rajona Lužku ciemā dzimis ebreju leksikogrāfs Eliezers Ben-Jehuda (1858-1922).

Ārējās saites

Vitebskas apgabala rajoni
Nino Šurters

Nino Šurters (; dzimis ) ir profesionāls Šveices kalnu riteņbraucējs, kurš pārstāv Scott Swisspower komandu.

Šurters uzvarējis 2009., 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātā un 2010., 2012. un 2013. gadā UCI pasaules kausa kopvērtējumā. Viņš ir 2012. gada olimpisko spēļu sudraba medaļas un 2008. gada bronzas medaļas ieguvējs XCO disciplīnā, kā arī 2012. gada Šveices čempions. 2014. gadā viņš pievienojās  komandai, lai piedalītos atsevišķās šosejas riteņbraukšanas sacensībās.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1986. gadā dzimušie
Graubindenes kantonā dzimušie
Šveices riteņbraucēji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki riteņbraukšanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki riteņbraukšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki riteņbraukšanā
BK Jēkabpils

BK Jēkabpils ir profesionāls Latvijas basketbola klubs, kas ir bāzēts Jēkabpilī, Latvijā. Klubs spēlē Latvijas Basketbola līgā un Baltijas Basketbola līgā. Tas ir dibināts 2012. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē LBL augstākajā divīzijā. Mājas spēles komanda aizvada Jēkabpils Sporta namā.

Savā pirmajā pastāvēšanas sezonā klubs iekļuva Latvijas basketbola līgas izslēgšanas spēļu ceturtdaļfinālā, kurā piekāpās "Barons/kvartāls" komandai. Jau 2013.-2014. gada sezonā klubam izdevās vēl augstāks panākums, kad trenera Igora Miglinieka vadībā tika izcīnītas LBL bronzas medaļas.

Komandas sastāvs

Komandas galvenie treneri 
 2012—2013: Edgars Teteris
 2013— 2014  : Igors Miglinieks
 2014-: Edmunds Valeiko

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa
 Eurobasket profils 
 BBL profils  
 LBL profils

Jēkabpils
Jēkabpils
Jēkabpils
Basketbola klubs
Rovigo province

Rovigo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Rovigo. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Provinces kopējā platība ir 1789 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Rovigo province sīkāk iedalās 50 komūnās.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Trevizo province

Trevizo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Trevizo. Provinces kopējā platība ir 2477 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Trevizo province sīkāk iedalās 95 komūnās.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Venēcijas province

Venēcijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā. Provinci austrumos un dienvidos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Venēcija. Provinces kopējā platība ir 2467 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Venēcijas province sīkāk iedalās 44 komūnās.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Veronas province

Veronas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Verona. Provinces kopējā platība ir 3109 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Veronas province sīkāk iedalās 98 komūnās.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Vičencas province

Vičencas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Veneto reģionā.  Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Vičenca. Provinces kopējā platība ir 2722 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Vičencas province sīkāk iedalās 121 komūnā.

Itālijas provinces
Veneto provinces
Namiba tuksnesis

Namiba tuksnesis ir piekrastes tuksnesis Dienvidu Āfrikā. Namiba tuksnesis plešas aptuveni 2000 km garumā un 40 km platumā gar Atlantijas okeāna krastu Angolas, Namībijas un Dienvidāfrikas teritorijās. Dziļāk kontinentā atrodas Kalahari — liela beznoteces ieplaka. Tiek lēsts, ka Namiba tuksnesī sauss klimats valda 55–80 miljonus gadu, un līdz ar to tas varētu būt vecākais tuksnesis pasaulē.

Tuksneša teritorijā atrodas Jonas, Skeletu krasta un Namiba-Noukleftu nacionālais parks.

Atsauces 

Āfrikas tuksneši
Namībijas ģeogrāfija
Angolas ģeogrāfija
Dienvidāfrikas Republikas ģeogrāfija
Arveds Alksnis

Arveds Valdemārs Alksnis (1910-1991) bija latviešu ķirurgs un rakstnieks. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1910. gada 21. maijā Liepājā ķirurga Jēkaba Alkšņa ģimenē. Mācījās Turkuenas (Tourcoing) licejā Francijā (beidza 1929).
Studēja medicīnu Latvijas Universitātē (beidza 1933), bija studentu korporācijas Lettonia loceklis. Latvijas Universitātes Ķirurģiskās klīnikas jaunākais asistents (1933-1936), asistents (1936-1939). Rīgas aizsargu pulka ārsts (1933-1940).
Ieguva Dr. med. grādu (1938), ievēlēts par privātdocentu (1940). Strādāja Valmieras pilsētas slimnīcā un Rīgas kara slimnīcā (1940).

Otrā pasaules kara laikā 1944. gada jūlijā viņu iesauca Latviešu leģionā, bija kara lazaretes ķirurģiskās nodaļas vadītājs, strādāja Liepājā, vēlāk Šverīnē, kur 1945. gada 2. maijā nokļuva angļu gūstā. Līdz 1951. gadam vadīja ķirurģijas nodaļu Lībekas bēgļu slimnīcā, pēc tam pārcēlās uz dzīvi uz ASV, kur bija Latvijas zobārstu un ārstu apvienības priekšsēdētājs (1968-1975). Darbojās "Daugavas Vanagu" organizācijā, rakstīja autobiogrāfiskas grāmatas. 1991. gadā Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs un LZA viņam piešķīra Paula Stradiņa balvu.

Miris 1991. gada 19. decembrī Kresentsitijā (Crescent City), Kalifornijā ASV.

Darbi 
 Hipokrats spīlēs. Daugavas vanags, 1980. - 322 lpp. (atkārtoti izdeva P. Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs, 1993)
 Mazpilsētas ārsts. Gauja, 1988. - 291 lpp.
 Ārsti un slimnieki. Gauja, 1990. - 415 lpp.

Atsauces 

Latvijas mediķi
1910. gadā dzimušie
1991. gadā mirušie
Latviešu leģionāri
Trimdas latvieši
Trimdas latviešu rakstnieki
Talačina

Talačina () jeb Toločina () ir pilsēta Baltkrievijā, Vitebskas apgabalā, Talačinas rajona centrs pie Dņepras pietekas Drucas.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1433. gadā. Ietilpa Lietuvas lielkņazistē. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pa Drucas upi tika ierīkota valsts robeža, un daļa no pilsētas iekļāvās Krievijā. Otrajā Polijas dalīšanā 1793. gadā pilsētas atlikusī daļa tika pievienota Krievijai. No 1924. gada Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 8. jūlija līdz 1944. gada 26. jūnijam - vācu okupācijā. Holokaustā tika iznīcināti gandrīz visi pilsētas ebreji (1939. gadā to bija 21,2% no pilsētas iedzīvotājiem).

Ārējās saites 
 
 Talačina vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Vitebskas apgabals
Konrāds Pētersons

Konrāds Pētersons (1888-1981) bija latviešu inženieris, 1905. gada revolūcijas dalībnieks. Tirdzniecības un rūpniecības a/s “Kūdra” pilnvarnieks (1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1888. gada 15. oktobrī Rīgā Dāvida Pētersona ģimenē. Mācījās Tilo (Tilava) pamatskolā, pēc tam Mangaļu jūrskolā, no kuras viņu izslēdza par nepakļāvību (cita starpā ignorējis prasību runāt tikai krieviski). Iesaistījās 1905. gada revolūcijas notikumos Rīgā, piedalījās 13. janvāra demonstrācijā un Uzbrukumā Rīgas centrālcietumam. Revolūcijas apspiešanas laikā 1905. gada 31. decembrī viņa tēvs palīdzēja Rainim bēgt no Rīgas, kurā bija izsludināts karastāvoklis, vēlāk arī Konrāds Pētersons ar kravas kuģi bēga uz Skotiju. Dzīvoja pie sava tēvoča Kārļa Pētersona Dublinā, studēja Īrijas Nacionālajā universitātē un 1916. gadā piedalījās Lieldienu sacelšanās (Easter Rising) kaujās. Uzbūvēja pirmās kūdras rūpnīcas Kilberijā (Kilberry). Latvijas neatkarības laikā atgriezās dzimtenē un nodarbojās ar rūpniecisku kūdras ieguvi, vadīja tirdzniecības un rūpniecības a/s “Kūdra”. 

Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā atkal devās trimdā uz Īriju, bija pētnieciskā centra Bord na Móna zinātnieks. 

Miris 1981. gada 16. janvārī Ātijā (Athy), Kildēras grāfistē, apglabāts Ātijas pilsētas kapos. 2013. gadā Latviešu biedrības Īrijā pārstāvji ar Latvijas vēstnieka Īrijā Pētera Kārļa Elferta piedalīšanos sakopa Konrāda Pētersona kapavietu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Stāsts par Pētersoniem Īrijā. - Sveiks. Nr.192
 Stāsts par Pētersoniem Īrijā. - Sveiks. Nr.193 
 Stāsts par Pētersoniem Īrijā. - Sveiks. Nr.194
 Stāsts par Pētersoniem Īrijā. - Sveiks. Nr.195
 Stāsts par Pētersoniem Īrijā. - Sveiks. Nr.196
 Nekropole - Konrāds Pētersons

1905. gada revolūcija
1888. gadā dzimušie
1981. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas uzņēmēji
Trimdas latvieši
7th Heaven

7th Heaven ir 1927. gada ASV mēmā filma un viena no pirmajām filmām, kas tika izvirzīta nominācijā "Labākā filma" (tad šī nominācija saucās "Izcilākā filma"). Filmas režisors ir Frenks Borzeigi. Galvenās lomas filmā atveido Dženeta Geinore un Čarlzs Farels. Geinore ieguva Amerikas akadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, Borzeigi kā labākais režisors un Benžamins Gleizers nominācijā "Labākais adaptētais scenārijs".

Erno Rapī un Ļevs Polaks speciāli filmai sarakstīja dziesmu Diane.

1995. gadā Kongresa bibliotēka filmu iekļāva ASV Nacionālajā kino reģistrā.

Brodvejas izrāde 
Filma 7th Heaven balstīta uz populāru Brodvejas tāda paša nosaukuma teātra izrādi, to 1922. gadā iestudēja Booth Theatre un izrādes ilga no 1922. gada 30. oktobra līdz 1924. jūlijam, kopsummā nospēlējot 704 izrādes. Galvenās lomas atveidoja Džordžs Gols (Čiko) un Helena Menkena (Diāna). Vienu no lomām atveidoja arī Frenks Morgans.

Lomās 
 Dženeta Geinore — Diāna
 Čarlzs Farels — Čiko
 Bens Bards — pulkvedis Brisaks
 Alberts Grens — Bouls
 Deivids Batlers — Gobins
 Marija Moskvīni — Gobinas kundze
 Gleidisa Brokvela — Nana
 Emīls Čatards — tēvs Čevilons
 Džesika Hesleta — tante Valentīna
 Brendons Hērsts — onkulis Džordžs
 Džordžs E. Stouns — Rets
 Liliana Vesta — Arlete

Filmas rimeiki 
1937. gadā filmu pārfilmēja kā skaņu kino. Filmas režisors ir Henrijs Kings, lomas atveidoja Simona Simona, Džeimss Stjuarts, Džīns Heršolts un Gregorijs Ratovs.

Ķīniešu scenārists un kinorežisors Juans Muži savu 1937. gada filmu Street Angel veidoja pēc filmas 7th Heaven motīviem, nosaucot savu filmu Frenka Borzeigi 1928. gada filmas nosaukumā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Seventh Heaven vietnē Virtual History

1927. gada filmas
ASV filmas
Mēmā kino filmas
20th Century Fox filmas
ASV romantikas filmas
Emils Borels

Felikss Eduārs Žistīns Emils Borels (; dzimis , miris ) bija franču matemātiķis un politiķis.

Dzimis Francijas dienvidos, protestantu mācītāja ģimenē. Studējis Augstākajā normālskolā Parīzē, kuru absolvēja 1892. gadā. Darbi mēra un varbūtību teorijā. 1922. gadā dibinājis augstskolu - Parīzes Statistikas institūtu. 

Starp pasaules kariem politiski aktīvs. No 1924. līdz 1936. gadam - parlamenta deputāts. 1925. gadā - jūras lietu minstrs. Otrā pasaules kara laikā piedalījies Pretošanās kustībā.

Ārējās saites 
 

Aveironā dzimušie    
Francijas matemātiķi
Eiropas Ogļu un tērauda kopiena

Eiropas Ogļu un tērauda kopiena (EOTK; ) bija starptautiska organizācija, kuras mērķis bija Eiropas valstu apvienošana pēc Otrā pasaules kara. Šī ir Eiropas Savienības priekštece. Organizācija tika dibināta ar 1951. gada Parīzes līgumu, ko parakstīja Beļģija, Francija, Rietumvācija, Itālija, Nīderlande un Luksemburga.

Eiropas Ogļu un tērauda kopienas izveidi pirmais ierosināja Francijas ārlietu ministrs Robērs Šūmans  kā veidu, kā novērst turpmāko karu starp Franciju un Vāciju. 1957. gadā Eiropas Ogļu un tērauda kopiena apvienojās ar divām līdzīgām kopienām: Eiropas Ekonomikas kopienu un Eiropas Atomenerģijas kopienu. 1967. gadā visas trīs iestādes tika apvienotas Eiropas Ekonomikas kopienā, taču katra saglabāja savu neatkarīgo statusu. 2002. gadā beidzās Parīzes līgums un visus organizācijas resursus un aktivitātes pārņēma Eiropas Savienība.

Ārējās saites 
 Eiropas Savienības vēsture

Eiropas vēsture
Eiropas Savienība
Kadijivka

Kadijivka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, ietilpst Alčevskas-Stahanovas aglomerācijā (kopā  iedzīvotāju (2001)). Stahanovas pilsētas padomei pakļautas Almaznas un Irmino pilsētas (kopā 91,8 km²,  iedzīvotāju (2010)).

Apdzīvotā vieta izveidojusies 1894. gadā kā ciemats pie cukurrūpnieka Šubina ierīkotās akmeņogļu šahtas un sākotnēji saukusies par Šubinku. 1898. gadā pārdēvēta par Kadijivku (Кадіївка). Tajā pat gadā uzbūvēta pirmā metalurģiskā rūpnīca. 1932. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1935. gadā vienā no pilsētas šahtām aizsākās tā dēvētā «stahanoviešu» kustība, kad Aleksejs Stahanovs ar palīgiem darba organizācijas uzlabojumu rezultātā vienas maiņas laikā 14 reizes pārpildīja tā laika izstrādes normu. 1937. gadā pārdēvēta par Sergo par godu revolucionāram un PSRS valstsvīram Grigorijam Ordžonikidzem (partijas segvārds Sergo). 1943. gadā pilsētai atgriezts Kadijivkas vārds, bet 1978. gadā tā pārdēvēta par godu Aleksejam Stahanovam. Oficiāli 2015. gadā tai atkal atgriezts Kadijivkas vārds. Mūsdienās kalnrūpniecības, metalurģijas un mašīnbūves centrs.

Kopš 2014. gada pilsētu kontrolē pārņēmuši neatzītās Doneckas tautas republikas spēki.

Atsauces

Ārējās saites
Nacionālā fašistu partija

Nacionālā fašistu partija () bija politiskā partija Itālijas Karalistē, kuru 1921. gada 9. novembrī izveidoja Benito Musolīni, realizējot fašisma ideoloģiju.

1921. gadā partijas biedri tika ievēlēti Itālijas Karalistes parlamentā, bet 1922. gadā pēc Marša uz Romu tās līderis Musolīni kļuva par premjerministru. 1928. gadā Nacionālā fašistu partija ieguva 2/3 vietu parlamentā, tajā pašā gadā, aizliedzot citas partijas, kļuva par vienīgo legālo partiju valstī. 

Partija pastāvēja līdz 1943. gadam, kad krita Musolīni režīms. Uz partijas paliekām 1943. gadā tika izveidota Republikāniskā fašistu partija. Kura darbojās Itālijas Sociālājā Republikā kā vienīgā un valdošā partija.

Mūsdienu Itālijas konstitūcijā ir noteikts aizliegums veidot fašistiskas partijas.

Aizliegtās politiskās partijas
Bijušās partijas
Itālijas vēsture
Fašisms
Dovžanska

Dovžanska () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos, Dovžanskas rajona centrs (rajonā neietilpst). Dovžanskas pilsētas padomei pakļauta Vozneseņivkas pilsēta un pieci pilsētciemati: Volodarska, Kaļiņinska, Komsomoļska, Leņinske, Šahtarske (kopā 83,8 km²,  iedzīvotāji (2012)).

Pilsēta izveidota 1938. gadā, apvienojot vairākus ogļraču un metalurgu ciematus. Nosaukta par godu revolucionāram Jakovam Sverdlovam par Sverdlovsku (). 2016. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā. Mūsdienās akmeņogļu ieguves, metalurģijas un mašīnbūves centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Jānis Burdajs

Jānis Burdajs (1909—1941) dzimis Drustu pagastā bija jurists, dzejnieks.

Dzīves gājums 
Lielāko laika posmu liktenis nebija atvēlējis jaunajam, romantiskajam dzejniekam Jānim Burdajam, kuram šūpulis kārts 1909. gadā Drustu pagastā. Tad, kā jau parasti taciņa uz skolu, lai apgūtu lasīt un rakstītprasmi. Vēlāk vēlēšanās iegūt plašākas zināšanas mudināja uzsākt studijas juridiskajā fakultātē. Ar jurista diplomu kabatā un romantisku noskaņojumu dvēselē jaunais dzejnieks uzsāk darbu Latvijas Sabiedrisko lietu ministrijā Preses departamentā. Šajā darbā, būdams tuvā saskarsmē ar literatūru un radošiem cilvēkiem, veidojas dzejnieks un stāstnieks. Vairāk gan dzejnieks, jo prozā sarakstīti īsi stāstiņi un viens romāns. Dzejnieka darbus ievēro vairākas tālaika laikrakstu un žurnālu izdevniecības, kuras tad arī sāk regulāri publicēt dzejoļus un stāstiņus savos izdevumos. Dzejnieks bieži izbrauca no pilsētas uz dabu vai lauku ļaužu vidu. Savu mīlestību satika, kad devās ceļā uz kādu no saviem dabas stūrīšiem. Tā viņam palika visu turpmāko mūžu, tā viņu iedvesmoja radošajā darbā. Visvairāk dzeju rindas tapušas uz zaļās zāles paklāja, savas dzīves drauga plecu blakus jūtot, savu mīlestību apdziedot. Dzīve virza viņu pretī nebūtībai. Dienesta laikā armijā to piemeklēja smaga plaušu slimība, un vairāki slimnīcās un sanatorijās pavadītie gadi nespēj atdot veselību un spēku, lai turpinātu iesākto darbu, priecātos par savu mīlestību, audzinātu dēlu. 1941. gadā aiziet tai saulē.

Atsauces

Ievērojamākie darbi 
 1992 — Vīna dārzs (SIA "Kopa", [1992]. 143 lpp.)

1909. gadā dzimušie
1941. gadā mirušie
Smiltenes novadā dzimušie
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Latvijas juristi
Latviešu dzejnieki
Izlūkošanas kaujas kāpurķēžu bruņutehnika

Izlūkošanas kaujas kāpurķēžu bruņutehnika (, saīsināti — CVR(T)) ir Lielbritānijā radītu kājnieku kaujas mašīnu sērija. 2014. gada septembrī Latvija noslēdza līgumu ar Lielbritāniju par 123 šīs platformas mašīnu iegādi sauszemes spēku kājnieku brigādes mehanizācijas programmā.

Standarta modifikācijas 

FV101pirmās paaudzes/FV107jaunākas paaudzes

FV107 Scimitar — paredzēts kaujām ar smago pretinieku tehniku, aprīkots ar 30 mm L21 RARDEN lielgabalu. Uzlādējams uzreiz ar 3 gab. lādiņiem, šaušanas ātrums 90 šāviņi min.

FV107 Sultan — komandvadības modifikācija, tajā var braukt 5 karavīri, aprīkots ar 7,62 mm ložmetēju.

FV107 spartan — desanta modifikācija, tajā var braukt 7 karavīri, aprīkots ar 7,62 mm ložmetēju

FV107 samaritan — sanitārā modifikācija, 4 cietušo pārvešanai.

FV107 samson — tehnikas evakuācijas un remonta bruņu transportieris.

Latvijas armijai paredzētās FV107 tehnikas būs aprīkotas ar jaunākās paaudzes sakaru ierīcēm, uzlabotas tēmēšanas ierīces lielgabaliem, papildu universālie balsteņi ložmetējiem, dīzeļdzinēji u.c. Viens no būtiskajiem uzlabojumiem ir, ka vairāk kā 30 bruņumašīnas būs aprīkotas ar video vadāmām ”spike” prettanku raķetēm. 

Atkarībā no „spike” modifikācijas, raķete spēj pilnībā iznīcināt jebkāda bruņojuma tanku 4 km attālumā ar 100% precizitāti un mērķim nav jābūt tiešās redzamības zonā. Raķete pēc izšaušanas tiek vadīta ar video palīdzību (kamera ir iebūvēta lidojošajā raķetē).

Tehnika 

Bruņumašīnas galvenais trumpis ir, tā vieglais svars. Bruņumašīna ir izgatavots no alumīnija sakausējuma (dūralumīnija). Mašīnas svars atkarībā no modifikācijas svārstās no 5 līdz 8 tonnām un ar papildbruņām 10t. Ražotājs apgalvo, ja bruņumašīna būtu izgatavota no tērauda, tad tās svars būtu ̴2,3 reizes smagāks. Bruņumašīnas standarta braukšanas ātrums pa ceļu ir 80 km/h maksimālais ātrums 110 km/h. Bruņumašīnas kāpurķēdes masas spiediens uz ceļu 1 cm2 ir tāds pats kā pieauguša cilvēka zābaka masas spiediens uz ceļu 1 cm2. Līdz art to bruņumašīnai ir labas bezceļa braukšanas
īpašības — kur var iziet cilvēks, tur var izbraukt šī kaujas mašīna. Arī degvielas patēriņš ir zems, ar pilnu bāku atkarībā no dzinēja tipa var nobraukt 450-650 km Līdz ar to, šai kaujas mašīnai nav nepieciešama atbalsta tehnika — fantonu tilti, degvielu cisternu vedēji u.c. Tāpat gabarītie izmēri ļauj manevrēt pa mežu un šaurās pilsētu ielās.

Bruņumašīnas transmisija ir izgatavota tā, lai pagriešanās brīdī, tanks nevis piebremzē vajadzīgo pusi, bet tieši pretēji, padod jaudu pretējai pusei, tādējādi nesamazinot ātrumu.

Valstis ar CVR(T) bruņojumu

Atsauces 

Kājnieku kaujas mašīnas
Latvijas Nacionālie bruņotie spēki
Militārisms Apvienotajā Karalistē
Pervomajska

Pervomajska var būt:
 Pervomajska — pilsēta Krievijā, Ņižņijnovgorodas apgabalā
 Pervomajska — pilsēta Ukrainā, Harkovas apgabalā
 Pervomajska — pilsēta Ukrainā, Luhanskas apgabalā
 Pervomajska — pilsēta Ukrainā, Nikolajevas apgabalā
 Daugavpils pilsētas daļas Jaunā Forštate nosaukums sarunvalodā (vēsturiskais nosaukums - 1. Maija rajons)
Brjanka

Brjanka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, ietilpst Alčevskas—Stahanovas aglomerācijā (kopā  iedzīvotāju (2001)). Brjankas pilsētas padomei pakļauti Hlibokas, Južna Lomuvatkas, Verhuļivkas, Haņņivkas un Lomuvatkas pilsētciemati (kopā 63,5 km²,  iedzīvotāju (2012)).

Ap 1696. gadu tagadējās Brjankas vietā tika izveidotas Zaporožjes Sečas kazaku apmetnes. 1851. gadā tika ierīkotas pirmās Brjanskas metālapstrādes rūpnīcas biedrības akmeņogļu šahtas, pie kurām izauga strādnieku ciemati. 1944. gadā šie ciemati tika apvienoti Kadijivkas pilsētas Brjankas rajonā, bet 1962. gadā rajons tika izdalīts kā atsevišķa pilsēta. Mūsdienās akmeņogļu ieguves, mašīnbūves, metālapstrādes un ķīmiskās rūpniecības centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Holubivka

Holubivka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, ietilpst Alčevskas—Stahanovas aglomerācijā (kopā  iedzīvotāju (2001)). Holubivkas pilsētas padomei pakļauti Doneckas, Novotoškivskes un Červonohvardijskes pilsētciemati (kopā 35 km²,  iedzīvotāju (2012)).

Apdzīvoto vietu kā Holubivkas ciemu 1764. gadā dibināja Krievijas armijas pulkvedis serbs Pjotrs Golubs. 1830. gados ciema apkaimē tika atklātas akmeņogļu iegulas un sākta to izstrāde. 1890. gados ar franču un beļģu investoru palīdzību līdzās Holubivkas ciemam sākās rūpnieciska akmeņogļu ieguve, kur pie šahtām izveidojās Rudnikholubivskas ciemats (Рудник Голубівський). 1944. gadā ciemats tika iekļauts Kadijivkas pilsētā kā Holubivskas rajons, bet 1962. gadā izdalīts kā atsevišķa pilsēta un nodēvēts padomju revolucionāra Sergeja Kirova vārdā par Kirovsku (). 2016. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā, atgriežot pirmo vēsturisko nosaukumu. Mūsdienās depresīva akmeņogļu ieguves un metālapstrādes pilsēta.

Atsauces
Jānis Muncis

Jānis Muncis (1886-1955) bija latviešu scenogrāfs un teātra režisors. Pēc Ulmaņa apvērsuma veidoja grandiozus inscenējumus dažādos svētkos Rīgā, Koknesē, Jelgavā un Rēzeknē.
Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1886. gada 16. jūlijā Ternejas pagasta "Reņģēs" (tagad Vilpulkas pagastā) zemnieku ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas mākslas skolā, pēc kuras beigšanas strādāja Rīgā kā dekorators un scenogrāfs Interimteātrī. Pirmā pasaules kara laikā mācījās teātra mākslu pie Staņislavska Maskavas teātrī un Vsevoloda Meierholda Skatuves uzvedumu meistarības kursos (1917-1919). Kopā ar Eduardu Smiļģi piedalījās Dailes teātra mākslinieciskās programmas izstrādē (1920-1926), līdztekus studēja Latvijas Mākslas akadēmijas J. R. Tillberga Figurālās glezniecības meistardarbnīcā. 1925. gadā ieguva Grand Prix Parīzes Starptautiskajā Dekoratīvās mākslas un moderno industriju izstādē. 1926. gadā Jānis Muncis devās uz ASV, kur veidoja scenogrāfiju Pasadīnas teātrī pie Losandželosas un lasīja lekcijas skatuves mākslas studentiem, līdztekus studēja filozofiju un psiholoģiju Pasadīnas Rietumu koledžā (Occidental College). Publicēja vairākus zinātniskos darbus skatuves mākslas teorijā, piedalījās Ņujorkas Moderno Mākslu muzeja Teātra mākslas izstādēs (1926, 1933).

1934. gadā Jānis Muncis atgriezās dzimtenē un pēc Sabiedrisko lietu ministrijas aicinājuma veidoja brīvdabas inscenējumus „Atdzimšanas dziesma” Rīgas Esplanādē (1934), „Pļaujas svētki Koknesē” (1935), kompozīcija „Tev mūžam dzīvot, Latvija!” uz peldošas  skatuves  Daugavā (1936), „Pļaujas svētki Rēzeknē” (1936), „Darba slava” (1937), „Pļaujas svētki Jelgavā” (1937), kurās piedalījās Nacionālā un Dailes teātra aktieri, Nacionālās operas balets, apvienotie kori, aizsargu un karavīru vienības. Piedalījās arī Vīnes Teātra mākslas izstādē (1936), Parīzes Starptautiskajā Mākslas un Tehnikas izstādē (1937).

Pēc Latvijas okupācijas Jāni Munci atlaida no darba. Otrā pasaules kara beigās viņš 1944. gada devās trimdā uz Vāciju, 1949. gadā viņš izceļoja uz ASV. Miris 1955. gada 7. februārī Holivudā, apglabāts Holivudas Forever Cemetery.
Viņa arhīvs glabājas Hārvarda Universitātes bibliotēkas fondos.

Piemiņa 
2012. gadā Eduarda Smiļģa Teātra muzejā bija izstāde „Pasaules elpā. Jānim Muncim-125”.

Literatūra 
 "Jānis Muncis - māksla vai politika?" Teātra Vēstnesis, 1992/4, 68.lpp.
 "Jānis Muncis". Upeskalna apgāds. The River-Hill Press. 1961. - 13.lpp.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira Nr. 1630 (1934).

Atsauces 

Latviešu teātra režisori
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Uguņošana

Uguņošana ir spožu krāsainu sprāgstošas pirotehnikas izstrādājumu dedzināšana svētkos. Uguņošana var būt gan haotiska (bez noteikta scenārija), gan arī ar scenāriju (tie tiek saukti par uguņošanas priekšnesumiem). Uguņošanā izmantotā pirotehnika var degt ar liesmu, kā arī var būt ar dzirksteli dažādās krāsās, piemēram, sarkanā, oranžā, dzeltenā, zaļā, zilā, violetā, sudraba un zelta krāsā.

Uguņošana tiek praktizēta visā pasaulē, bieži tas ir kādu kultūras vai reliģisku svētku centrālais notikums. Senākā zināmā uguņošana notikusi Ķīnā 7. gadsimtā, kur tā arī tika izgudrota. Uguņošana pieder pie Ķīnas kultūras, un laika gaitā tā izplatījās citās kultūrās un sabiedrībās. Ķīna ir arī pasaulē lielākais uguņošanā izmantojamās pirotehnikas ražotājs un eksportētājs.

Atsauces

Ārējās saites 

 The Science of Fireworks 

Pirotehnika
Kultūra
Sorokine

Sorokine () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos, Sorokines rajona centrs (rajonā neietilpst). Sorokines pilsētas padomei pakļautas Molodohvardijskas un Suhodiļskas pilsētas, kā arī Jenheļsoves, Izvarines, Sorokines, pilsētciemati (kopā 77 km²,  iedzīvotāju (2012)).

Apdzīvotā vieta sāka veidoties 1914. gadā kā ciemats pie Sorokines akmeņogļu raktuvēm. 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un pārdēvēta par Krasnodonu. Otrā pasaules kara laikā pilsētā darbojās jauniešu pagrīdes organizācija «Jaunā gvarde» (Молода гвардія). Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves un mašīnbūves centrs.

2016. gadā ukrainizācijas ietvaros atjaunots sākotnējais pilsētas nosaukums.

Atsauces

Ārējās saites
Pasta (ēdiens)

Pasta ( — ‘mīkla’) ir ēdiens, kas gatavots no miltiem, tas ir viens no itāļu virtuves pamatēdieniem. Pastai ir apmēram 310 dažādas ēdiena formas, ir dokumentēti vairāk nekā 1300 nosaukumi. Nosaukums vienam pastas ēdienam var atšķirties dažādos Itālijas reģionos. Piemēram, cavatelli pastas veids ir pazīstams ar 28 dažādiem nosaukumiem.

Skatīt arī 
 Makaroni

Atsauces

Ārējās saites 
 Fakti par pastu 
 Nacionālais pastas ēdienu muzejs 

Itāļu virtuve
Bakarijs Saņa

Bakarijs Saņa (; dzimis ) ir franču futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, bijušais Francijas futbola izlases dalībnieks.

Karjeru sācis dzimtajā Francijā, no 2004. līdz 2007. gadam spēlēja Auxerre kluba galvenajā komandā, tā sastāvā ieguva Francijas kausu un UEFA Intertoto kausu. 2007. gadā pārgāja uz Anglijas futbola Premjerlīgas klubu Arsenal. Spēlējot Arsenal, divas reizes tika iekļauts Premjerlīgas sezonas simboliskajā izlasē.

Kopš 2007. gada pārstāv Francijas izlasi. Spēlējis 2010. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi 
Auxerre

 Coupe de France: 2004–05

Arsenal

 FA kauss: 2013–14

Manchester City

 Anglijas Līgas kauss: 2015–16

Montreal Impact

 Kanādas čempionāts: 2019

Individuālie sasniegumi

 AJ Auxerre sezonas labākais spēlētājs: 2006–07

Atsauces

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2016. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Arsenal FC spēlētāji
Manchester City F.C. spēlētāji
Benevento Calcio spēlētāji
Kapteinis Amerika: Ziemas kareivis

"Kapteinis Amerika: Ziemas kareivis" () ir 2014. gada amerikāņu supervaroņu filma, kuras režisori ir Entonijs un Džo Ruso. Filma ir balstīta uz Marvel Comics tāda paša nosaukuma tēlu. Šis ir turpinājums 2011. gada filmai "Kapteinis Amerika: Pirmais atriebējs", šī ir Marvel Cinematic Universe devītā daļa.

Filmā kapteinis Amerika kopā ar Melno atraitni un Piekūnu cenšas atklāt sazvērestību un vēlāk sastopas ar jaunu ienaidnieku — Ziemas kareivi. Galvenās lomas atveido Kriss Evanss, Skārleta Johansone, Sebastjans Stens, Entonijs Makijs, Kobija Smaldersa, Frenks Grilo, Emilija VanKampa, Heilija Atvela, Roberts Redfords un Semjuels Džeksons.

Filmas pirmizrāde notika  El Capitan Theatre Holivudā, ASV un Latvijas kinoteātros filma tiek izrādīta kopš .

Atsauces

Ārējās saites 

 

2014. gada filmas
ASV zinātniskās fantastikas filmas
Marvel Cinematic Universe
T-54/55

T-54 un T-55 ir PSRS radīti tanki.

Pirmais T-54 prototips tika radīts 1945. gada martā, Otrā pasaules kara izskaņā, bet 1947. gadā sākās tā sērijveida ražošana un tas nonāca PSRS un Varšavas pakta valstu armiju bruņojumā. T-54 un T-55 sēriju tanki joprojām tiek izmantoti militāros konfliktos 21. gadsimta sākumā.

Trīs T-55 tanki ir arī Latvijas sauszemes spēku bruņojumā.

Skatīt arī 
 Achzarit (BTR)

Kaujas pamattanki
Latvijas Nacionālie bruņotie spēki
PSRS tanki
Panavia Tornado ADV

Panavia Tornado ADV ir tālas darbības divu dzinēju iznīcinātājs—pārķērējs, iznīcinātāja Panavia Tornado modifikācija. Tā pirmais lidojums notika 1979. gada 27. decembrī un to sāka lietot 1986. gadā. Pašreiz tas ir vienīgi Karalisko Saūda Arābijas Gaisa spēku servisā, iepriekš to lietoja arī Lielbritānijas Karaliskie Gaisa spēki un Itālijas Gaisa spēki.

Iznīcinātāji
F-4 Phantom II

McDonnell Douglas F-4 Phantom II ir divvietīgs divu dzinēju tālas darbības virsskaņas reaktīvais iznīcinātājs, ko ASV Gaisa spēku vajadzībām izstrādāja McDonnell Aircraft. 1960. gadā tas stājās ASV Jūras kara flotes servisā. Pateicoties tā lielajām piemērošanas spējām, drīz vien to sāka lietot arī ASV Jūras kājnieku korpuss un ASV Gaisa spēki, kur jau 1960. gadu vidū tas kļuva par visvairāk lietoto iznīcinātāju.

F-4 Phantom II ir liels iznīcinātājs, kur maksimālais ātrums pārsniedz 2,2 mahus. Tas var pārvadāt vairāk nekā 8,4 tonnas dažādu ieroču, tam ir deviņas bruņojuma stiprinājuma vietas, kur var izvetot gaiss-gaiss un gaiss-zeme tipa raķetes, kā arī aviobumbas. Atšķirībā no citiem tā laika iznīcinātājiem-pārķērājiem, tam sākontēji nebija iebūvēts lielgabals. Vēlākie modeļi tika papildināti ar M61 Vulcan automātisko lielgabalu.

F-4 tika plaši izmantots Vjetnamas karā. Tas bija pēdējais ASV iznīcinātājs 20. gadsimtā, kura pilots ir ieguviss asa statusu.

Kopumā no 1958. līdz 1981. gadam tika saražoti 5195 F-4 Phantom II, tādējādi tas ir visvairāk izlaistais ASV virsskaņas iznīcinātājs.

Iznīcinātāji
MiG-21

MiG-21 (, NATO terminoloģijā: Fishbed) ir virsskaņas reaktīvais iznīcinātājs, kas izstrādāts Mikojana un Gureviča konstruktoru birojā Padomju Savienībā. Tas kādreiz bija visvairāk ražotais virsskaņas reaktīvais iznīcinātājs pasaulē un visvairāk ražotā kaujas lidmašīna kopš Korejas kara, kā arī tā ir visilgāko laika periodu ražotā kaujas lidmašīna (26 gadi, no 1959. līdz 1985. gadam).

MiG-21 lidmašīna ir izstādīta apskatei Rīgas aviācijas muzejā.

Iznīcinātāji
Mirage F1

Dassault Mirage F1 ir Francijas iznīcinātājs, ko kā Mirage III pēcteci izstrādāja un ražo Dassault Aviation. Tas stājās Francijas Gaisa spēku sastāvā 1974. gadā. 

Iznīcinātāji
Mirage 2000

Dassault Mirage 2000 ir Francijas ceturtās paaudzes iznīcinātājs, ko ražo Dassault Aviation. Tas tika izstrādāts 1970. gados kā vieglais iznīcinātājs uz Mirage III bāzes priekš Francijas Gaisa spēkiem.

Iznīcinātāji
F-15 Eagle

McDonnell Douglas (tagad Boeing) F-15 Eagle ir ASV divu dzinēju iznīcinātājs. Tas ir viens no visveiksmīgākajiem mūsdienu iznīcinātājiem, kas izcīnījis uzvaras vairāk nekā 100 gaisa kaujās. F-15 pirmais lidojums notika 1972. gada jūlijā, tas tika pieņemts ASV Gaisa spēku sastāvā 1976. gadā.

Atsauces 

Iznīcinātāji
JAS-39

Saab JAS 39 Gripen ir Zviedrijas vieglais iznīcinātājs ar vienu dzinēju, ko ražo Saab. Tas tika izstrādāts lai aizstātu Saab 35 Draken and Saab 37 Viggen Zviedrijas Gaisa spēkos.

Iznīcinātāji
Bilhoroda-Dņistrovska

Bilhoroda-Dņistrovska () ir pilsēta Ukrainas dienvidrietumos, Odesas apgabalā. Izvietojusies Dņestras limāna dienvidrietumu krastā  no Melnās jūras piekrastes un  no apgabala centra Odesas. Bilhorodas-Dņistrovskas rajona centrs. Bilhorodas-Dņistrovskas pilsētas padomei pakļauti Zatokas un Serhijivkas pilsētciemati.

Vēsture 
Pirmo pilsētu Tīru () šajā vietā 4. gadsimtā pirms mūsu ēras dibināja senie grieķi un tai ir intensīvi tirdzniecības sakari ar citām grieķu pilsētām un kolonijām. 1. gadsimtā p.m.ē. Tīra pakļaujas Trāķijai, bet mūsu ēras 1. gadsimtā tā nonāk Romas impērijas Mesijas provinces sastāvā un tiek pārdēvēta par Alba Jūliju (Alba Julia). 3. gadsimtā pilsētu daļēji noposta goti, bet 4. gadsimta otrajā pusē palikusī daļa nodeg pēc huņņu uzbrukuma.

Vēstures avotos pilsēta nākamo reizi minēta 14. gadsimtā kā dženoviešu tirdzniecības kolonija ar nosaukumiem Montekastro (Montecastro) vai Maurokastro (Maurocastro). 14. gadsimta beigās vai 15. gadsimta sākumā pilsēta nonāk Moldāvijas Kņazistes sastāvā ar nosaukumu Četatja Albe (Cetatea Albă). 1484. gadā pilsēta nonāk Osmaņu impērijas sastāvā un tiek pārdēvēta par Akermanu (Akkerman).

Akermana atradās Osmaņu impērijas ziemeļu pierobežā un tā bieži cieta kaimiņu uzbrukumos. Krievijas karaspēks pilsētu iekaroja 1770. un 1789. gadā, bet impērijas sastāvā tā nonāca 1812. gadā pēc Bukarestes miera līguma. No 1918. gada līdz Besarābijas okupācijai Akermana bija Rumānijas sastāvā kā Četatja Albe. 1944. gadā tā tika pārdēvēta par Bilhorodu-Dņistrovsku pēc pilsētas rietumslāvu nosaukuma 9.—10. gadsimtā ar paskaidrojošo daļu "[pie] Dņestras", lai atšķirtu no Belgorodas Krievijā un Belgorodas cietokšņa pie Kijivas.

Atsauces

Ārējās saites
Branislavs Ivanovičs

Branislavs Ivanovičs (, Branislav Ivanović, ; dzimis ) ir serbu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Serbijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu West Bromwich Albion.

Profesionāļa karjeru sācis Serbijā, spēlējis Remont, Srem un OFK Beograd klubā, pēc tam no 2006. līdz 2008. gadam spēlējis Krievijas klubā Maskavas "Lokomotiv", taču kopš 2008. gada spēlē Anglijas Premjerlīgas klubā Chelsea. Chelsea sastāvā ieguvis vienu Premjerlīgas čempiontitulu, izcīnījis uzvaru UEFA Čempionu līgā. 2009.—2010. gada sezonā iekļauts Premjerlīgas simboliskajā sezonas izlasē.

Serbijas izlases sastāvā spēlējis 2010. un 2018. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīros.

Sasniegumi 
Lokomotiv Moscow

 Krievijas kauss: 2006–07

Chelsea

 Anglijas Premjerlīga: 2009–10, 2014–15, 2016–17
 FA kauss: 2008–09, 2009–10, 2011–12
 Anglijas Līgas kauss: 2014–15
 FA Community Shield: 2009
 UEFA Čempionu līga: 2011–12
 UEFA Eiropas līga: 2012–13

Zenit

 Krievijas Premjerlīga: 2018–19, 2019–20
 Krievijas kauss: 2019–20

Individuālie sasnieugmi

 Serbijas gada futbolists: 2012, 2013

Atsauces

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Sremas apgabalā dzimušie
Serbijas futbolisti
Serbijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2018. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
Maskavas "Lokomotiv" spēlētāji
Sanktpēterburgas "Zenit" spēlētāji
West Bromwich Albion F.C. spēlētāji
Valērijs Kubasovs

Valērijs Kubasovs (Валерий Николаевич Кубасов, dzimis , miris ) bija PSRS kosmonauts, inženieris.

Dzīvesgājums 
1958. gadā Kubasovs pabeidza Maskavas aviācijas institūta lidmašīnu būves fakultāti un sāka strādāt konstruktoru birojā OKB-1. Nodarbojās ar Marsa kosmosa kuģa projektēšanu.

Kosmiskie lidojumi 
1966. gadā Kubasovs tika ieskaitīts kosmonautu grupā. No 1966. gada septembra līdz 1968. gada decembrim Kubasovs gatavojās programmai Stykovka ("Saslēgšanās") kā pasīvā kosmosa kuģa Sojuz-5 otrās (dublieru) apkalpes bortinženieris kopā ar Andrijanu Nikolajevu (1968. gada augustā nomainīts pret Anatoliju Fiļipčenko) un Viktoru Gorbatko.

Savu pirmo kosmisko lidojumu Valērijs Kubasovs veica 1969. gada oktobrī kā kosmosa kuģa Sojuz-6 bortinženieris. Gandrīz piecu dienu laikā pirmoreiz kosmosā tika veikti metināšanas eksperimenti.

No 1970. gada gatavojās lidojumam uz orbitālo staciju Saljut-1 (DOS-1). 1971. gada aprīlī viņš bija Sojuz-10 bortinženiera dublieris. Pēc tam viņš pamatapkalpē gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi Sojuz-11. Divas dienas pirms starta, 1971. gada 4. jūnijā medicīnas komisija Kubasovam plaušās bija pamanījusi aptumšojumu, un visa pamatapkalpe tika nomainīta ar dublieru apkalpi. Atgriežoties uz zemes, Sojuz-11 nolaižamais aparāts dehermetizējās un visa apkalpe gāja bojā.

Kubasovs gatavojās ekspedīcijai uz nākamo staciju DOS-2, bet lidojums tika atcelts, jo 1972. gada jūlijā avarēja nesējraķete Proton, mēģinot palaist staciju.
Pēc tam viņš gatavojās lidojumam ar kosmosa kuģi 7K-T № 34, lai izmēģinātu jaunos skafandrus Sokol-K. Pilotējamais lidojums septembrī tika atcelts, bet kuģis tika palaists bezpilota režīmā.
Tad Kubasovs gatavojās ekspedīcijai uz staciju DOS-3, bet lidojums tika atcelts, jo 1973. gada maijā sabojājās nesen palaistā stacija, kura tika nosaukta par Kosmos-557.

Pēc tam Kubasovs kopā ar Alekseju Ļeonovu gatavojās ASV un PSRS kopīgajam kosmiskajam lidojumam.
Valērija Kubasova otrais lidojums kosmosā notika 1975. gada jūnijā, esot kosmosa kuģa Sojuz-19 bortinženierim. Tā laikā Sojuz saslēdzās ar amerikāņu kuģi Apollo.

No 1977. gada augusta līdz 1978. gada jūnijam Kubasovs gatavojās PSRS un Polijas kopīgajam kosmiskajam lidojumam. Viņš bija Sojuz-30 komandiera dublieris.
Līdz 1979. gada maijam Kubasovs gatavojās un Ungārijas kopīgajam kosmiskajam lidojumam. Lidojums tika atcelts pēc tam, kad kuģim Sojuz-33 atgadījās kļūme korekcijas un bremzēšanas dzinējsistēmā.
Trešo kosmisko lidojumu Valērijs Kubasovs veica 1980. gada maijā — jūnijā kā kosmosa kuģa Sojuz-36 komandieris. Kopā ar viņu devās Ungārijas pirmais kosmonauts Bertalans Farkašs.

1993. gada 3. novembrī Valērijs Kubasovs atstāja kosmonautu grupu, aizejot pensijā. Pēc tam viņš turpināja darbu NPO Energija kā nodaļas vadītāja vietnieks un vēlāk — zinātniskais konsultants.

Ārējās saites 

 Kubasova biogrāfija 
 Kubasovs Padomju Savienības Varoņu mājaslapā 

PSRS kosmonauti
Padomju Savienības Varoņi
Vladimiras apgabalā dzimušie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Jānis Brigaders

Jānis Brigaders (dzimis , miris ) bija latviešu izdevējs un aktieris.

Viņa māsa Anna Brigadere bija rakstniece.

Biogrāfija 
No 1873. līdz 1876. gadam Brigaders mācījās Jelgavas reālģimnāzijā, taču tēva nāves dēļ nepabeidza pēdējo klasi. Skolas laikā sāka nodarboties ar teātra spēli un dziedāšanu. 1876. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur strādāja grāmatu veikalā. Pēc uzņēmuma paplašināšanās Brigaders kļuva par filiāles vadītāju, ko 1892. gadā pārņēma savā īpašumā un sāka izdot grāmatas. Brigaders izdeva dažādu latviešu rakstnieku, tai skaitā māsas Annas Brigaderes, darbus. Tulkoja lugas ar skatuves vārdu J. Lauma.

No 1885. līdz 1899. gadam Brigaders bija aktieris Rīgas Latviešu teātrī, bija precējies ar aktrisi Annu Veinbergu (skatuves vārds — Maija).  No 1902. līdz 1905. gadam Brigaders bija laikraksta "Vārds" līdzizdevējs, no 1908. līdz 1909. gadam bija redaktors laikrakstā "Latvija", no 1906. līdz 1914. gadam — līdzizdevējs. 
1911. gadā viņa izdevniecība pārgāja "Valters un Rapa" īpašumā.

Pēc Februāra revolūcijas Brigaderu ievēlēja Rīgas pilsētas domē. Vācu okupācijas laikā 1918. gadā kopā ar citiem latviešu domniekiem (A. Krastkalnu, Fr. Veinbergu, K. Pēkšēnu, K. Lejiņu, A. Freiju u.c.) Brigaders pieprasīja 3 vēsturiskajām Baltijas guberņām pievienot arī Vitebskas guberņas latviešu daļu (Latgali).

Apbalvojumi 
1926. gadā Brigaderu atbalvoja ar IV šķiras un 1934. gadā - ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeņiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 Biogrāfija

1856. gadā dzimušie
1936. gadā mirušie
Dobeles novadā dzimušie
Latvijas izdevēji
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Lūsija Liu

Lūsija Aleksisa Liu (Lucy Alexis Liu; dzimusi Lūsija Liu (Lucy Liu) ) ir amerikāņu aktrise, modele, māksliniece, kinoproducente un režisore.

Lūsijas Liu vecāki ir ķīnieši, kas ASV ieceļojuši no Taivānas un satikušies Ņujorkā.

Kļuvusi pazīstama ar lomu TV seriālā Ally McBeal (1998–2002), par ko tika nominēta Primetime Emmy un Ekrāna aktieru ģildes balvai. Pēc tam filmējusies tādās filmās kā "Čārlija eņģeļi", "Čārlija eņģeļi: Pilna jauda", "Nogalināt Bilu 1. daļa", "Atmaksa" (Payback), "Čikāga", "Kung Fu Panda". Filmējusies seriālos Southland (2013), Cashmere Mafia (2008), "Elementāri, Vatson!" (2012—2019).

Ārējās saites 

1968. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Ariana Grande

Ariana Grande-Butera (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, dziedātāja un dziesmu autore.

Aktrises karjeru sākusi ar lomu Brodvejas mūziklā 13 2008. gadā. No 2010. līdz 2013. gadam atveidojusi Ketu Valentainu seriālā Victorious un vēlāk saglabāja šo lomu tā atvasinājumā Sam & Cat. 2013. gada augustā Grande izdeva debijas studijas albumu Yours Truly, kas septembrī Billboard 200 topā ieņēma 1. vietu. Grande kļuva par pirmo mākslinieci, kuras debijas ieraksts ieguvis 1. vietu, kopš Kesha to paveica 2010. gada janvārī ar albumu Animal.

2017. gadā 22. maijā Arianas Grandes koncertā notika terorakts. Terorists-pašnāvnieks Salmans Abedi uzspridzinājās Mančestras arēnā, nogalinot 23 cilvēkus. 2017. gada 4. jūnijā notika Arianas Grandes rīkots koncerts One Love Manchester, kuru apmeklēja 50 000 cilvēku un kura mērķis bija 4 stundās savākt 2 miljonus ASV dolāru teroraktā cietušajiem. Tika savākti vairāk nekā 10 miljoni ASV dolāru.

Diskogrāfija 
Studijas albumi
 Yours Truly (2013)
 My Everything (2014)
 Dangerous Woman (2016)
 Sweetener (2018)
 Thank U, Next (2019)
Positions (2020)

Atsauces

Ārējās saites 

 

1993. gadā dzimušie
Amerikāņu mūziķi
Amerikāņu kinoaktrises
Popmūziķi