joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalcija hlorīds

Kalcija hlorīds (CaCl2) ir balta, kristāliska, higroskopiska viela. To lielākoties iegūst kā blakusproduktu nātrija karbonāta ražošanā, lai arī to var iegūt, sālsskābei reaģējot ar kalcija karbonātu vai kādu citu kalcija savienojumu. Kalcija hlorīds ar ūdeni veido dihidrātu, tetrahidrātu un heksahidrātu (attiecīgi piesaistītas 2, 4 un 6 ūdens molekulas). Šķīdība ūdenī ir 74,5 g/100ml (pie 20 °C).

Elektrolizējot kalcija hlorīda kausējumu, iegūst metālisku kalciju. Kalcija hlorīds ir higroskopisks un to lieto gāzu un neūdens šķidrumu žāvēšanai. Koncentrēti kalcija hlorīda šķīdumi uzsūc ūdeni. Sausam kalcija hlorīdam šķīstot ūdenī, izdalās siltums. Kalcija hlorīdu dažreiz lieto ceļu kaisīšanai, jo tas ir mazāk kaitīgs dabai kā nātrija hlorīds un eitektiskais maisījums ar ūdeni sasalst tikai pie -55 °C (nātrija hlorīda eitektiskais maisījums sasalst pie aptuveni 20 °C). Kalcija hlorīda šķīdumu dažreiz lieto par aukstumnesēju.

Nātrija karbonāta ražošanas procesā iegūtais kalcija hlorīds ir atšķaidīta šķīduma veidā, un, lai iegūtu cietvielu, šo šķīdumu ir jāietvaicē. Tas palielina izmaksas.

Kalcijs
Hlorīdi
Dizdže

Dizdže ir Dizdžes ila galvaspilsēta, pilsēta Turcijā. 2000.gadā tajā dzīvoja 156 326 iedzīvotāji.

Dizdžes zemestrīce 

 Izmitas zemestrīce mazināja Kulona spriegumu Izmitas pilsētā, taču daļa sprieguma pārvietojās uz diviem apgabaliem pretējās pusēs no izpostītās pilsētas. Viena no šīm vietām atradās Dizdžes pilsētas tuvumā 100 kilometrus uz austrumiem no Izmitas. ASV Ģeoloģijas institūta ģeologu Šteina, Dītriha un Stambulas Tehniskās universitātes ģeologa Barkas mudināti, inženieri ieteica slēgt skolas, neņemot vērā direktoru protestu. Vēlāk atbildīgo iestāžu darbinieki jutās laimīgi, ka bija paklausījuši brīdinājumiem, jo 1999.gada novembrī Dizdži skara spēcīgā Dizdžes zemestrīce, kas dažas no slēgtajām skolām nolīdzināja līdz ar zemi. Dizdžes zemestrīcē gājā bojā 894 cilvēki.

Ārējās saites

Atsauces 

Turcijas pilsētas
Dizdžes ils
Remix

Remix ir latviešu mūzikas grupa, kas dibināta 1985. gadā. Mūziķis Aivars Hermanis, pēc Latvijas Radio galvenā mūzikas redaktora Raimonda Paula iniciatīvas, no labi pazīstamiem dažādu grupu (Opus, Līvi, Liepājas kvartets, Modo) mūziķiem izveidoja Latvijas Radio studijas ierakstu vienību. Kopdarbībai lāga nesākoties, no "Remix" šķīrās Harijs Bašs (taustiņinstrumenti). Sākumā, kā plānots "Remix" strādās studijā ar dažādu autoru dziesmu pavadījumu ierakstiem. Tomēr ar to vien neaprobežojoties, reizēm uzstājas arī koncertos, atskaņojot instrumentālu džezroku un Igo dziedātas dziesmas poproka stilā.

Sākotnējā virzība un līmenis tiek saglabāti arī 1988. gada rudenī pēc koncertiem Norvēģijā šķiroties no tur palikušā Jevgēņija Ščapova. Viņa vietā nāk Eduards Glotovs (Corpus, Liepājas kvartets, Credo). Pēc gandrīz divu gadu intensīvas darbības Remix atstāj radio un kļūst par aktīvi koncertējošu grupu. Lielākoties Remix uzturas un strādā ārpus Latvijas — Norvēģijā, Polijā, Vācijā, Somijā, Zviedrijā, bet visvairāk — Krievijā un citās bijušās Padomju Savienības republikās (kopš Igo uzvaras Vissavienības jauno dziedātāju konkursā “Jūrmala ‘86” grupa ir viena no pieprasītākajām latviešu precēm Krievijas mūzikas tirgū). 1988. gadā grupa uzvar "Mikrofona aptaujā" ar dziesmu "...pie Laika".

1989. gadā popmūzikas producenti no ASV Rīgā pēc latviešu rokgrupu noklausīšanās izvēlas "Remix", lai piedāvātu jaunas grupas dziesmas amerikāņu publikai, pēc menedžmenta līguma noslēgšanas ar ASV kompāniju AM RE Managers tiek izveidota grupa "Riga", kuras sastāvs tiek mainīts, tajā iesaistīts arī Ainārs Virga ("Līvi"), beigās Igo nomaina "Opus Pro" vokālists Alex. Tomēr 1993. gadā grupas darbība tiek pārtraukta bez gaidītā debijas albuma izdošanas. Albums tiek izdots Latvijā 2015. gadā.

Pēdējās desmitgadēs Remix ir apvienojusies atsevišķām ekskluzīvām uzstāšanās reizēm. 2015. gada novembrī grupa devās 30 gadu jubilejas turnejā, uzstājoties kopā ar Liepājas Simfonisko orķestri Rēzeknes, Cēsu, Liepājas jaunuzceltajās koncertzālēs un Dailes teātrī Rīgā.

2015.gada 9.novembrī tika izdota Māra Papēža grāmata "Remix...pie Laika".

Sastāvs 
 Igo (Rodrigo Fomins) — balss.
 Aivars Hermanis — ģitāra, balss
 Jevgēņijs Ščapovs — bass (līdz 1988.)
 Eduards Glotovs — bass (no 1988.)
 Uldis Marhilēvičs — taustiņi, balss
 Harijs Bašs — taustiņi (līdz 1986.)
 Vilnis Krieviņš — sitamie instrumenti

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Vēstule (1987; LP)
 Naktsmājas (1987; LP)
 Remix (1988; LP krievu val.)
 Uz veselību! (1989; LP)
 …pie Laika (1990; LP)

Izlases 
 Remix Gold (1995; CD)
 Naktsmājas & Uz veselību (2005; CD)
 Remix Gold (2005 CD, atkārtots izdevums)

Video 
 Remix DVD (2002)
 Remix instrumentālās mūzikas koncerts Dailes teātrī 2008 (DVD)
 Remix koncerts Dzintaru koncertzālē 2009 (DVD)

1980. gadu mūzikas grupas
Latvijas popgrupas
Latvijas rokgrupas
Palestīnas autonomija

Palestīnas nacionālā administrācija (, As-Sulṭah Al-Filasṭīniyyah) ir autonoma administratīvi teritoriāla vienība, de facto Izraēlas valsts protektorāts ar pašpasludinātu centru Austrumjeruzalemē. Sadalīta divās teritoriālās vienībās: Gazas sektorā un Rietumkrastā.

Tiesības uz pašpārvaldi daļā no Izraēlas okupētās teritorijas palestīnieši izcīnīja 1993. gada septembrī sarunās Oslo. Formāli pašpārvalde iecerēta kā pagaidu pašvaldība uz 5 gadu ilgu posmu, kura laikā jānoregulē attiecības ar Izraēlu, lai varētu izveidot Palestīnas valsti. Kaut arī noteiktais laika posms pagājis, Palestīnas autonomijas juridiskais statuss palicis nenoteikts vēl joprojām.

1994. gadā Izraēlas bruņotie spēki atstāja Rietumkrastu, nododot to jaunizveidotās palestīniešu pašpārvaldes rīcībā. 2005. gadā Izraēlas bruņotie spēki evakuējās no Gazas sektora. Robežas kontrolē Izraēla, arī elektrību, degvielu un dzeramo ūdeni Palestīnas autonomija drīkst saņemt tikai no Izraēlas. Militāri teritoriju kontrolē Izraēla, veicot regulārus armijas daļu reidus. Robežas nav noteiktas, jo laiku pa laikam Izraēla pašpārvaldei kādu teritoriju atņem vai piešķir.

1996. gadā autonomijas teritorijā notika pašpārvaldes prezidenta vēlēšanas, kurās par prezidentu tika ievēlēts Palestīnas atbrīvošanas organizācijas (PAO) priekšsēdētājs Jāsirs Arafāts. 2004. gadā par pašpārvaldes prezidentu ievēlēts Rauhi Fatuhs. 2005. gadā par pašpārvaldes prezidentu ievēlēts Mahmūds Abāss.

Ekonomika 
Palestīnas ekonomika lielā mērā ir atkarīga no ārzemēs dzīvojošo iedzīvotāju investīcijām un atbalsta, 2014. gadā šie emigrantu naudas pārvedumi veidoja 17,1% no IKP.

Skatīt arī 
 Palestīna
 Palestīnas Valsts

Atsauces

Ārējās saites 
 Palestīnas pašpārvalde
 Eiropas Parlamenta rezolūcija par Palestīnu
 Palestīnas informācijas birojs (krievu val.)
 Benijs Moriss, Arābu un Izraēlas pretstāve
 A Comparison Of Three Drafts For An Israeli-Palestinian Peace Agreement 
 Institute for Palestine Studies 
 Rand Corporation Palestine Project 
 Reut Institute Analysis on Israeli - Palestinian Negotiations 
 Overcoming Zionism: Creating a Single Democratic State in Israel/Palestine 

Palestīna
Izraēla
Kofi Annans

Kofi Ata Annans (, dzimis , miris ) bija ganiešu izcelsmes diplomāts, no 1997. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim (2 termiņus) viņš bija ANO ģenerālsekretārs.

2001. gadā Kofi Annans (kopā ar ANO) saņēma Nobela miera prēmiju.

Dzīvesgājums 
Kofi Annans dzimis 1938. gada 8. aprīlī Kumasi, britu Zelta krasta kolonijā (tagadējā Ganā). Annana ģimene piederēja pie vietējās aristokrātijas, jo abi viņa vectēvi bija cilšu virsaiši.

Studiju gaitas Kofi Annans uzsāka Ganas Tehniskajā universitātē, bet vēlāk studijas turpināja ASV. No 1961. līdz 1962. gadam Annans apguva ekonomiku aspirantūrā Ženēvas Starptautisko problēmu pētījumu institūtā. Vēl desmit gadus vēlāk Annanam tika piešķirta Slona stipendija studijām Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā, un tur viņš ieguva maģistra grādu vadības zinībās.

Kofi Annans bija precējies ar zviedru juristi un mākslinieci Nani Mariju Annanu. Iepriekšējā laulība ar nigērieti Titi Alakiju tika šķirta 1983. gadā. Viņam bija arī pameita, kura dzimusi Nanes Marijas pirmajā laulībā.

Darbība ANO

Karjeras sākums 

1962. gadā Annans uzsāka darbu ANO Pasaules Veselības Organizācijā un kopš tā laika pastāvīgi strādāja dažādās ANO struktūrās un amatos Etiopijā, Šveicē, Ēģipte, ASV un citur.

Annans ir bijis ANO ģenerālsekretāra palīgs programmu plānošanā, budžeta un finanšu lietās, ANO inspektors. 1993. gada 1. martā Annans kļuva par ANO ģenerālsekretāra vietnieku miera uzturēšanas operācijās. Pēc tam viņš bija speciālais ANO pārstāvis Dienvidslāvijā un speciālais sūtnis NATO. 1996. gadā viņš atkārtoti ieņēma ANO ģenerālsekretāra vietnieka amatu.

Šajā laika periodā tikai divus gadus Annans nebija saistīts ar ANO: no 1974. līdz 1976. gadam viņš bija izpilddirektora Ganas tūrisma attīstības kompānijā un vienlaikus arī valdes loceklis tajā, kā arī Ganas tūrisma padomes darbinieks.

ANO ģenerālsekretārs 

Kofi Annans bija ANO ģenerālsekretārs divus amata termiņus — no 1997. gada 1. janvāra līdz 2006. gada 31. decembrim.

Annans īpašu uzmanību veltīja ekonomikas attīstības jautājumiem. 2000. gada septembrī Kofi Annans rīkoja vienu no nozīmīgākajiem forumiem ANO vēsturē: Tūkstošgades sammitu. Tajā piedalījās valstu līderi no vairāk nekā 1500 reģioniem un valstīm.

Atsauces

Ārējās saites 

 Kofi Annana biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 

1938. gadā dzimušie
ANO ģenerālsekretāri
Nobela miera prēmijas laureāti
Ganas cilvēki
2018. gadā mirušie
Galisijas karaliste

Galisijas karaliste (Reino de Galicia) bija valsts, kas 5.-6. gs., pēc tam kā karaliste no 910. gada pastāvēja Pireneju pussalas ziemeļrietumos, bijušās svēbu valsts vietā.

Sākotnēji viena no Astūrijas karalistes provincēm. Alfonso III Lielais (Alfonso III el Magno), Astūrijas, Galisijas un Leonas karalis, 910. gadā sadalīja valsti 3 daļās: vecākais dēls Garsija (910-914) saņēma tās centrālo daļu un Leonas (León) pilsētu, Fruela II palika krietni sarukušās Astūrijas tronī, Ordinjo II (873-924) kļuva par Galisijas karali (tāpēc tika dibināta Galisijas karaliste). 924. gadā pēc Ordinjo II nāves Galisija atkal tika pievienota Astūrijai kā autonoma administratīva vienība - t.s. "iekšējā karaliste", kas laiku pa laikam ieguva suverenitāti, bet visai drīz to atkal zaudēja personālūnijās.

Bijušās valstis Eiropā
Bijušās Eiropas monarhijas
Spānijas vēsture
Portugāles vēsture
SOS

SOS ir starptautiski atzīts briesmu signāls Morzes kodā, ko izmanto radiosakaros, signālu veido trīs īsi, trīs gari un trīs īsi signāli bez pauzēm (· · · — — — · · ·).

Skatīt arī 
 Mayday

Radiosakari

de:Morsecode#SOS
Imperators

Imperators (no  — 'pavēlnieks') ir impērijā valdoša monarha tituls. Sieviešu dzimtē imperatore; konsortā valdoša laulātā draudzene ir imperatrise.

Vēsture 
Sākotnēji, Romas republikā, ar šo vārdu apzīmēja katru, kuram piešķirta augstākā militārā, tiesu vai administratīvā vara: konsulus, pretorus, diktatorus utt. Sākot ar imperatoru Oktaviānu augustu (27. g.p.m.ē. — 14. g.m.ē.) imperatora statuss atbilst monarha statusam. Kopš imperatora Diokletiana (284—305) pār impēriju valdīja divi imperatori ar titulu „augusts“ (augustus), bet to līdzvaldītāju tituls bija „cēzars“ (, no Gaja Jūlija Cēzara vārda).

Ķeizars 
Grieķiski imperators tika dēvēts par ķeizaru (), šis nosaukums pārgāja arī ģermāņu valodās (,  un tml.). Pēc Konstantinopoles ieņemšanas arī osmāņu sultāni kā vienu no saviem tituliem lietoja Kaiser-i-Rum (Romas imperators). No ģermāņu valodām vārds "ķeizars" ieviesās arī latviešu un Baltijas somu valodās (, ), kurās tas tika lietots arī Krievijas imperatoru apzīmēšanai, bet Baltijas pārkrievošanas laikā latviešu valodā pamazām ieviesās vārds „cars“.

Cars 
Savukārt Rietumslāvu valodās un maģāru valodā imperatora tituls saglabāja sākotnējo formu (, , , ), bet dienvidslāvu un austrumslāvu valodās kopš 9. gadsimta pārveidojās par vārdu „cars“ (цр) (, , ). Krievu valodā līdz 15. gadsimtam par cariem dēvēja Zelta Ordas lielhanus.

Citu valdnieku tituli 
Ērtības labad vēstures literatūrā bieži par „imperatoru“ pieņemts dēvēt citu civilizāciju impēriju valdniekus, kuru tituli oriģinālvalodā ir citi, taču semantiski pēc statusa līdzvērtīgi šim apzīmējumam (piemēram, persu šahanšahs, ķīniešu huandi, japāņu tenno, osmāņu sultan, etiopiešu negus u.c.).

Eiropas valdnieku tituli
Basilejs

Basilejs (no gr. Βασιλεύς - basileús, basiléōs; vāc. Basileus, kr. Басилевс) — valdnieks senajā Grieķijā. Sākotnēji, Mikēnu periodā (XV-XI gs.p.m.ē.) cilts karadraudzes vadonis, otrais aiz valdnieka, filu (dzimtu) galvas, kā arī vēlēts amats, viens no 10 arhontiem senajās Atēnās. Vēlāk valdnieka tituls.

Atšķirībā no valdnieka, vadoņa — koiranos — basilejs savu varu un statusu mantojis (Ptolemaeus, On the Difference of Words, 51.2). Aristotelis par basileju uzskata tautas vēlētu vai labprātīgi pieņemtu valdnieku, atšķirībā no tirāna, kurš varu uzurpējis.

Persiešu šahanšahu senie grieķi dēvēja par „Dižo basileju“ (Βασιλεὺς μέγας). Arī Maķedonijas Aleksandrs, pēc tam tā diadohi sevi dēvēja par basilejiem. Bizantijas imperatora Iraklija laikā (610.-641.) basilejs kļuva par oficiālu Bizantijas imperatora titulu (Rietumeiropas valdniekus dēvēja par regas).

Eiropas valdnieku tituli
Kņazs

Kņazs (sensl. къnedzь - radniecīgs senģ. kuningaz, got. kuniggs; , slov. kniež, , , , , , ), suverēnas kņazistes (valsts) valdnieks Austrumeiropā, vai arī lielkņaza/karaļa/imperatora vasalis viduslaikos Krievijas, Lietuvas, Polijas, Čehijas, Horvātijas, Serbijas, Melnkalnes, un Bulgārijas teritorijās. Sākotnēji senajiem slāviem vēlēts karadraudzes vadītājs, agro viduslaiku laikā cilts vadonis. Sieviešu dzimtē — kņaziene (kr. княгиня).
 dēls — kņazičs (kr. княжич)
 meita — kņazna (kr. княжна).

Viduslaikos pēc ranga līdzvērtīgs hercogam, bet mazāko kņazistu kņazi, monarhu vasaļi ar piešķirtiem lēņiem — grāfam.

Lielkņazs 

Lielkņazs (, ) - absolūti suverēns lielkņazistes (valsts) monarhs Austrumeiropā (Maskavijas lielkņaziste, Lietuvas lielkņaziste), pēc ranga līdzvērtīgs lielhercogam un karalim.

Lietuvas lielkņazistē tituls parādījās XIII gs., kad to pieņēma Mindaugs (ap 1200-1263). Vēlāk, apvienojoties Lietuvas lielkņazistei un Polijas karalistei jaunā kopvalstī Žečpospoļitā, „Lietuvas lielkņazs“ bija viens no Žečpospoļitas valdnieku tituliem. Polijas-Lietuvas valdnieki savam titulam pievienoja arī citu uzvarēto suverēno valdnieku titulus, piemēram, "Prūsijas, Mazovijas, Žemaitijas un Livonijas lielhercogs".

Krievijas teriotorijā sākotnēji šis tituls bija tikai Kijevas lielkņazam, XII gs. jau vairāki suverēni kņazi kronējās kā lielkņazi (Vladimiras, Čerņigovas, Rjazaņas u.c.), no XIII gs. lielkņaza titulu krievu kņazistēs piešķīra Zelta ordas hans kā šo zemju suverēns un senjors. Tituls saglabājās arī pēc tam, kad XVI gs. Maskavas lielkņazi kļuva par Krievijas cariem. Krievijas cars Mihails Fjodorovičs Romanovs lietoja "Livonijas lielkņaza" titulu, bet vēlākie Krievijas imperatori pēc Latvijas pakļaušanas sevi titulēja vairs tikai kā "Livonijas kņazus" un "Kurzemes un Zemgales kņazus".

Pēc XVIII gs. tituls „lielkņazs“ Krievijas impērijā pienācās tikai troņmantniekam.

Skatīt arī 
 Novgorodas kņazi
 Polockas kņazi
 Pleskavas kņazi
 Kijevas lielkņazi

Eiropas valdnieku tituli
Labākā filma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākā filma" jeb "Oskara" balva tiek pasniegta labākajai filmai katru gadu. Jebkurš Kinoakadēmijas loceklis drīkst ne tikai balsot par nominācijām, bet arī izvirzīt kādu filmu nominēšanai. Labākās filmas balvu pasniedz kā pēdējo un to saņem filmas producenti un režisors, lai gan oficiāli to saņem tikai producenti.

Sākotnēji nomināciju skaits nebija stingri noteikts, balvai tika nominētas pat 10 filmas. Bet kopš 17. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijas (par 1944. gadā iznākušajām filmām) tika ieviests noteikums, ka fināla balsošanai tiek izvirzītas tikai 5 filmas. Tomēr, sākot ar 82. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremoniju (par 2009. gadu), gada labākās filmas nomināciju skaitu atkal palielināja un noteica robežās no 5 līdz 10.

Labākā režisora balva bieži tiek piešķirta labākās filmas režisoram — no 85 labākajām filmām 62 režisori saņēmuši arī labākā režisora balvu.

Balvas ieguvēji un nominanti

1920. gadi

1930. gadi

1940. gadi

1950. gadi

1960. gadi

1970. gadi

1980. gadi

1990. gadi

2000. gadi

2010. gadi

2020. gadi

Atsauces

Ārējās saites 

 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Labākais režisors (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākais režisors" jeb "Oskara" balva labākajam režisoram tiek pasniegta katru gadu. Nominācijas izvirza Kinoakadēmijas režijas nodaļa, bet par uzvarētājiem balso visi Kinoakadēmijas locekļi.

Amerikas Kinorežisoru ģildes noteikumi nosaka, ka filmas režisors ir viens cilvēks — šis noteikums ieviests, lai izvairītos no dažādām juridiskām peripetijām, taču izņēmuma gadījumā balvai var tikt nominēta tā sauktā "līdzrežisoru vienība", ja šie režisori ir jau ieguvuši sabiedrības atzinību. Līdzrežisori ieguvuši balvas divas reizes — 34. balvas pasniegšanā (Roberts Vaizs un Džeroms Robinss par filmu "Vestsaidas stāsts") un 80. balvas pasniegšanā (Džoels un Ītans Koeni par filmu "Kur sirmgalvjiem nav vietas").

Balvas ieguvēji

1920. gadi

1930. gadi

1940. gadi

1950. gadi

1960. gadi

1970. gadi

1980. gadi

1990. gadi

2000. gadi

2010. gadi

2020. gadi

Vairākkārtējie balvas ieguvēji 
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:

4 balvas
 Džons Fords (no 5 nominācijām)

3 balvas
 Viljams Vailers (no 12 nominācijām)
 Frenks Kapra (no 6 nominācijām)

2 balvas
 Billijs Vailders (no 8 nominācijām)
 Stīvens Spīlbergs (no 8 nominācijām)
 Deivids Līns (no 7 nominācijām)
 Freds Cinemans (no 7 nominācijām)
 Elija Kazans (no 5 nominācijām)
 Džordžs Stīvenss (no 5 nominācijām)
 Frenks Loids (no 5 nominācijām)
 Klints Īstvuds (no 4 nominācijām)
 Džozefs Mankevičs (no 4 nominācijām)
 Milošs Formans (no 3 nominācijām)
 Ans Lī (no 3 nominācijām)
 Leo Makerijs (no 3 nominācijām)
 Luiss Mailstouns (no 3 nominācijām)
 Olivers Stouns (no 3 nominācijām)
 Roberts Vaizs (no 3 nominācijām)
 Alehandro Gonsaless Injaritu (no 3 nominācijām)
 Frenks Borzeigi (no 2 nominācijām)
 Alfonso Kuarons (no 2 nominācijām)

Atsauces

Ārējās saites 

 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Mirucs Jifters

Mirucs Jifters (, Muruse Yefter dzimis , miris ) bija Etiopijas vieglatlēts, divu zelta medaļu ieguvējs 1980. gada olimpiskajās spēlēs.

Dzimis Adigratā, Tigrajas reģionā Etiopijā, Jifters pavadīja savu jaunību, strādājot dažādās rūpnīcās un kā šoferis. Viņa garo distanču skrējēja talants tika pamanīts, kad viņš pievienojās Etiopijas Gaisa spēkiem.

Jifters tika izsaukts uz Etiopijas izlasi uz 1968. gada vasaras olimpiskajām spēlēm Mehiko, bet Olimpiādē debitēja pēc četriem gadiem Minhenes Olimpiādē, kur ieguva bronzas medaļu 10 000 metru distancē. Viņš nokavēja 5000 metru distances fināla startu, jo apmaldījās ceļā uz to.

1973. gada Āfrikas spēlēs viņš ieguva zelta medaļu 10 000 metros un sudraba medaļu 5000 metros. 1. Āfrikas vieglatlētikas čempionātā 1979. gadā viņš ieguva 2 zelta medaļas (5000 un 10 000 metros).

Viņš nevarēja piedalīties 1976. gada olimpiskajās spēlēs Monreālā, jo viņa valsts tās boikotēja. Četrus gadus vēlāk Maskavā viņš beidzot aptuveni 40 gadu vecumā ieguva Olimpisko zelta medaļu. 10 000 metru distances finālā viņš pēdējos 300 metros veica izšķirošo sprintu un uzvarēja ar 10 metru atstarpi. Pēc piecām dienām 5000 metru finālā viņš bija sāncenšu ielenkumā, kad pēdējā aplī viņa tautietis Mohameds Kedirs atbrīvoja viņam ceļu un Jifters atkal veica izšķirošo izrāvienu. Viņa spējas pēkšņi mainīt ātrumu, veicot finiša spurtu, viņu iesauca par Yifter the Shifter (Jifters — pārslēdzējs).

Maskavas Olimpisko spēļu laikā daļa no mistikas, kas iekļāva Jifteru, bija jautājums par viņa vecumu, kas varēja būt starp 33 un 42. Jifters atteicās dot precīzu atbildi, sakot reportieriem:

Ļaudis var nozagt manas vistas, var nozagt manas aitas, bet neviens nevar nozagt manu vecumu.

Biežāk minētais viņa dzimšanas datums ir  vai .

Ārējās saites 

1944. gadā dzimušie
2016. gadā mirušie
1972. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1980. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Etiopijas vieglatlēti
Garo distanču skrējēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie bronzas medaļnieki vieglatlētikā
Beks

Beks var būt:
 Bejs (arī begs, beks) — tjurku tituls, militāra un administratīva amata apzīmējums;

Cilvēki ar šādu uzvārdu 
 Adams Beks (Adam Back; 1970)— britu kriptogrāfs;
 Glens Beks (Glenn Beck; 1964) — amerikāņu politikas komentētājs, radio balss un televīzijas producents;
 Teilors Beks (Taylor Beck; 1991) — Kanādas hokejists.

Uzvārdi
Labākā aktrise otrā plāna lomā (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākā aktrise otrā plāna lomā" jeb "Oskara" balva labākajai aktrisei otrā plāna lomā tiek pasniegta katru gadu. Nominācijas izvirza tikai tie Kinoakadēmijas locekļi, kas paši ir vai nu aktieri vai aktrises, bet uzvarētāju izvēlas visi Kinoakadēmijas locekļi.

Balvas ieguvējas

Vairākkārtējās balvas ieguvējas 
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvušas:

2 balvas
 Šellija Vintersa (no 3 nominācijām)
 Diāna Viesta (no 3 nominācijām)

Atsauces

Ārējās saites 

 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Jēkabs Dravnieks

Jēkabs Dravnieks, arī Jēkabs Draviņ-Dravnieks (1858-1927) bija latviešu skolotājs, enciklopēdists,   grāmatizdevējs un leksikogrāfs. Grāmatu apgāda īpašnieks Jelgavā (1887–1895), pirmās latviešu enciklopēdijas izdevējs.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Valkas apriņķa Bilskas pagasta Dravnieku māju saimnieka ģimenē.
Mācījās Brantmuižas pagastskolā, Ērģemes draudzes skolā, Valkas apriņķa skolā, Tērbatas skolotāju seminārā (1877-1879).

Strādāja par skolotāju Tbilisi baznīcas skolā, Vecsātu zemkopības skolā, Jelgavas pilsētas skolā (1879-1895). 1886. gadā izdeva svešvārdu vārdnīcu ("Svešu vārdu grāmata") un publicēja stāstu "Brūtes meklētājs". Līdztekus bija korektors Eduarda Zīslaka izdevniecībā (1887).

1890. gadā viņš atvēra savu grāmatu veikalu Lielajā ielā 20 Jelgavā, 1893. gadā nopirka E. Zīslaka spiestuvi. Izdeva žurnālu "Austrums" (1892—1895), mēnešrakstu "Zemkopis" (1893—1895).
Savā apgādā uzsāka izdot pirmo latviešu Konversācijas vārdnīcu 25 burtnīcās (1891—1894), kas palika nepabeigta uzņēmuma bankrota dēļ. 1895. gadā viņa uzņēmumu pārņēma J. Landsbergs. Konversācijas vārdnīcas 27.-28. burtnīcu izdeva Heinrihs Alunāns (1897-1898).

Bija RLB izdotās "Konversācijas vārdnīcas" tehniskais redaktors (1903-1919), izdeva arī "Vācu — latviešu vārdnīcu" (1910) un "Pareizrakstības vārdnīcu" (1915).

1924.g. izdeva pirmo "Angļu-latviešu vārdnīcu".

Miris  Rīgā.

Izdevējdarbība 

Kopskaitā Jēkabs Dravnieks izdevis vairāk kā 60 grāmatu: daiļliteratūru, mācību grāmatas, praktiska satura literatūru, kalendārus ("Austruma" kalendārs 1892-1894) un muzikālijas.

Bez Konversācijas vārdnīcas kā nozīmīgākie J. Dravnieka izdevumi minami R. Blaumaņa stāstu krājums "Pie skala uguns" (1893), Aspazijas drāma "Vaidelote" (1894), V. Šekspīra "Hamlets" (1892), K. Mīlenbahs "Daži jautājumi par latviešu valodu" 1. laidiens (1891), enciklopēdisku rakstu virkne "Latvju tauta" (1892-1894, t.sk. Pavasaru Jāņa "Latviešu rakstniecības vēsture" (1893) - pirmā plašākā latviešu literatūras vēsture), krājums "Sēta, daba, pasaule" 8. burtnīcās (1893).

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, 3. šķira (1926)

Literatūra
 Gulbis A. Jēkabs Dravnieks. IMM, Nr.1 (1928),60.-61.lpp.; J.Dravnieks - valodnieks un grāmatizdevējs. No: Labrence L. Jelgavas grāmata. Rīga : Zinātne, 1984, 80.-89.lpp.;
 Zanders V. Jēkabs Dravnieks - ideālists latviešu grāmatniecībā. LZAV,  Nr.4/5/6 (1999), 102.-105.lpp.

Atsauces 

Latvijas tulkotāji
Latviešu tulkotāji
Tulkotāji uz latviešu valodu
Latvijas publicisti
Latvijas valodnieki
Latvijas izdevēji
Leksikogrāfi
Latviešu leksikogrāfi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Smiltenes novadā dzimušie
Pirmā palīdzība

Pirmā palīdzība ir slimības vai savainojuma gadījumā ierobežotas palīdzības sniegšana cietušajam. Pirmo palīdzību sniedz jebkurš cilvēks, līdz brīdim, kad tiek sniegta medicīniskā ārstēšana no profesionāliem mediķiem vai arī cietušā dzīvība vairs netiek apdraudēta (ne visām slimībām vai savainojumiem ir nepieciešama tūlītēja mediķu iejaukšanās). Pirmā palīdzība ir arī programma, kas jāzin ikvienam cilvēkam un tā ir veidota tā, lai dzīvības glābšanu spētu izpildīt jebkurš cilvēks bez īpašām zināšanām medicīnā un ar minimālu aprīkojumu.

Pirmo palīdzību var sniegt arī dzīvniekiem, lai gan parasti ar šo terminu izprot kā pirmo palīdzību cilvēkam.

Vēsture 
Maltas ordeņa bruņinieki iespējams bija pirmie, kuri specializējās pirmās palīdzības sniegšanā kaujas laukā. Maltas ordenis 11. gadsimtā nodibināja Svētā Jāņa ordeni, kura uzdevums bija apmācīt bruņiniekus, kā pēc kaujas apkopt cietušajiem brūces. 

1877. gadā tika pārveidota Svētā Jāņa ambulance, lai tā varētu mācīt pirmo palīdzību dzelzceļa centros un raktuvju rajonos. Sākotnēji pirmā palīdzība tika mācīta tikai Britu impērijā un dažviet Eiropā. 1859.gadā Šveicē Henrijs Dunants ar vietējo ciemu iedzīvotāju palīdzību organizēja pirmo palīdzību Solferino kaujas upuriem. Četrus gadus vēlāk Ženēvā tika dibināta organizācija, kura mūsdienās ir pazīstama kā Sarkanais Krusts. Pirmās palīdzība izplatība un daudzu citu medicīnisko metožu attīstība ir devusi lielu ieguldījumu daudzos karos, piemēram, Amerikas pilsoņu karā tika dibināts Amerikas Sarkanais Krusts, kuru vadīja Klāra Bērtone (Clara Barton). Mūsdienās pirmā palīdzība tiek mācīta gan militārajā jomā, gan skautu kustībā, un tā ir attīstījusies tik tālu, ka kļuvusi daudz vienkāršāka un efektīvāka.

Atsauces

Ārējās saites 
 Pirmā palīdzība
Labākā oriģinālmūzika (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākā oriģinālmūzika" () jeb "Oskara" balva par labāko filmai sacerēto oriģinālmūziku tiek pasniegta katru gadu, sākot ar 7. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremoniju 1935. gadā. Sākotnēji šo balvu par labāko mūziku filmai pasniedza studijas mūzikas nodaļas vadītājam (par filmām, kas izdotas 1934—1937), bet vēlāk balvu sāka pasniegt komponistam vai vairākiem komponistiem, kas sacerējuši oriģinālmūziku filmai. Dažkārt balvas pasniegtas, iedalot filmas pēc žanriem drāmās, komēdijās vai muzikālajās filmās.

Apbalvošanas ceremonijās no 1942. līdz 1985. gadam (ar pārtraukumiem) pasniedza arī Kinoakadēmijas balvu "Labākā oriģinālā muzikālā partitūra" (). Šīs balvas nosaukums dažādos gados bija atšķirīgs, bet tā tika noteikta par filmai komponētajām vai adaptētajām dziesmām, ja filmā bija ietvertas vismaz piecas dziesmas, saistītas ar filmas sižetu.

Bez šīs Kinoakadēmijas nominācijas ir vēl cita nominācija mūzikas jomā, kas attiecas uz filmām speciāli komponētām atsevišķām dziesmām un saucas "Labākā dziesma".

Balvas ieguvēji

Vairākkārtējie balvas ieguvēji 
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:

9 balvas
 Alfrēds Ņūmens (no 43 nominācijām)

5 balvas
 Džons Viljamss (no 47 nominācijām)

4 balvas
 Džonijs Grīns (no 12 nominācijām)
 Andrē Previns (no 11 nominācijām)
 Džons Berijs (no 6 nominācijām)
 Alans Menkens (no 5 nominācijām)

3 balvas
 Makss Stainers (no 24 nominācijām)
 Rejs Heindorfs (no 17 nominācijām)
 Moriss Stolofs (no 17 nominācijām)
 Miklošs Roža (no 16 nominācijām)
 Dmitrijs Tjomkins (no 14 nominācijām)
 Moriss Žārs (no 8 nominācijām)
 Kens Dārbijs (no 6 nominācijām)
 Rodžers Īdenss (no 6 nominācijām)
 Sols Čaplins (no 5 nominācijām)
 Ādolfs Doičs (no 5 nominācijām)

2 balvas
 Hanss Cimmers (no 12 nominācijām)
 Francs Veksmens (no 11 nominācijām)
 Aleksandrs Desplā (no 11 nominācijām)
 Henrijs Mančini (no 7 nominācijām)
 Lenijs Heitons (no 6 nominācijām)
 Mišels Legrāns (no 6 nominācijām)
 Ērvins Kostals (no 5 nominācijām)
 Mārvins Hemlišs (no 4 nominācijām)
 Leonards Rozenmens (no 4 nominācijām)
 Ralfs Bērnss (no 3 nominācijām)
 Hauards Šors (no 3 nominācijām)
 Trents Reznors (no 3 nominācijām)
 Atikuss Ross (no 3 nominācijām)
 Gustavo Santaolalja (no 2 nominācijām)

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Labākā dziesma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākā dziesma" jeb "Oskara" balva labākajai dziesmai tiek pasniegta katru gadu kopš 7. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremonijas 1935. gadā, kurā tika pasniegtas balvas par 1934. gadā iznākušajām filmām. Balvu pasniedz dziesmas mūzikas un teksta autoriem. Dziesmas izpildītāji balvu nesaņem, izņemot gadījumus, kad izpildītāji ir devuši ieguldījumu kā dziesmas autori.

Nominēšanas noteikumi 
Dziesmai jābūt sarakstītai tieši kinofilmai un tā nedrīkst būt publicēta citur. Šī iemesla dēļ labākajai dziesmai netika nominēta tādā slavena dziesma kā "I Will Always Love You" no filmas "Miesassargs", kuru izpilda Vitnija Hjūstone. Ja filma ir balstīta uz mūziklu, tad neviena mūzikla dziesma netiek nominēta. Lai apietu šo noteikumu, dažas mūziklu adaptācijas izmanto oriģināldziesmas, piemēram, dziesma "You Must Love Me" no filmas "Evita", kuru izpilda Madonna.

Nominācijas izvirza tie akadēmijas locekļi, kas ir komponisti vai dziesmu autori, bet par uzvarētāju balso visi akadēmijas locekļi. Balvai nominēto dziesmu skaits dažādos gados ir bijis atšķirīgs — no 1945. gadā iznākušajām filmām tika nominētas 14 dziesmas, bet no 2011. gada filmām — tikai 2 dziesmas. Tomēr biežāk tiek nominētas 5 dziesmas.

Balvas ieguvēji

Vairākkārtējie balvas ieguvēji 
Vairāk kā vienu reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā ieguvuši:

4 balvas
 Semijs Kāns (no 26 nominācijām) (teksts)
 Alans Menkens (no 14 nominācijām) (mūzika)
 Džonijs Mērsers (no 18 nominācijām) (teksts — 16, mūzika un teksts — 2)
 Džeimss van Hēsens (no 14 nominācijām) (mūzika)
3 balvas
 Rejs Evanss (no 7 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Džejs Livingstons (no 7 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Tims Raiss (no 5 nominācijām) (teksts)
 Harijs Vorens (no 11 nominācijām) (mūzika)
 Pols Frānsiss Vebsters (no 16 nominācijām) (teksts)
2 balvas
 Hauards Ešmens (no 7 nominācijām) (teksts)
 Bērts Bekareks (no 5 nominācijām) (mūzika)
 Alans Bergmens (no 15 nominācijām) (teksts)
 Merilina Bergmena (no 15 nominācijām) (teksts)
 Semijs Feins (no 10 nominācijām) (mūzika)
 Oskars Hammerstains II (no 5 nominācijām) (teksts)
 Eltons Džons (no 4 nominācijām) (mūzika)
 Džoels Hēršhorns (no 3 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Vills Dženingss (no 3 nominācijām) (teksts)
 Els Keša (no 3 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Džeroms Kērns (no 7 nominācijām) (mūzika)
 Henrijs Mančini (no 11 nominācijām) (mūzika)
 Džordžo Moroders (no 2 nominācijām) (mūzika)
 Rendijs Ņūmens (no 12 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Stīvens Švarcs (no 5 nominācijām) (teksts — 4, mūzika un teksts — 1)
 Neds Vašingtons (no 11 nominācijām) (mūzika)
 Kristena Endersone-Lopesa (no 2 nominācijām) (mūzika un teksts)
 Roberts Lopess (no 2 nominācijām) (mūzika un teksts)

Ārējās saites 
 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Labākā animācijas filma (Amerikas Kinoakadēmijas balva)

Kinoakadēmijas balva "Labākā animācijas filma" jeb "Oskara" balva labākajai animācijas filmai tiek pasniegta katru gadu, sākot ar 74. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas ceremoniju, kurā tika apbalvotas 2001. gadā iznākušās filmas. Balvu parasti pasniedz cilvēkam, kas bijis visvairāk iesaistīts filmas tapšanā. Tas var būt filmas producents vai režisors, vai abi. Sākot ar 86. Kinoakadēmijas balvas ceremoniju 2014. gadā, balvu pasniedz producentam un vienam vai diviem režisoriem. Animācijas filmas var nominēt arī citās kategorijās. Tomēr tas iepriekš notika reti, un tikai vienu reizi animācijas filma tika nominēta kā labākā filma — "Skaistule un briesmonis" (Beauty and the Beast, 1991).

Balvu nominācijā "Labākā animācijas filma" piešķir tikai tad, ja Losandželosas apgabalā attiecīgajā gadā bijušas izrādītas vismaz 8 animācijas filmas. Filmām jābūt garākām par 40 minūtēm, tajās jābūt ievērojamam skaitam animētu filmas varoņu un vismaz 75% no filmas jābūt animācijai. Par filmu nominēšanu un uzvarētāju balso Kinoakadēmijas locekļi. Jā filmu skaits ir 16 vai vairāk, tad uzvarētāju noskaidro pēdējā balsojumā starp 5 filmām, bet, ja nominēto filmu skaits ir mazāks, — tad starp 3 filmām.

Šīs nominācijas ieviešana pārsvarā izpelnījās uzslavas, jo lielākas uzmanības pievēršana animācijas filmām pozitīvi ietekmē šo filmu ražošanu un popularitāti. Tomēr daži animācijas filmu nozares darbinieki un animācijas filmu fani kritizē šo balvu, jo, viņuprāt, tas neļauj animācijas filmām iegūt balvu, kā labākajai filmai vispār. Taču ASV Kinoakadēmijas noteikumos nav noteikts aizliegums animācijas filmu nominēt arī kā labāko filmu.

Balvu ieguvēji un nominētie

Labāko animācijas filmu studijas 
Dažas animācijas studijas ir veidojušas vairākas no filmām, kas ieguvušas Amerikas Kinoakadēmijas balvu šajā kategorijā "Labākā animācijas filma". Studijas, kuru filmas nominētas un apbalvotas visbiežāk:
11 balvas
 Pixar Animation Studios (no 16 nominācijām) — filmas "Meklējot Nemo", "Lieliskie", Gardēdis", "VALL-E", "Augšup", "Rotaļlietu stāsts 3", "Drošsirde", "Prāta spēles", "Koko noslēpums", "Rotaļlietu stāsts 4", "Dvēsele"
4 balvas
 Walt Disney Animation Studios (no 13 nominācijām) — filmas "Ledus sirds", "Lielais 6", "Zootropole", "Enkanto"
2 balvas
 DreamWorks Animation (no 13 nominācijām) — filmas "Šreks", "Volless un Gromits: Vilkatruša lāsts"
1 balva
 Studio Ghibli (no 6 nominācijām) — filma "Gariem līdzi"
 Aardman Animations (no 4 nominācijām) — filma "Volless un Gromits: Vilkatruša lāsts"
 Sony Pictures Animation (no 4 nominācijām) — filma "Zirnekļcilvēks: Ceļojums Zirnekļpasaulē"
 Nickelodeon Movies (no 2 nominācijām) — filma "Rango"

Atsauces

Ārējās saites 
 Oscars.org Oficiālā Kinoakadēmijas mājaslapa 
 Oficiālā Kinoakadēmijas balvu datubāze
Raidieraksts

Raidieraksts jeb podkāsts (, kas no iPod un cast — 'pārraidīt') ir periodiski izdots skaņu, video, PDF vai EPub datņu kopums, ko ar tīmekļa sindikācijas palīdzību no Vispasaules tīmekļa lejuplādē datorā vai padara pieejamu straumēšanai tiešsaistē. Sākotnēji podkāstus varēja klausīties tikai ar kabatas atskaņošanas ierīcēm, no kā arī cēlies to nosaukums.

Vēsture 

Vārdu "podkāsts" (podcast) pirmo reizi 2004. gadā publiski lietoja tehnoloģiju eksperts un žurnālists Bens Hammerslijs laikrakstā The Guardian:

2007. gadā Latvijas Zinātņu akadēmijas Terminoloģijas komisija kā vārda podcast latviskās atbilsmes apstiprināja jēdzienus „podraide”, „podraidījums”, „aplāde” un „aplādes fails”, tomēr tie neieviesās un 2020. gadā apstiprināts jauns latviskojums — raidieraksts.

Atsauces

Ārējās saites

Latviešu raidieraksti un raidieraksti latviski 
 Pieturzīmes (par latviešu valodu)
 20 Minūtes
 21. gadsimta latvietis
 Globusam otrā pusē
 LevelUp podkāsis (saite uz arhivētu versiju)
 Interneta Biznesa Forums
 No Plutona
 Podkāsts -— Ojārs Kapteinis
 Podkasts Punkts
 Svarīgās Detaļas 
 Train2win.lv — par riteņbraukšanas treniņiem, uzturu un ieteikumiem
 Tinteszoba podkāsts — par hiphopu un tā aktualitātēm Latvijā un pasaulē
 The Eastern Border  
 Latvia Weekly 
 Latvijas Zinātnes padomes ekspertu komisiju aplāde "Zinātnes zīmes"
 Komūnistiskais podkāsts (iepriekš UOC.LV Podkāsts)
 Žurnāla "Ir" podkāsts "Šķiltava"
 Vai viegli būt?
 "Telos.lv" sarunu aplādes

Tīmekļa sindikācija
Prūsijas hercogiste

Prūsijas hercogiste (, ) bija Polijas-Lietuvas kopvalsts vasaļvalsts Prūsijas teritorijā laikā no 1525. līdz 1701. gadam.

Vēsture 
1525. gada 8. aprīlī pēdējais Vācu ordeņa lielmestrs Brandenburgas kūrfirsts Albrehts Hohencollerns Krakovā parakstīja līgumu ar Polijas karali par Prūsijas hercogistes kā Polijas kroņa vasaļvalsts dibināšanu. 9. maijā Albrehts Hohencollerns kļuva par pirmo Prūsijas hercogu. 1609. gadā Prūsijas princese Sofija apprecējās ar Kurzemes hercogu Vilhelmu, kā pūru viņam atdodot Prūsijai ieķīlāto Grobiņas pilsnovadu.

No 1618. gada Prūsijas hercogiste personālūnijā ar Brandenburgu veidoja Brandenburgu-Prūsiju. 1701. gadā Brandenburgas kūrfirsts Frīdrihs III Hohencollerns (Friedrich I Hohenzollern, 1657-1713) kronējās par "ķēniņu Prūsijā" (König in Preußen) Frīdrihu I.

Septiņgadu kara laikā 1757. gadā Krievijas impērijas karaspēks ģenerālanšefa Fermora vadībā no Kurzemes hercogistes teritorijas iebruka Austrumprūsijā, 1757. gada 31. decembrī ķeizariene Elizabete izdeva ukazu par Prūsijas hercogistes inkorporāciju Krievijas impērijā, kas tika anulēta pēc Pēterburgas miera līguma 1762. gada maijā.

Prūsijas hercogi 
 Albrehts Hohencollerns (Albrecht von Brandenburg-Ansbach) 1525–1568
 Albrehts Frīdrihs Hohencollerns (Albrecht Friedrich) 1568–1573
 Georgs Frīdrihs Hohencollerns (Georg Friedrich), administrators 1577–1603
 Joahims Frīdrihs Hohencollerns (Joachim Friedrich), reģents 1603–1608
 Johans Zigismunds Hohencollerns (Johann Sigismund), līdzreģents 1608–1619
 Georgs Vilhelms Hohencollerns (Georg Wilhelm) 1619–1640
 Frīdrihs Vilhelms Hohencollerns (Friedrich Wilhelm), 1640–1688 
 Frīdrihs III (Friedrich III.) 1680–1701

Skatīt arī 
 Karaļa Prūsija
 Prūsijas valdnieku uzskaitījums

Ārējās saites 

 Detaillierte Karte beider Teile Preußens um 1635 (Preußen königlichen Anteils und Herzogtum Preußen)

Prūsija
Grand Theft Auto

Grand Theft Auto jeb GTA ir pirmā spēle Grand Theft Auto sērijā. Spēli izdeva skotu kompānija DMA Design (tagad Rockstar North) un ASC Games 1997. un 1998. gadā. Spēle ļauj spēlētājam iejusties noziedznieka lomā un veikt dažādus noziegumus, piemēram, aplaupīt bankas, zagt automašīnas, nogalināt cilvēkus, bēgt no policijas utt. Šī ir pirmā spēle Grand Theft Auto sērijā, kurā tagad ietilpst deviņas spēles. Spēlei arī ir izdoti divi papildinājumi - Grand Theft Auto London 1969 un Grand Theft Auto London 1961. Spēli oriģināli bija domāts saukt par "Race N Chase". Spēlei tika izdots turpinājums - Grand Theft Auto II. Kopš 2004. gada abas spēles - GTA I un GTA II - var ielādēt par brīvu no Rockstar Games oficiālās mājaslapas.

Ārējās saites 
 GTA oficiālā mājaslapa 

GTA
PC spēles
PlayStation spēles
GameBoy Colour spēles
Driver 3

Driver 3 ir ātrumsacīkšu un piedzīvojumu šaujamspēle, Driver sērijas trešā spēle. To izstrādāja Reflections Interactive, bet izdeva Atari. 2003. gada 6. jūnijā Driver 3 izdeva Ziemeļamerikā Playstation 2 un Xbox konsolēm. Eiropā to oficiāli izdeva 9. jūnijā, bet vēlāk spēli izdeva arī personālajam datoram, mobilajam tālrunim un GameBoy Advance.

Ārējās saites 
 Driv3r — pedāli grīdā, brāl! GAMEZ.LV
 Driv3r GAMEZ.LV

PC spēles
PlayStation 2 spēles
Xbox spēles
GameBoy Advance spēles
Mobilā telefona spēles
Ātrumsacīkšu spēles
Piedzīvojumu datorspēles
Šaujamspēles
Vestfālenes miera līgums

Ar terminu Vestfālenes miera līgums saprot trīs 1648. gadā latīniski rakstītus un Vestfālenes pilsētās Osnabrikā un Minsterē noslēgtus miera līgumus, kas izbeidza Trīsdesmitgadu karu un Astoņdesmit gadu karu (Nīderlandes sacelšanos). Līguma rezultātā tika atzīta Nīderlandes un Šveice valstu suverenitāte, Zviedrija un Francija ieguva atsevišķus valdījumus vācu zemēs.

Līgumu parakstīja Svētās Romas impērijas ķeizara Ferdinanda III un Spānijas pārstāvji no vienas karojošās puses un Zviedrijas, Francijas, Nīderlandes pārstāvji no otras puses, kā arī abu pušu sabiedrotie no vairākām Svētās Romas impērijas sastāvā esošajām zemēm brīvpilsētām (freie Reichsstadt).

Līgumi 
Ilgstošu diplomātisku sarunu rezultātā tika noslēgti trīs atsevišķi līgumi, ko vēlāk sāka uzskatīt par Vestfālenes miera līguma sastāvdaļām:
 1648. gada 15. maija Minsteres miera līgums starp Spānijas impēriju un Nīderlandes Septiņu Republiku Savienību (jeb Nīderlandes Republiku),
 1648. gada  24. oktobra Osnabrikas miera līgums () starp Svētās Romas impērijas ķeizara un Zviedrijas karalienes pārstāvjiem, kā arī viņu sabiedrotajiem,
 1648. gada  24. oktobra Minsteres miera līgums () starp Svētās Romas impērijas ķeizara un Francijas karaļa pārstāvjiem, kā arī viņu sabiedrotajiem.

Nozīme 
Vestfālenes miera līgumu sagatavoja starptautiskā Eiropas diplomātu kongresā un tas lika pamatus jaunai kārtībai Centrāleiropā, kas balstījās uz valstu suverenitātes principiem. Līdz pat 1806. gadam šie noteikumi bija Svētās Romas impērijas konstitucionālā likuma sastāvdaļa.

Vestfāles miera līgums pirmo reizi Eiropas vēsturē formulēja jēdzienu par kristīgās ticības zaru vienlīdzību un katras suverēnās Eiropas valsts tiesībām izvēlēties sev piemērotu konfesiju. Šis līgums ne tikai pasargāja Eiropu no turpmākā postošā katoļu un protestantu kara turpinājuma, bet faktiski likvidēja Svētās Romas impērijas ķeizara vadošo lomu, kā arī mazināja Romas pāvestu varas ietekmi.

Atsauces 

Starptautiskie līgumi
Starptautiskās sanāksmes
Līgumi ar Vāciju
Līgumi ar Franciju
Līgumi ar Zviedriju
Miera līgumi
1648. gads
Driver: Parallel Lines

Driver: Parallel Lines ir ātrumsacīkšu un piedzīvojumu šaujamspēle, Driver sērijas ceturtā spēle. To izstrādāja Ubisoft Reflections, bet izdeva Ubisoft un Atari. Spēle paredzēta spēlētājiem no 18 gadu vecuma. Spēlē ir pieejami 14 dažādi ieroču, spēles darbība notiek Ņujorkā. Spēle ir balstīta uz misijām, kuras veicot, iespējams pelnīt naudu.

PlayStation 2 spēles
Xbox spēles
PC spēles
Wii spēles
Ātrumsacīkšu spēles
Piedzīvojumu datorspēles
Šaujamspēles
Stoļerovas pagasts

Stoļerovas pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā austrumos. Robežojas ziemeļos ar Griškānu un Ludzas novada Cirmas pagastu, austrumos ar Ludzas novada Pureņu un Ņukšu pagastiem, dienvidos ar Kaunatas pagastu, rietumos pa Rēzeknes upi ar Čornajas pagastu. Pagasta centrs atrodas Stoļerovā.

Daba

Hidrogrāfija

Upes 
 Rēzekne
 Ancovas strauts
 Kivdolica
Kara upe

Ezeri 

 Aprūbs 
 Leidacis
 Rikopoles ezers
 Služevas ezers

 Stoļerovas ezers
 Spruktu ūdenskrātuve
Šostu ezers
Viecinu ezers
Zverincu ezers
 Ancovas ezers
 Dziļūts

Vēsture 
1945. gadā Rēzeknes apriņķa Rēznas pagastā izveidoja Stoļerovas ciema padomi. Rēzeknes rajona Stoļerovas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Auziņu ciemu, 1962. gadā kolhoza «Zarja» teritoriju pievienoja Goveikas ciemam, 1963. gadā Stoļerovas ciemam pievienoja daļu likvidētā Višu ciema un Kaunatas ciema kolhoza «30 ļet Oktjabrja» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stoļerovas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.

Kultūras un vēstures pieminekļi 
Pagasta teritorijā ir četri valsts un viens vietējās nozīmes kultūras piemineklis.

Valsts nozīmes pieminekļi:
 Stoļerovas katoļu baznīcas žogs ar vārtiem
Stoļerovas katoļu kapela
Gerardovas senkapi
Rikopoles senkapi
Vietējās nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Rudzātu viduslaiku kapsēta

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas (pēc iedzīvotāju skaita) pagastā ir: Stoļerova (pagasta centrs), Rosica, Rozeļmuiža.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra 
Pagastā darbojas Rēznas pamatskola, bibliotēka

Atsauces 

Latgale
Rēzeknes novada pagasti
 
Rēznas pagasts
Monopolistiskā konkurence

Monopolistiskā konkurence ir tirgus ar daudziem pārdevējiem, kuri piedāvā līdzīgas, bet ne identiskas preces.

Šai konkurences tirgus situācijai var izdalīt vairākas īpatnības:

 vienlaikus var darboties daudzas firmas, arī pavisam mazas firmas;
 nav ierobežojumu jaunu firmu dibināšanai;
 unikālajām precēm ir tikai viens pārdevējs.
Atšķirībā no pilnīgās konkurences monopolistiskā konkurence ir tāda tirgus struktūra, kurā darbojas pietiekami liels pārdevēju skaits, kas piedāvā līdzīgus produktus, tikai ar nedaudz atšķirīgām pazīmēm. Viņi īsteno dažādus pasākumus, lai padarītu savas preces atpazīstamas un piesaistītu pircējus to iegādei. Tie varētu būt šādi:
 reklāma, pievilcīgs iesaiņojums;
 savas preces iezīmēšana ar firmas zīmi;
 augstākas kvalitātes pakalpojumu un ilgāku garantijas termiņu piedāvāšana patērētājiem;
 produkta tirdzniecības vietas pievilcīgs noformējums.
Monopolistiskās konkurences apstākļos, tāpat kā pilnīgās konkurences tirgū, daudzie pircēji un pārdevēji darbojas neatkarīgi, viņu rīcība ir pakļauta pieprasījuma un piedāvājuma likuma darbībai, viņi ir labi informēti par precēm, pakalpojumiem un to cenām. Jauniem pārdevējiem, lai iekļūtu tirgū vai to atstātu, nepastāv īpaši šķēršļi. Monopolistiskās konkurences īstenošanas galvenais mērķis ir iegūt augstāku peļņu. Produktu dažādošanas un ārpuscenu konkurences ietekmē palielinās pieprasītais daudzums,mainās tā tirgus cena, pieaug pārdotās produkcijas apjoms un peļņa.

Skatīt arī 
 Monopols
Oligopols

Atsauces 

Ekonomika

ja:寡占#寡占の分析
Bezdarbs

Bezdarbs jeb precīzāk bezdarba līmenis ir viens no ekonomiskās situācijas rādītājiem, to izsaka procentos no konkrētās vietas darba resursiem — darbspējīgajiem iedzīvotājiem.

Bezdarba līmenis ir daļa (izteikta procentos) darbaspēka, kas vēlas un ir spējīgi strādāt, bet kam nav darba un kas aktīvi meklē darbu.

Bezdarba formas 
Makroekonomiskā teorijā tiek definētas dažādās bezdarba formas.

Frikcionālais bezdarbs 
Īslaicīgu un reizēm pat neizbēgamu bezdarbu sauc par frikcionālo jeb dabisko bezdarbu. Frikcionālais bezdarbs rodas tāpēc, ka darba tirgus nepārtraukti mainās, informācija par darba iespējām ir nepilnīga un nepieciešams laiks, lai darba devēji un nenodarbinātie strādnieki atrastu cits citu. Pat tad, ja kopējais darba resursu daudzums ir nemainīgs, tā iekšienē notiek nepārtrauktas izmaiņas, vienmēr ir cilvēki, kas no jauna iesaistās darba tirgū, un citi dažādu iemeslu dēļ to pamet.

Bieži vien informācija par brīvajām darba vietām un prasībām, kas tiek izvirzītas pretendentiem uz šīm vietām, ir nepilnīga, un tas kavē noslēgt jaunus darba līgumus.

Strukturālais bezdarbs 
Ja bezdarbu rada tehnoloģijas izmaiņas un strādnieki spiesti zaudēt darbu, līdz viņi pārkvalificējas, to sauc par strukturālo bezdarbu.

Cikliskais bezdarbs 
Cikliskā bezdarba gadījumā pieprasījums pēc darbaspēka ievērojami mainās. Tas saistīts ar saimniecisko darbību valstī. Ekonomiskās krīzes laikā, kad ražošana samazinās, daudzi uzņēmumi tiek slēgti un bezdarba līmenis palielinās, savukārt, uzlabojoties ekonomiskajai situācijai, iespējas sameklēt darbu palielinās.

Sezonālais bezdarbs 
Sezonālais bezdarbs ir līdzīgs nepietiekama pieprasījuma radītajam (cikliskajam) bezdarbam, arī to izraisa izmaiņas darba pieprasījumā. Tomēr šajā gadījumā izmaiņas ir iepriekš paredzamas un atkārtojas gadu no gada.

Pilnīga nodarbinātība 
Pilnīga nodarbinātība nozīmē, ka vienīgie nenodarbinātie ekonomiski aktīvie cilvēki ir tie, kas maina darba vietu.

Literatūra 

Bezdarbs
Darba resursi

Darba resursi ir kādas vietas darbaspējīgie cilvēki. Visus kādas konkrētas vietas iedzīvotājus var iedalīt divās lielās daļās kā ekonomiski neaktīvie iedzīvotāji - cilvēki, kurus neieskaita darbaspēka resursos un ekonomiski aktīvie iedzīvotāji jeb darbaspēks - darbaspējīgo iedzīvotāju daļa, kuri piedāvā savu darbaspēku preču un pakalpojumu ražošanai.

Pie ekonomiski neaktīvajiem iedzīvotājiem var pieskaitīt pirmsskolas vecuma bērnus, skolēnus un studentus, kuri nestrādā algotu darbu un pensionāri. Cilvēki, kas vada mājas saimniecību tajā skaitā aprūpē bērnus, slimos ģimenes locekļus un citus. Cilvēki, kuri jau zaudējuši cerību atrast darbu un cilvēki, kuriem nav nepieciešamības strādāt algotu darbu.

Pie ekonomiski aktīvajiem iedzīvotājiem var pieskaitīt nodarbinātos cilvēkus vecumā no 16 gadiem līdz pensijas vecumam, reizēm arī vecākus. Bezdarbniekus no 15 gadiem līdz pensijas vecumam, kuriem nav darba un kuri meklē darbu un ir reģistrējusies Nodarbinātības valsts dienestā.

Atsauces 

Darba ekonomika
Saimniecība