joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Cosmos

Cosmos bija latviešu vokālā grupa, kas izpildīja dziesmas a capella, t.i. bez pavadošiem mūzikas instrumentiem. 2004. gadā grupa izcīnīja 1. vietu konkursā "Jaunais vilnis" Jūrmalā. 2006. gadā grupa Cosmos pārstāvēja Latviju Eirovīzijas konkursā, iegūstot finālā 16. vietu no 24.
Grupā Cosmos dziedāja un darbojās Jānis Šipkēvics (kontrtenors), Andris Sējāns (kontrtenors), Juris Lisenko (tenors), Jānis Ozols (baritons), Jānis Strazdiņš (bass) un ritma funkcijas pildīja Reinis Sējāns (bītbokss).

Cosmos ir uzstājušies kopā ar tādu mūzikas leģendu kā Bobiju Makferinu un piedalījušies festivālā Rīgas Ritmi programmā showcase, kur demonstrēja savas spējas un izpildīja gan daudzas iepriekš dzirdētas dziesmas, gan arī dziesmas no pēdējiem albumiem "Тетради любви" un "Ticu un viss".

Pēc Reiņa Sējāna iniciatīvas 2019. gadā Cosmos apvienojās, lai ierakstītu dziesmu "Izlūki" filmai Dvēseļu putenis. Gatavojoties dziesmas izpildei grupa arī piedalījās izrakumos un karavīru pārapbedīšanas pasākumā Silenieku brāļu kapos.

Diskogrāfija 
 "Cosmos" (2003)
 "Pa un par" (2005)
 "Тетради любви" (2005)
 "Ticu un viss" (2005)
 "Turbulence" (2008)
 "Pasaki man un tev" (2009)

Skatīt arī 
Instrumenti (grupa)

Atsauces 

2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Latvijas popgrupas
Latvijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki‎
2006. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Ukraiņu valoda

Ukraiņu valoda (украї́нська мо́ва, ukrayins'ka mova; ), vēsturiski ruska jeb rusinska (ру́ська, руси́нська), ir austrumslāvu valoda. Tā ir Ukrainas valsts valoda un viena no oficiālajām Piedņestras Moldāvu Republikas valodām. Lielākā daļa ukraiņu valodas pratēju dzīvo Ukrainā. Ar aptuveni 35 miljoniem ukraiņu valodas pratēju tā ir otra vai trešā lielākā slāvu valoda pēc krievu un varbūt poļu valodas. Ukraiņu valodas rakstībā izmanto kirilicu. Ukraiņu valodai līdzīgākās valodas ir rusīnu valoda, ko daži valodnieki uzskata par ukraiņu valodas dialektu, baltkrievu un krievu valoda.

Vēsture 

Ukraiņu valodas izcelsme ir meklējama senaustrumslāvu valodā, kurā no 10. līdz 13. gadsimtam runāja Kijevas Krievzemes iedzīvotāji. No 1804. līdz 1917. gada Krievijas revolūcijai, kad Austrumukraina atradās Krievijas impērijas sastāvā, skolās bija aizliegts runāt ukraiņu valodā, jo tā tika uzskatīta par krievu valodas mazkrievu dialektu (малороссийское наречие русского языка). Savukārt Rietumukrainā, kas sākotnēji atradās Polijas—Lietuvas ūnijā un pēcāk Austroungārijā par rusīņu valodu (русинська мова) sauktā ukraiņu valoda nekad netika aizliegta un pastāvēja labvēlīgāka augsne tās attīstībai.

Skatīt arī 
 Ukraiņu alfabēts

Atsauces
Monegaski

Monegaski (pašnos. monégasque) ir mikronācija, Monako pamatiedzīvotāji. Runā monegasku valodā. Apmēram 16% no Monako iedzīvotājiem. Kaut arī Monako valsts valoda ir franču valoda, tomēr monegasku valoda tiek apgūta skolās un valoda ir monegasku prestiža jautājums.

Vēsturiski veidojusies, sajaucoties oksitāniešiem un dženoviešiem.

Pazīstamākie monegaski — Monako valdnieku Grimaldi ģimene un franču dziedātājs un dzejnieks Leo Ferē (Léo Ferré).

Eiropas tautas
Monako
Karloss Gardels

Karloss Gardels (Carlos Gardel, dzimis 1890. gada 11. decembrī Tulūzā, Francijā vai Takuarembo (Tacuarembó), Urugvajā miris 1935. gada 24. jūnijā Medelīnā) bija tango dziedātājs. Gājis bojā aviokatastrofā, kad bija popularitātes virsotnē.
Saukts par "tango karali", un daudzu cienītāju acīs ir visspilgtākais tango mūzikas būtības atklājējs.

Dzīves gājums 
Dzimis vai nu Tulūzā, Francijā, vai Takuarembo (Tacuarembó) pilsētiņā Urugvajā. Karstas diskusijas par Gardela dzimšanas vietu turpinās arī mūsdienās. Pats Gardels par to esot teicis - esmu dzimis Buenosairesā, Argentīnā divarpus gadu vecumā.
Karjeras sākumā dziedāja bāros, bet 1917. gadā guva pirmos panākumus Latīņamerikā ar dziesmu Mi Noche Triste. Uzstājies visā Latīņamerikā, kā arī Barselonā, Parīzē un Ņujorkā. Filmējies vairākās tā laika filmās.

1935. gadā sacerēja dziesmu Por una cabeza () mūzikla filmai "Tango bārs" par kaislīgu spēlmani, kas salīdzina atkarību no zirgu skriešanās sacensībām ar kaislību uz sievietēm.  
Kad Gardels gāja bojā aviokatastrofā 1935. gada 24. jūnijā Kolumbijā, viņa mirstīgās atliekas caur Ņujorku un Riodežaneiro tika nogādātas Buenosairesā. Visā ceļā viņu pavadīja sērotāju tūkstoši.
Apglabāts Buenosairesā. Filmas "Tango bārs" pirmizrāde ar Por una cabeza dziesmu notika jau pēc viņa nāves 1935. gada 5. jūlijā Ņujorkā.

Tango
Svētais Huberts

Svētais Huberts (Saint Hubert, * 656. - 658, iespējams Tulūzā, † 727. vai 728. gada 30. maijā pie Briseles ) - katoļu un pareizticīgo  svētais. Saukts arī par "Ardēnu apustuli".

Sv. Huberts ir mednieku, matemātiķu, optiķu un metālstrādnieku aizbildnis. Viņu lūdz trakumsērgas gadījumā.

Bijis no karaliskās Merovingu dzimtas. Dzīvojis augstmaņa dzīvi Parīzē un Mecā. Apprecējies, bet, kad sieva dzemdībās mira, esot devies Ardēnu mežos un nodarbojies ar medībām. Reiz redzējis vīziju - briedi ar krusta zīmi starp ragiem un dzirdējis balsi, kura aicinājusi kalpot Dievam. Kļuva par pirmo Lježas bīskapu.

Ārējās saites 

656. gadā dzimušie
728. gadā mirušie
Katoļu svētie
Pareizticīgo svētie
Raimunds IV

Raimunds IV (Raymond IV de Toulouse, * 1041/42. gadā Tulūzā, † 1105. gada 28. februārī Mons Peregrinus pie Tripoles ) - Tulūzas grāfs, Provansas markgrāfs. Viens no Pirmā krusta kara līderiem.

Pēc armēņu avotiem, zaudējis aci svētceļojumā uz Jeruzālemi pirms Krusta karu sākuma. Pirms 1096. gada piedalījās cīņās pret mauriem Spānijā.

Viens no pirmajiem, kurš atsaucās pāvesta Urbāna II aicinājumam doties Krusta karos, un bija viens no bagātākajiem un ietekmīgākajiem krusta karotājiem.

Savācis karaspēku, Raimunds caur Dirrahiju un Konstantinopoli devās uz Jeruzalemi. 1097. gada jūnijā, kopā ar citiem krusta karotājiem, ieņēma Nīkeju, 1089. gadā - Antiohiju, bet 1099. gadā krustneši ieņēma Jeruzalemi, nogalinot lielāko daļu no pilsētas iedzīvotājiem.

Raimundam tika piedāvāts Jeruzālemes karaļa tituls, bet viņš to nepieņēma. Pēc Jeruzalemes ieņemšanas Raimunds piedalījās Askaronas kaujā. Miris 1105. gadā.

Krusta kari
Abe

Abe var būt:

 Ernsts Abe (Ernst Abbe; 1840—1905) — vācu fiziķis;
 Francis Abe (Francis Abe; 1874—1936) — vācu sporta vingrotājs;
 Kobo Abe (安部公房, Abe Kōbō; 1924—1993) — japāņu rakstnieks;
 Noriks Abe (阿部典史, Abe Norifumi; 1975—2007) — japāņu motociklists;
 Šindzo Abe (安倍 晋三, Abe Shinzō; 1954—2022) — japāņu politiķis, Japānas 90. premjerministrs (2012—2020);
 Teruo Abe (安部 輝雄) — japāņu futbolists.

Japāņu uzvārdi
Vācu uzvārdi
Šidzuka Arakava

Šidzuka Arakava (; Arakawa Shizuka; dzimusi  Tokijā Japānā) ir bijusī japāņu daiļslidotāja. Š. Arakava ir 2004. gada Pasaules un 2006. gada Olimpisko spēļu čempione. Viņa kļuva par pirmo daiļslidotāju no Āzijas, kura ieguvusi Olimpisko spēļu zelta medaļu. 24 gadu vecumā Š. Arakava bija vecākā olimpiskā čempiones titula ieguvēja sieviešu daiļslidošanā kopš 1908. gada. Viņas treneris bija Nikolajs Morozovs no Baltkrievijas.  viņa paziņoja par karjeras beigšanu.

Ārējās saites 

 

1981. gadā dzimušie
Japānas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki daiļslidošanā
Japānas olimpiskie zelta medaļnieki
Andris Tolmačovs

Andris Tolmačovs (; dzimis  Rīgā) ir Latvijas politiķis, bijis 8. Saeimas deputāts no PCTVL. No 2009. līdz 2013. gadam — arī Olaines novada domes deputāts.

Biogrāfija 

1992—2002 — IU "TOLAN" direktors

1994—1995 — SIA "ATG-BALTIC" filiāles Latvijā pārvaldnieks

1998—2002 — SIA "L-TRADING" mārketinga speciālists

1999 — iestājās partijā "Līdztiesība"

2001 — kandidē Olaines domes vēlēšanās.

2002 — ievēlēts 8. Saeimā

2003 — kā Olaines iedzīvotāju pārstāvis piedalās Satversmes tiesas sēdē, kurā lēma par bīstamo atkritumu dedzināšanas iekārtu izvietošanas Olainē likumību. Pabeidz Latvijas Universitātes Ekonomikas un vadības fakultāti. Kļūst par partijas valdes locekli un Olaines nodaļas vadītāju.

2004 — viens no Krievu skolu aizstāvības štāba akciju rīkotājiem, rīko tematiskās tikšanās ar vēlētajiem.

2006 — netiek ievēlēts 9. Saeimā, paliekot "pirmais aiz svītras" PCTVL Vidzemes sarakstā. Tiek ievēlēts 2006.-2007. g. PCTVL Koordinācijas padomes sastāvā.

Ārējās saites 
 CV  PCTVL mājaslapā
 Raksts Mūs noklausīsies drošības dienesti, krieviski

8. Saeimas deputāti
1973. gadā dzimušie
Latvijas Universitātes absolventi
Rīgā dzimušie
Mustafa Kemals Ataturks

Mustafa Kemals Ataturks (, ), līdz 1934. gadam Gazi Mustafa Kemals Pašā, (dzimis , miris ) bija turku karavadonis, mūsdienu Turcijas izveidotājs un pirmais prezidents.
Papildu vārds Ataturks ("turku tēvs") ir goda nosaukums, kas apliecina turku izpratni par Mustafas Kemala nopelniem Turcijas valsts dibināšanā.

Dzīvesgājums 
Mustafa piedzima 1881. gadā atvaļināta turku militārista, tajā laikā koktirgotāja, ģimenē. Kad zēnam bija 7 gadi, tēvs nomira. No 12 gadu vecuma Mustafa mācījās militārajās skolās, iesākumā Selanikā, bet vēlāk Monastirā (mūsdienu Bitolā). 1905. gadā kā leitnants tika nosūtīts uz Damasku.
Piedalījās Pirmajā pasaules karā. Īpaši izcēlās kā divīzijas komandieris Galipoli kaujā.

Pēc Turcijas kapitulācijas starp Antanti un Osmaņu impēriju tika noslēgts 1920. gada Sevras līgums, kurā bija paredzēta ievērojami mazāka Turcijas teritorija nekā mūsdienās. Turku nacionālisti nepiekrita šim līgumam, pasludināja Turcijas republiku un Turcijas neatkarības kara un Turku—grieķu kara rezultātā nodibināja Turcijas valsti mūsdienu robežās. Par turku nacionālistu līderi izvirzījās Mustafa Kemals, kurš parādīja sevi gan par lielisku militāro stratēģi, gan politisko līderi.

Vēlākos gados Mustafa Kemals veica vairākas radikālas reformas, modernizējot Turcijas valsti. Valsts tika izveidota kā stingri sekulāra republika ar spēcīgu armijas ietekmi, kura bija galvenais Turcijas valsts garants. Valsts galvaspilsēta no Stambulas tika pārcelta uz Ankaru, tika ieviests latīņu alfabēts, starptautiskās mērvienības, laika skaitīšana pēc Gregora kalendāra. Tika ierobežota tradicionālā turku apģērba lietošana. Sievietēm tika piešķirtas vienādas tiesības ar vīriešiem.

Apglabāts Ankarā speciāli celtā mauzolejā. Viņa vārdā nosaukta Kirklareli Ataturka pamatskola. Pēc Ataturka nāves līdz pat mūsdienām Turcijā vērojams spēcīgs Ataturka personības kults. Tomēr Turcijā ir aprindas (islāmisti, kurdi), kas pret Ataturka idejām noskaņotas naidīgi.

Skatīt arī 
 Ataturka reformas

Ārējās saites 

1881. gadā dzimušie
1938. gadā mirušie
Centrālās Maķedonijas perifērijā dzimušie
Turcijas politiķi
Turcijas prezidenti
Turcijas vēsture
Rakstība

Rakstība ir cilvēku savstarpējās saziņas sistēma ar redzamu zīmju palīdzību. Mūsdienās par rakstību tiek uzskatīta rakstu valoda.

Rakstības izcelšanās 
Pirmā zināmā rakstība pasaulē ir šumeru rakstība, kuru vēlāk lietojušas visas Senās Divupes tautas. Tā radās ap 3500. gadu p.m.ē. no piktogrammām — dažādu lietu un parādību vienkāršotiem zīmējumiem.

Rakstības izveidošanās pamatā bija praktiska nepieciešamība. Senās Divupes, tāpat kā citu upju ieleju civilizāciju saimnieciskās sistēmas pamatā bija lauksaimniecība. Tā balstījās uz sarežģītu kanālu sistēmu, kuras pareiza darbība prasīja lielu cilvēku masu kopīgu darbu, tātad arī precīzu centralizētu plānošanu un regulēšanu. Tas savukārt radīja nepieciešamību pēc pastāvīgas administrācijas. Lai administrācija varētu pildīt savus pienākumus, bija nepieciešama rakstība, kas Senajā Divupē pirmo rakstīto dokumentu veidā parādījās vēl 3. gadu tūkstotī p.m.ē. Tas bija vēl viens cilvēces attīstībā nenovērtējams jaunievedums, ko varētu uzskatīt arī par tehnoloģiju, kura izmantošanā zināšanu uzkrāšana, to izplatīšana tālāk sabiedrībā un nodošana nākamajām paaudzēm kļuva par vairāk vai mazāk organizētu un stabilu sistēmu.

No šumeriem rakstību visai drīz pārņēma Senā Ēģipte, Persija, Sīrija. Tiesa, ap 3400. gadu p.m.ē. ēģiptieši patstāvīgi izveidoja savu atsevišķu numerācijas sistēmu, kas balstījās uz vieninieku un desmitnieku kombinētu apzīmējumu. Tā, ja agrāk lai apzīmētu skaitli 34, bija nepieciešams ievilkt 34 svītras, tad kombinētajā vieninieku desmitnieku sistēmā bija vajadzīgas vairs tikai 7 zīmes (3 desmitnieki + 4 vieninieki).

Rakstība bija nepieciešama ne tikai praktiskām lietām. Tā deva iespēju attīstīties arī literatūrai. Vecākais no zināmajiem literatūras darbiem — Gilgameša eposs — ir radīts ap 2500. gadu p.m.ē. Šumerā.

Savukārt, labi organizēta valsts pārvalde nebija iespējama bez likumiem un valdnieka rīkojumiem. Senākais zināmais likumu krājums ir Babilonijas valdnieka Hammurapi (1792—1750.g. p.m.ē.) likumi.
Latvijas rokmūzika

Latvijas rokmūzika ir nozīmīgs mūzikas žanrs Latvijas mūzikā kopš 1960. gadiem, kad Latvija bija iekļauta Padomju Savienībā. Daudzus nozīmīgākos ierakstus šī Latvijas žanra mūzikā apskatījis Uldis Rudaks savā raidījumā Zibens pa dibenu.

Vēsture

60. gadi 
20. gadsimta 60. gados Latvijā radās pirmās rokgrupas (toreiz sauktas arī par bigbīta grupām, oficiāli rokmūzikas grupas padomju laikā dēvēja par vokāli instrumentālajiem ansambļiem), kas sākumā spēlēja ārzemju grupu dziesmas, taču drīz vien "Eolika", "Katedrāle" un citas grupas sāka izpildīt arī pašu sacerētus skaņdarbus. Padomju kultūras iestādes lika šķēršļus rokmūzikas attīstībai un grupu koncertdarbībai.

70. gadi 
70. gadu sākumā pazīstama kļuva grupa "Menuets", kas izpildīja Imanta Kalniņa un arī grupas dalībnieku dziesmas. Raimonds Pauls nodibināja ansambli "Studija", kas vēlāk kļuva par "Modo" un līdzās šlāgermūzikai atskaņoja arī atsevišķas rokmūzikas kompozīcijas.

Vairāki Latvijas rokmūzikas mākslinieki nāk no Liepājas. Tur ir radušās tādās grupas kā "Līvi", "Credo" un Remix, kā arī dzimuši rokmūzikas komponisti Imants Kalniņš un Zigmars Liepiņš.

80. gadi 
80. gados līdzās estrādes mūzikai kļuva pazīstamas arī vairākas rokgrupas. Mārtiņa Brauna dziesmas izpildīja "Sīpoli", Jāņa Lūsēna kompozīcijas atskaņoja "Zodiaks", Jura Kulakova dziesmas atnesa popularitāti grupai "Pērkons", taču tās darbība tika ierobežota. Pagrīdes grupas kā NSRD un "Dzeltenie Pastnieki" bija pirmie, kas plaši sāka pielietot elektronisko instrumentāciju, pārsvarā darbodamās kā studijas grupas. 80. gadu otrajā pusē popularitāti guva grupas "Jumprava", "Jauns mēness", un "Linga", alternatīvās rokmūzikas laukā darbojās "K. Remonts", "Zig zag" un "Aurora".

1988. gadā Zigmars Liepiņš un Māra Zālīte sarakstīja rokoperu Lāčplēsis, balstoties uz Andreja Pumpura eposu ar tādu pašu nosakumu, kas kļuva par sensāciju, ar Igo (Rodrigo Fominu) galvenajā lomā.

90. gadi 
"Inokentijs Mārpls", "Baložu Pilni Pagalmi", "Skumju akmeņi" un "Sirke" ir vienas no populārākajām vēlākajām alternatīvās rokmūzikas grupām.

Rokmūzika un popmūzika trimdā 
Sākot no 20. gs. 60. gadiem, popmūzikas, folkmūzikas un rokmūzikas grupas radās arī trimdas latviešu centros dažādās zemēs. Starp nozīmīgākajiem un populārākajiem māksliniekiem ir "Čikāgas piecīši", Ilmārs Dzenis, "Akacis", "Robis un latvieši", "Skandāls", "Portlandes dzintars" (ASV), "Elektriskie burkāni" (Kanāda), "Dundurs", "Prusaku ansamblis", "Alis P" (Zviedrija), Larisa Mondrusa, "Ludvigs dzird", Kristaps Grasis (Vācijas Federatīvā Republika), "Alva" (Lielbritānija).

Atsauces 

Rokmuzika
Rokmūzika
Gorans Ivaniševičs

Gorans Ivaniševičs (Goran Ivanišević, dzimis  Splitā, Horvātijā) ir bijušais horvātu tenisists. Piedalījās profesionālos turnīros no 1988. līdz 2004. gadam (2005. gadā bija pieteikts Horvātijas komandā Deivisa kausā, bet nepiedalījās spēlēs). Šis 193 cm garais kreilis izcēlās ar ļoti spēcīgām un viltīgām servēm, ir eisu saraksta līderis, kā vienīgais karjeras laikā pārsniedzot 10 tūkstošu robežu (10 183 eisi). 

Lielākie sasniegumi - 2. vietā ATP rangā 1994. gadā (aiz Pīta Samprasa), bet 2001. gadā bija Vimbldonas čempionāta uzvarētājs. Vēl trīs reizes (1992., 1994. un 1998. gados) spēlējis Vimbldonas finālā.

Ārējās saites 

1971. gadā dzimušie
Splitas-Dalmācijas župānijā dzimušie
Horvātijas tenisisti
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
1992. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki tenisā
Daugavpils rajons

Daugavpils rajons bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (1949-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Latgales dienvidos un Sēlijas austrumos. Tas robežojās ar Jēkabpils rajonu, Preiļu rajonu, Krāslavas rajonu, kā arī ar Baltkrieviju un Lietuvu. Rajona padome atradās Daugavpilī, tomēr pati pilsēta neietilpa Daugavpils rajonā.

Izveide un reorganizācija 
1949. gada 31. decembra administratīvi teritoriālās reformas rezultātā Daugavpils apriņķis tika sadalīts Daugavpils, Krustpils, Līvānu un Preiļu rajonos. 1952. - 1953. gadā Daugavpils rajons ietilpa Daugavpils apgabalā. 1956. gadā Daugavpils rajonam tika pievienots 1955. gadā likvidētais Grīvas rajons, kas īslaicīgi bija atradies Ilūkstes rajona sastāvā. 1962. gadā Daugavpils rajonam tika pievienots arī pārējais Ilūkstes rajons. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā Daugavpils rajona ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Teritoriālais iedalījums (1983)

Pilsētas 
 Ilūkste
 Subate ar lauku teritoriju

Ciemi 
Ambeļu - Bebrenes - Biķernieku - Demenes - Dubnas - Dvietes - Eglaines - Kalkūnes - Kalupes - Lašu - Laucesas - Līdumnieku - Līksnas - Maļinovas - Medumu - Nīcgales - Pilskalnes - Salienas - Skrudalienas - Sventes - Tabores - Vaboles - Vecpils - Vecsalienas - Višķu

Teritoriālais iedalījums (2008)

Pilsēta 
 Subate ar lauku teritoriju

Novads 
 Ilūkstes novads

Pagasti 
Ambeļu pagasts - Biķernieku pagasts - Demenes pagasts - Dvietes pagasts - Dubnas pagasts - Dvietes pagasts - Eglaines pagasts - Kalkūnes pagasts - Kalupes pagasts - Laucesas pagasts - Līksnas pagasts - Maļinovas pagasts - Medumu pagasts - Naujenes pagasts - Nīcgales pagasts - Salienas pagasts - Skrudalienas pagasts - Sventes pagasts - Tabores pagasts - Vaboles pagasts - Vecsalienas pagasts - Višķu pagasts

Demogrāfija

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Likvidācija 
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu"  un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu"  2009. gada 1. jūlijā Daugavpils rajons tika likvidēts un tā teritorijā izveidoti:
 Daugavpils novads 
 Ilūkstes novads.

Skatīt arī 
 Latvijas administratīvais iedalījums (2009)

Atsauces 

Latvijas rajoni
Aizkraukles rajons

Aizkraukles rajons () bija administratīvā iedalījuma vienība LPSR (kā Stučkas rajons 1967-1990) un Latvijas Republikas (1990-2009) sastāvā. Tas atradās Vidzemē un Sēlijā un robežojās ar Bauskas, Ogres, Madonas un Jēkabpils rajonu, kā arī ar Lietuvu. Rajona centrs bija Aizkraukle.

Izveide un reorganizācija 
Stučkas rajons tika izveidots 1967. gada 10. janvārī no Bauskas rajonam, Jēkabpils rajonam un Ogres rajonam pievienotajām 1956.-1959. gadā likvidēto Jaunjelgavas, Neretas un Pļaviņu rajonu daļām. Pēc Latvijas Republikas atjaunošanas 1990. gadā tas tika pārdēvēts par Aizkraukles rajonu un tajā esošie ciemi tika pārdēvēti par pagastiem.

Teritoriālais iedalījums (1983)

Pilsētas 
 Jaunjelgava ar lauku teritoriju
 Pļaviņas
 Stučka ar lauku teritoriju

Pilsētciemati 
 Koknese ar lauku teritoriju
 Nereta ar lauku teritoriju
 Skrīveri ar lauku teritoriju

Ciemi 
Aiviekstes - Bebru - Daudzeses - Iršu - Klintaines - Kurmenes - Mazzalves - Pilskalnes - Seces - Staburaga - Sunākstes - Taurkalnes - Vietalvas - Zalves

Teritoriālais iedalījums (2008)

Pilsētas 
 Aizkraukle
 Jaunjelgava ar lauku teritoriju
 Pļaviņas

Novads 
Aizkraukles novads

Pagasti 
Aiviekstes - Bebru - Daudzeses - Iršu - Klintaines - Kokneses - Kurmenes - Mazzalves - Neretas - Pilskalnes - Seces - Sērenes - Skrīveru - Staburaga - Sunākstes - Valles - Vietalvas - Zalves

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Likvidācija 
Saskaņā ar 1998. gadā pieņemto "Administratīvi teritoriālās reformas likumu"  un 2008. gada "Administratīvo teritoriju un apdzīvoto vietu likumu"  2009. gada 1. jūlijā Aizkraukles rajons tika likvidēts un tā teritorijā tika izveidotas šādas pašvaldības:
 Aizkraukles novads
 Kokneses novads
 Neretas novads
 Pļaviņu novads
 Skrīveru novads
 Jaunjelgavas novads

Skatīt arī 
 Latvijas administratīvais iedalījums (2009)

Saites 
 Aizkraukles rajona padome

Atsauces 

Latvijas rajoni
Prazeodīms

Prazeodīms ir ķīmiskais elements ar simbolu Pr un atomskaitli 59. Tas ir trešais elements lantanīdu grupā, un tradicionāli tiek uzskatīts par vienu no retzemju metāliem. Prazeodīms ir mīksts, sudrabbalts, kaļams un elastīgs metāls ar nozīmīgām magnētiskām, elektriskām, ķīmiskām un optiskām īpašībām.

Dabā prazeodīms vienmēr atrodams kopā ar citiem retzemju metāliem. Tas ir ceturtais visbiežāk sastopamais retzemju metāls. Zemes garozā ir aptuveni 9,1 daļiņa no miljons daļiņām. Prazeodīmu lieto dažiem magnija sakausējumiem un prazeodīma savienojumus lieto par keramikas krāsām. Savienojumos prazeodīmam var būt oksidēšanas pakāpes +2, +3 un +4.

Izotopi 
Dabā ir sastopams tikai viens stabils prazeodīma izotops, tas ir, prazeodīms-141. Laboratorijas apstākļos mākslīgi ir iegūti prazodīma izotopi, kuru masas skaitlis ir no 121 līdz 159. Stabilākais no tiem ir prazeodīms-143, kura pussabrukšanas periods ir 13,57 dienas.

Izmantošana 
Prazeodīma jonus pielieto kodolu magnētiskās rezonanses (KMR) metodē kā nobīdes reaģentu. Prazeodīms ir būtisks metāls piroforā sakausējumā veidošanā, ko izmanto šķiltavās. Prazeodīma oksīds piešķir stiklam iedzeltenu krāsu; šāds stikls aiztur infrasarkano starojumu, tāpēc stikls tiek izmantot metinātāju aizsargbriļļu gatavošanā. Prazeodīms padara stiklu arī dzidrāku. Prazeodīma sāļus izmanto emaljas un stikla krāsošanā. Lidmašīnu dzinējos tiek izmantoti augstas stiprības materiāli, kuru veido prazeodīma un magnija sakausējumi.

Iegūšana 
Prezeodīmu galvenokārt iegūst no divu veidu minerāliem — monazīta un bastnazīta. Gadā vidēji iegūst 2500 tonnas prazeodīmu. Visvairāk tas tiek iegūts Ķīnā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Brazīlijā, Indijā, Šrilankā un Austrālijā.

Vēsture 
1841. gadā zviedru ķīmiķis Karls Gustafs Mosanders (Carl Gustaf Mosander) no retzemju metāliem ieguva vielu, ko nosauca par didīmu. 1885. gadā austriešu ķīmiķis Karls Auers fon Velzbahs (Carl Auer von Welsbach) šo vielu sadalīja un ieguva divus ķīmiskos elementus — prazeodīmu un neodīmu. Vārds ‘prazeodīms’ ir cēlies no grieķu vārdiem  (prásinos — ‘zaļš’) un  (didymos — ‘dvīnis’).

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīmiskie elementi
Lantanīdi
Piekļuve

Piekļuve ir datu izvades, ievades vai modifikācijas operāciju vispārināts apzīmējums, ko izmanto datoru vai datoru tīklu funkcionēšanas aprakstos.

Piekļuvi var nodrošināt:
 tīkla elementiem, resursiem un ar tiem saistītām iekārtām;
 abonenta līnijai;
 infrastruktūrai, ieskaitot ēkas, kabeļu līnijas un antenas;
 atbilstošām programmatūras sistēmām, ieskaitot operētājsistēmas;
 numura translācijai vai sistēmām, kas piedāvā līdzīgas iespējas;
 fiksētajiem un mobilajiem elektronisko sakaru tīkliem, to resursiem, īpaši viesabonēšanas pakalpojumiem;
 ciparu televīzijas ierobežotas piekļuves sistēmām;
 virtuālo tīklu pakalpojumiem;

Piekļuves laiks 
Piekļuves laiks (access time) - laiks, kas nepieciešams, lai atmiņa saņemtu un apstrādātu pieprasījumu (šo laiku nosaka atmiņas latentums)

Datoru arhitektūra
Raglapju dzimta

Raglapju dzimtā (Ceratophyllaceae) tikai viena ģints - , kas ir izplatīta visā pasaulē, no polārā loka līdz tropiem. Raglapes vienmēr ir pilnīgi iegremdētas ūdenī, un nekad neaug uz sauszemes - tām nav sakņu. Barības un minerālvielas uzsūc ar visu auga virsmu.Lapas ir sakārtotas mieturos. Viendzimuma, vienmājas ziedi ir neuzkrītoši un izvietojas lapu žāklēs. Auglis — riekstiņš. Latvijā ir konstatētas 2 sugas.
Personālūnija

Personālūnija ir divu vai vairāku monarhisku valstu savienība viena valdnieka virsvadībā. Personālūnijā atšķirībā no citām savienībām abu (vai vairāku) valstu savienība realizējas tikai caur valdnieka personu, piemēram, abu valstu monarhiem stājoties savstarpējā savienībā vai vienas valsts monarham tajā pašā laikā esot arī otras valsts monarham. Atsevišķajām valstīm saglabājas sava iekšējā valsts struktūra, likumdošana, paražas utt.

Mūsdienās 
Kopš 1931. gada kā personālūnija formāli pastāv bijušo Britu impērijas koloniju Karaļvalstu Sadraudzība (). Lai arī  dalībvalstis formāli atzīst Apvienotās Karalistes monarhu Elizabeti II par savas valsts galvu, lielākā daļai dalībvalstu ir savi valsts vadītāji.   
Bez Apvienotās Karalistes tajā ietilpst arī Kanāda (kopš 1931), Austrālija (kopš 1939), Jaunzēlande (kopš 1947) Kuka salas un Niue, Jamaika (kopš 1962), Barbadosa (kopš 1966), Bahamu Salas (kopš 1973), Grenāda (kopš 1974), Papua-Jaungvineja (kopš 1975), Tuvalu (kopš 1978), Zālamana salas (kopš 1978), Sentvinsenta un Grenadīnas (kopš 1979), Sentlūsija (kopš 1979), Antigva un Barbuda (kopš 1981), Beliza (kopš 1981), Sentkitsa un Nevisa (kopš 1983).

Vēsture  
 Krēvas ūnija (1386–1569), vēlāk reālūnija,
 Kalmāras ūnija (1389–1521), 
 Livonijas un Lietuvas personālūnija (1561–1566), vēlāk Livonijas un Lietuvas reālūnija,
 Zviedrijas un Polijas personālūnija (1594–1599),
 Anglijas un Skotijas personālūnija (1603–1707), vēlāk reālūnija,
 Brandenburgas un Prūsijas personālūnija (1618–1657/1660), 
 Saksija un Polijas personālūnija (1697–1763) 
 Lielbritānijas un Hanoveres personālūnija (1714–1837).

Politiskās sistēmas
Raglapes

Raglapes (Ceratophyllum) — raglapju dzimtas viengadīgā ģints, kas izplatītas visā pasaulē. Ūdenī iegrimuši peldoši augi bez saknēm. Stublājs ir tievs, zarots, 50 — 150 cm garš, bet var sasniegt arī līdz 2-3 metru garumu. Lapas sakārtotas mieturos, vienkārt līdz četrkārt dakšveidīgas, dalītas lineārās daļās. Visas augu daļas ir pārklātas ar kutikulas kārtu. Viendzimuma, vienmājas ziedi ir neuzkrītoši un izvietojas lapu žāklēs. Kauslapas sievišķajiem ziediem ap 12, bet vīrišķajiem - 9 līdz 10, apakšējā daļā saaugušas caurulītē. Putekšņlapas 10 līdz 20, augļlapa viena. Apputeksnēšana notiek zem ūdens. Putekšņlapas, nogatavojoties, atraujas un paceļas ūdens virspusē. Tad putekšnīcas atveras un putekšņi, būdami nedaudz smagāki par ūdeni nolaižas uz ziediem, tos apputeksnējot. Auglis — riekstiņš. Raglapes aug dažādos dziļumos, sasniedzot līdz pat 9 metru dziļumu. Tās ir ļoti jūtīgas uz gaismu, un spilgtā apgaismojumā tās iet bojā. Optimālajā dziļumā tās labi vairojas, izspiežot visus citus augus, un izveido lielas audzes, apgrūtinot laivu kustību. Augi ir diezgan pieticīgi, un tos bieži vien lieto, kā akvāriju augus.
Latvijā sastopamas 2 sugas:  bieži aug stāvošos un lēnu tekošos ūdeņos visā Latvijas teritorijā.  ir sastopama reti, Rīgas līča piekrastē un tā tuvumā. Tās dabiskais areāls atrodas vairāk uz dienvidiem. Šī suga ir iekļauta Latvijas Sarkanajā grāmatā 2.kategorijā.
Ģints sugu sastāvs pasaulē dažādiem autoriem ir atšķirīgs — no 3 līdz 30. Daudzas sugas tiek uzskatītas par pasugām, jo savā starpā tās maz atšķiras.

Klasifikācija 
Ģints 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Raglapju dzimta
Kārlis Ernsts fon Bērs

Kārlis Ernsts fon Bērs (, dzimis  Pībē (Piibe), miris  Tērbatā) bija vācbaltiešu biologs, viens no embrioloģijas pamatlicējiem.

Dzīvesgājums 
Kārlis Ernests fon Bērs bija cēlies no bruņinieku Bēru dzimtas Igaunijas atzara (Ritter von Baer, Edler von Huthorn). Mācījās Rēveles Domskolā un Tērbatas universitātē. Pēc tam studēja Berlīnē, Vīnē un Vircburgā. Bijis vācbaltu studentu korporācijas Estonia biedrs. Kopš 1817. gada bija profesors Kēnigsbergas universitātē. 1834. gadā pārcēlās uz Sanktpēterburgu, kur darbojās Pēterburgas Zinātņu akadēmijā. Pēdējos dzīves gadus (1867-76) pavadīja Tērbatā (Tartu), kur kļuva par vienu no redzamākajiem darvinisma kritiķiem.

Interesējies par embrioloģiju (cita starpā atklājis notohordu), antropoloģiju (kraniometriju). Viens no pirmajiem lietojis jēdzienu bioloģiskais laiks. 

Devies vairākās ekspedīcijās (uz Novaju Zemļu, Kaspijas jūru, Lapzemi). Krievijas Ģeogrāfijas biedrības dibinātājs un pirmais priekšsēdētājs.

Tartu Bēram uzcelts piemineklis, bet uz 2 Igaunijas kronu banknotes bija Bēra portrets.

Ārējās saites 

1792. gadā dzimušie
1876. gadā mirušie
Biologi
Antropologi
Entomoloģija
Vācbaltieši
Igaunijas cilvēki
Tartu Universitātes absolventi
Rietumviru apriņķī dzimušie
Bērs

Bērs var būt:
 bērs jeb bēris — zirga krāsa;

Cilvēki ar šādu uzvārdu 
 Alberts Bērs (Albert Behr; 1860―1919) — vācbaltiešu izcelsmes ārsts psihiatrs, Strenču psihiatriskās slimnīcas pirmais direktors;
 Heinrihs fon Bērs (Heinrich von Behr; 1902―1983) — vācbaltiešu izcelsmes Vācijas virsnieks;
 Isašars Falkensons Bērs (Isaschar Falkensohn Behr; 1746―1817) — ebreju izcelsmes vācu/krievu dzejnieks un ārsts;
 Johans Kārlis Ulrihs Bērs (Johann Karl Ulrich Bähr; 1801—1869) — vācbaltiešu izcelsmes Vācijas gleznotājs;
 Kārlis Ernsts fon Bērs (Karl Ernst von Baer; 1792—1876) — vācbaltiešu biologs.
 Vilhelms Bērs  (Wilhelm Beer; 1797—1850)— vācu astronoms.

Skatīt arī 
 Bers
 Fon Bēri
 Van Bērs

Uzvārdi
Jāns Kirsipū

Jāns Kirsipū (, dzimis  Tartu) ir igauņu riteņbraucējs, savulaik dzīvoja un sportoja Francijā. 12 reizes piedalījies Tour de France, bet nevienu reizi nav finišējis. Viņam ir vairāku posmu uzvaras un 1999. gadā viņš 6 dienas valkāja dzelteno (līdera) krekliņu. 2006. gada oktobrī viņš paziņoja par sportista karjeras beigām.

2007. gada oktobrī viņš kļuva par profesionālās Latvijas riteņbraukšanas komandas Rietumu Banka-Rīga treneri. Viņš joprojām turpināja braukt Igaunijas sacensībās, 2007. gadā uzvarot braucienā ar atsevišķu startu, bet 2008. gadā kļūstot par uzvarētāju šosejas braucienā.

2008. gada nogalē viņš paziņoja par atgriešanos profesionālajā sportā 39 gadu vecumā. Viņš plānoja braukt nelielā Beļģijas komandā Geofco-Jartazi.

Atsauces

Ārējās saites 

1969. gadā dzimušie
Igaunijas riteņbraucēji
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tartu dzimušie
Lencs

Lencs var būt:

 Frīdrihs Dāvids Lencs (Friedrich David Lenz; pirms 1745—1809) — vācbaltiešu mācītājs un literāts, pasniedzējs;
 Emīls Lencs (Heinrich Friedrich Emil Lenz; 1804—1865) — vācbaltiešu fiziķis;
 Jakobs Mihaels Reinholds Lencs (Jakob Michael Reinhold Lenz; 1751—1792) — vācbaltiešu rakstnieks;
 Kristiāns Dāvids Lencs (Christian David Lenz; 1720—1798) — Vidzemes superintendants;
 Leonīds Lencs (dzimis 1947) — latviešu aktieris;
 Roberts Lencs (Robert Lenz; 1833—1903) — vācbaltiešu fiziķis un ģeogrāfs;
 Zigfrīds Lencs (Siegfried Lenz; dzimis 1926) — vācu rakstnieks.

Skatīt arī 
 Lenz

Uzvārdi
Lenz

Lenz var būt:

 Emīls Lencs (Heinrich Friedrich Emil Lenz) (1804-1865) —- vācbaltiešu fiziķis
 Jakobs Lencs (Jakob Michael Reinhold Lenz) (1751-1792) —- vācu rakstnieks
 Zigfrīds Lencs (Siegfried Lenz) (1926-) —- vācu rakstnieks

Skatīt arī 
 Lencs

Uzvārdi
Asterveidīgie

Asterveidīgo klada (Asteridae), arī Asteru apakšklase, iekļauj sevī visattīstītākās divdīgļlapju augu grupas, kuras raksturojas ar daudzām progresīvām īpatnībām. Kau arī apakšklasē ir arī koki un krūmi, taču lielākā daļa ir lakstaugi, pārsvarā viengadīgie. Zieda daļu skaits apakšklasei ir neliels, bet vienmēr nemainīgs. Ziedi parasti ir divdzimumu, lielā mēra specializējušies apputeksnēšanai ar kukaiņu starpniecību. Ginecejs vienmēr ir cenokarps, ar 2-5 augļlapām. Raksturīgā zieda formula ir Ca(5)[Co(5)A(5)]G(2).

Sistemātika

APG IV sistēma 
Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma),  asterveidīgo augu kladifikācijā ir šāda:

Agrākā klasifikācija 
Asteridae bija pati lielākā divdīglapju apakšklase ar apmēram 3500 ģintīm un 65000 sugām. 
Apakšklasē bija 11 rindas:

Atsauces
Gadolīnijs

Gadolīnijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Gd un atomskaitli 64. Tas ir sudrabbalts, mīksts metāls. Salīdzinot ar citiem lantanīdiem, tas ir relatīvi stabils gaisā (oksidējas lēnām). Gadolīniju iegūst no polimetāliskajām rūdām. Gadolīniju galvenokārt lieto dažādiem sakausējumiem, tas palielina tērauda korozijas izturību augstās temperatūrās. Gadolīnija savienojumus lieto par luminoforiem kineskopos un par magnētiskās rezonanses kontrastvielu. Savienojumos gadolīnijam var būt oksidēšanas pakāpes +2 un +3.

Ārējās saites 

Ķīmiskie elementi
Lantanīdi
Pekina

Pekina jeb Beidzjina ( (Běijīng Shì)) ir pilsēta Ķīnas ziemeļos. Tā ir Ķīnas galvaspilsēta un otra lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Viena no četrām Ķīnas pilsētām, kurām ir provinces tiesības. Ķīnas galvenais politiskais centrs.

Pekinā notika 2008. gada vasaras olimpiskās spēles.

Vēsture 
Apmetnes Pekinas teritorijā bija jau 1. gadsimtā p. m. ē. Karojošo valstu periodā Pekinā bija Janas galvaspilsēta Dži (Ji), tomēr VI gadsimtā tā tika pamesta.

12. gadsimtā Pekinas teritorijā atradās viena no kitanu Liao dinastijas valsts galvaspilsētām. 1125. gadā pilsētu iekaroja jurčenu Dzjiņ dinastija un izveidoja šeit savu galvaspilsētu, bet 1215. gadā to pilnībā nopostīja mongoļi. 1264. gadā Mongoļu impērijas kagans Hubilajs šeit izveidoja savu galvaspilsētu — Dadu, kura bija mūsdienu Pekinas priekštece.

1403. gadā trešais Minu imperators Jongls (Yongle) pārcēla Minu impērijas galvaspilsētu no Nankinas uz Pekinu. Drīz pēc tam (1406—1420) tika uzcelta Aizliegtā pilsēta — Ķīnas imperatoru rezidence.

Kad mandžūri 1616. gadā gāza Minu dinastiju un nodibinājās Cinu dinastija, par Ķīnas galvaspilsētu saglabājās Pekina.

1911. gadā Ķīnā notika Siņhajas revolūcija un tika nodibināta republika. 1928. gadā Gomindāna valdība par Ķīnas galvaspilsētu pasludināja Nankinu, bet Pekinu pārsauca no Beijing (Ziemeļu galvaspilsēta) uz Beiping (Ziemeļu miers). Ķīnas-Japānas kara laikā 1937. gada 29. jūlijā Pekinu ieņēma Japānas karaspēks. Pilsētu atkal pārsauca par Ziemeļu galvaspilsētu, un šeit atradās Ziemeļķīnas japāņu marionešu valdība. Pēc Japānas kapitulācijas Otrā pasaules karā pilsētu atkal pārsauca par Ziemeļu mieru.

Ķīnas Pilsoņu kara laikā 1949. gada 31. janvārī pilsētu ieņēma komunistu karaspēks, un 1. oktobrī Mao Dzeduns Tjaņaņmeņa vārtos deklarēja Ķīnas Tautas republiku. Dažas dienas vēlāk Pekina atkal ieguva savu nosaukumu — Ziemeļu galvaspilsēta.

1989. gadā no 14. aprīļa līdz 4. jūlijam Tiaņaņmeņa laukumā notika protesti, kuros pieprasīja Ķīnas politiskās dzīves liberalizāciju. Protesti tika vardarbīgi apspiesti un bojā gāja vismaz 400 protestētāju.

Cilvēki 
Pekinā dzimuši
 Cjaņluns (乾隆/Qianlong, 1711—1799) — Ķīnas imperators (1735—1796)
 Čeņs Kaige (陳凱歌/Chén Kǎigē, 1952) — kinorežisors
 Džets Lī (李連杰/Lǐ Liánjié, 1963) — kinoaktieris
 Lao Še (老舍, Lao She, 1899—1966) — rakstnieks
 Pu I (溥儀/Puyi, 1906—1967) — Ķīnas imperators (1908—1912)
 Se Dzjuņa (謝軍/Xiè Jūn) — šahiste
 Šana Sa (Shan Sa, 1972) — rakstniece
 Faje Vona (王菲/Wang Fēi/Faye Wong, 1969) — dziedātāja un aktrise
 Žana Ziji (章子怡/Zhang Ziyi, 1979) — aktrise

Atsauces

Ārējās saites 

 Virtuālā Pekina
Oglekļa monoksīds

Oglekļa monoksīds (tvana gāze, tvans, CO) ir bezkrāsaina indīga, degtspējīga gāze bez garšas un smaržas, nedaudz vieglāka par gaisu. CO pieder pie sāļus neradošajiem oksīdiem. Oglekļa monoksīds veidojas visu oglekli saturošo vielu nepilnīgas sadegšanas procesos. Oglekļa monoksīdu (sintēzes gāzes sastāvā) plaši lieto par metanola izejvielu. Tas arī ir viens no sintētiskās dīzeļdegvielas un benzīna ražošanas starpproduktiem (ražojot no akmeņoglēm). Oglekļa monoksīdu ģeneratorgāzes veidā agrāk lietoja par degvielu, ja nebija pieejami naftas produkti.

Iegūšana 
CO var iegūt no oglekļa un skābekļa: sākotnēji ogleklis sadeg skābeklī un veidojas oglekļa dioksīds (reakcija ir eksotermiska):

 C + O2 → CO2

Tad kvēlojošās ogles to reducē par oglekļa monoksīdu (reakcija ir endotermiska):

 C + CO2 → 2CO

Toksikoloģija 

Saindēšanās ar oglekļa monoksīdu notiek pēc tāda paša mehānisma, kā ar zilskābi un cianīdiem. Oglekļa monoksīds veido ļoti stabilu kompleksu (karboksihemoglobīnu) ar asinīs esošo hemoglobīnu, tādējādi hemoglobīns zaudē spēju pārnest skābekli. Saindēšanās ar tvana gāzi notiek ugunsgrēku laikā; atrodoties noslēgtās telpās, kur darbojas iekšdedzes dzinēji (garāžās); nepareizi ekspluatējot autonomās apkures iekārtas (pārāk agri noslēdzot krāsnis vai darbinot gāzes apkures iekārtas nepietiekamas skābekļa padeves apstākļos). Latvijā no tvana gāzes ik gadu mirst ap 150 cilvēku.

Saindējoties ar CO, vieglos gadījumos novērojamas galvassāpes, reibonis, nelaba dūša, vemšana, ādas piesārtums, paātrināta sirdsdarbība un paaugstināts asinsspiediens. Smagāk saindējoties, sākas miegainība, pēc tam samaņas zaudēšana, krampji, koma. Ja CO iedarbība turpinās, apstājas elpošana un sirdsdarbība, iestājas nāve. Pēc saindēšanās novēršanas bieži novērojamas smagas komplikācijas, kā smadzeņu asinsrites traucējumi, miokarda infarkts, redzes un dzirdes traucējumi.
    
Vieglas saindēšanās gadījumā cietušais nekavējoties jānogādā tīrā gaisā, var dot dzert stipru tēju vai kafiju, ostīt vati ar ožamo spirtu. Smagi saindējies cilvēks jāiznes tīrā gaisā (glābējiem jāuzmanās nesaindēties pašiem), jāatpogā apkaklīte un josta, jānodrošina miers un siltums. Nekavējoties jāizsauc ātrā medicīniskā palīdzība. Jādod skābekļa spilvens, bet tālākā ārstēšana veicama slimnīcā.

Skatīt arī 

 Oglekļa dioksīds (ogļskābā gāze)

Ārējās saites 
 Oglekļa monoksīds 
  10 eiro vai dzīvība? Lasītāja: es gandrīz nomiru un vēlos izglābt citus

Atsauces 

Oglekļa oksīdi
Limerika

Limerika (, ) ir trešā lielākā Īrijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita, Limerikas grāfistes centrs. Atrodas Īrijas dienviddaļā pie Šenonas upes, netālu no Šenonas līča.

Netālu no Limerikas atrodas Šenonas starptautiskā lidosta.

Vēsture 

Limeriku 812. gadā nodibināja vikingi šeit izveidojot apmetni. 1195. gadā normāņi karaļa Džona vadībā ieņēma Limeriku. Ap 1200. gadu tika pabeigta Limerikas pils būvniecība.

1642. gadā Limeriku pārņēma īru konfederāti, tomēr 1651. gadā Olivera Kromvela spēki ieņēma pilsētu. 1691. gadā šeit tiek noslēgts Limerikas miera līgums.

Tāpat kā pārējā Īrija, Limerika smagi cieta kartupeļu bada laikā XIX gadsimta vidū.

Izvēršoties neatkarības cīņām, angļu varas iestādes 1919. gadā Limeriku pasludināja par īpašu militāro zonu, kurā ieeja un izeja atļauta tikai ar caurlaidēm. 1920. gada aprīlī pilsētā izcēlās sadursmes starp iedzīvotājiem un britu katraspēku. 1921. gada 6. martā britu paramilitārās grupas naktī nogalināja pilsētas mēru un tā sievu. Īrijas pilsoņu kara laikā 1921. gadā Limerikā notika ielu cīņas.

Pēckara gados Limerikas reģions bija viens no visnelabvēlīgākajiem un nabadzīgākajiem valstī. Tomēr Īrijas ekonomikas uzplaukums XX gadsimta 90. gados (Ķeltu tīģeris), nodrošināja strauju ekonomisko uzplaukumu, sevišķi transportā un informācijas tehnoloģiju sektorā.

Cilvēki 

Limerikā dzimuši:

 Elizabete Anskomba (G. E. M. Anscombe) (1919-2001) - filozofe
 Aphex Twin (1971-) - elektroniskās mūzikas autors
 Ričards Heriss (Richard Harris) (1930-2002) - aktieris
 Fergus Lolers ( Fergus Lawler ) - the Cranberies bundzinieks

Īrijas pilsētas
Ankorvats

Ankorvats ( — ‘Ankoras templis’) ir tempļu, piļu, ūdenskrātuvju un kanālu komplekss Ankorā, Kambodžas ziemeļaustrumos, netālu no Sīemrīebas pilsētas. To 12. gadsimtā sākumā uzsāka celt Khmeru impērijas valdnieks Surjavarmans II kā viņa valsts templi un galvaspilsētu. Sākotnēji Ankorvats bija hinduisma templis, kas veltīts dievietei Višnu, bet vēlāk tas bija budistu templis. Ankorvats ir ļoti labi saglabājies, un tas ir khmeru arhitektūras klasiskā stila paraugs. Ankorvats ir kļuvis par Kambodžas simbolu, un tas ir attēlots valsts karogā. Mūsdienās Ankorvats ir tūristu galvenais apskates objekts Kambodžā.

Ankorvats ir slavens ar to, ka ir lielākais templis pasaulē, tas ir iekļauts Ginesa rekordu grāmatā kā lielākā reliģiskā celtne. Ankorvata kopējā platība ir 162,6 hektāri. Ankorvats ir galvenais Ankoras reliģisko un laicīgo tempļu un klosteru kompleksa elements.

Ankorvats bija viens no kandidātiem kā jaunais pasaules brīnums, tomēr tas netika par tādu atzīts.

Vēsture 
Ankorvatu 12. gadsimta sākumā uzsāka celt Khmeru impērijas valdnieks Surjavarmans II kā viņa valsts templi un galvaspilsētu. Tas tika uzcelts pavisam netālu no iepriekšējās galvaspilsētas Baphuonas. 1177. gadā templi izpostīja tradicionālie khmeru ienaidnieki čampi. Tempļa celtniecību pabeidza Džajavarmans VII, kas valdīja no 1181. līdz 1218. gadam. Sākotnēji Ankorvats bija hinduisma templis, kas veltīts dievietei Višnu. 1432. gadā khmeri savu galvaspilsētu pārcēļa uz Pnompeņu, līdz ar to templī sāka saimniekot budistu mūki. Tas joprojām mūsdienās ir budistu templis.

Viens no pirmajiem eiropiešiem, kas ieraudzīja Ankorvatu, bija portugālis Antonio da Madalena (António da Madalena). Viņš Angorā pirmo reizi nokļuva 1586. gadā. Ankorvatu eiropieši sāka detalizēti pētīt, kad khmeri nonāca Franču Indoķīnas sastāvā.

Atsauces

Ārējās saites 

Hinduisms
Budistu tempļi
Apskates vietas Kambodžā
Ginesa rekordu grāmata
Arheoastronomija
Rihards Dubra

Rihards Dubra (dzimis , Rīgā) ir latviešu komponists.

Dzīvesgājums 
Rihards Dubra dzimis Rīgā, visu mūžu dzīvo Jūrmalā.

1971. gadā sācis mācības Jūrmalas Mūzikas skolas klavieru klasē, no 1978. līdz 1982. gadam mācās Emīla Dārziņa speciālajā mūzikas vidusskolā teorijas nodaļā, kur viņa pasniedzēji ir Jāzeps Lipšāns un Ģederts Ramans. No
1982. līdz 1989. gadam studē Konservatorijas Kompozīcijas klasē pie profesora Ādolfa Skultes, kuru uzskata par savu mīļāko skolotāju.

No 1985.-2015. gadam strādā Jūrmalas mūzikas vidusskolā par mūzikas teorijas un kompozīcijas skolotāju. No 2016. gada - Ventspils Mūzikas Vidusskolas mūzikas teorijas un kompozīcijas pasniedzējs. No 1994. līdz 1996. gadam studē Latvijas Mūzikas akadēmijas maģistratūrā profesora Jura Karlsona klasē. Strādājis par Rīgas Sāpju Dievmātes baznīcas ērģelnieku (1994.-1995.), kopš 1999. gada piedalās Rīgas Svētās Marijas Magdalēnas baznīcas mūzikas dzīves veidošanā

Galvenie daiļrades žanri: simfoniskā, kora un vokāli instrumentālā mūzika. Pamatā raksta garīga satura mūziku, izmantojot Bībeles tekstus vai tematiku. Liela interese par gregoriku, renesanses un baroka mūziku. Šo laikmetu tehniskie paņēmieni tiek mūzikā sakausēti ar 20. gadsimta minimālisma stilu un sonoristiku.

Par skaņdarbu Te Deum XXIII Vispārējo latviešu dziesmu svētku Garīgās mūzikas koncertā saņēmis Latvijas Lielo mūzikas balvu 2003.

Galvenie skaņdarbi 
 Te Deum, 
 Divas simfonijas lielam orķestrim, 
 4 mazas simfonijas, 
 Mystery of His Birth kamerorķestrim 
 Koncerts orķestrim ar klavierēm, 
 Opera "Suitu Sāga", 
 "My Soul Doth Magnify the Lord" oratorija, 
 "Cantus Orationis" - koncerts saksafonam un ērģelēm, 
 "Accedite Gentes" oratorija, 
 "Levavi oculos meos in montes" oratorija, 
 "Omnes sitientes venite ad aquas"oratorija, 
Oratorija "Marija"
Oratorio in Natali gaudium 
 pāri par 100 motetēm korim, 
 ērģeļu skaņdarbi, 
 klavieminiatūras, 
 dziesmas bērnu korim

Atsauces

Ārējās saites 
 Rihards Dubra, Lolita Fūrmane, biogrāfija Latvijas Mūzikas informācijas centra mājaslapā
 Rihards Dubra, īsa biogrāfija portālā music.lv
 Rihards Dubra, komponista profils Latvijas Radošo savienību padomes mājaslapā
 Riharda Dubras darbu saraksts Musica Baltica mājaslapā

1964. gadā dzimušie
Latviešu komponisti
Latvijas ērģelnieki
Rīgā dzimušie
Bertijs Aherns

Patriks Bartolemjū Aherns (Patrick Bartholemew Ahern/Pádraig Parthalán Ó hEachthairn), plašāk pazīstams kā Bertijs Aherns (Bertie Ahern) (dzimis 1951. gada 12. septembrī Dublinā ) ir īru politiķis, desmitais Īrijas premjers (Taoiseach). Ieņema amatu no 1997. gada līdz 2008. gadam. Kopš 1994. gada Aherns ir nacionālistu partijas Fianna Fail (Īrijas kareivji).

Dzimis 1951. gadā tradicionālu īru republikāņu ģimenē. 14 gadu vecumā sācis nodarboties ar politiku, izlīmēdams aģitācijas materiālus. No 1977. gada Aherns ir Īrijas parlamenta (Dáil Éireann) deputāts (Teachta Dála). Bijis arī lauksaimniecības un finanšu ministrs.

1998. gadā parakstīja Belfāstas vienošanos, kura dod cerību uz Ziemeļīrijas konflikta atrisināšanu. Īrijas ekonomika Aherna vadības laikā piedzīvojusi izaugsmi.

2004. gada pirmajā pusē Aherns bija Eiropas Komisijas prezidents. Šajā laikā ES tika uzņemtas desmit jaunas dalībvalstis (arī Latvija).

1951. gadā dzimušie
Dublinā dzimušie
Īrijas politiķi
Aristokrātija

Aristokrātija ( (aristokratia), no ἄριστος (aristos) — 'labākais'; κράτος (kratos) — 'vara') ir valsts pārvaldes forma, kur valsts vara koncentrējas šaura valsts iedzīvotāju loka — aristokrātu — rokās. Aristokrāti šo statusu var ieņemt, pateicoties tam, ka izglītības, kultūras, gudrības, slavenu priekšteču vai pārticības ziņā tiek uzskatīti par piemērotākajiem valsts vadīšanai. Teorētiski aristokrātiska valsts pārvaldes forma ir vidū starp monarhiju, kur vara koncentrējas viena cilvēka rokās, un demokrātiju, kur vara nomināli pieder visiem valsts pilsoņiem un to tieši realizē to vēlēti pārstāvji.

Aristokrātiska valsts pārvaldes forma pastāvēja atsevišķos Senās Grieķijas, Senās Romas, kā arī viduslaiku vēstures posmos. Mūsdienās aristokrātiskas valsts pārvaldes formas nepastāv, lai gan atsevišķi elementi sastopami daudzu valstu pārvaldes institūcijās.

Skatīt arī 
 Demokrātija
 Monarhija
 Oligarhija
 Teokrātija

Atsauces

Ārējās saites 
 Encyclopaedia Britannica ieraksts 

 
Dižciltīgie
Ārlavas baznīca

Ārlavas evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu baznīca Talsu novada Ārlavas pagasta ziemeļos, uz dienvidrietumiem no Popervāles. Ārlavas baznīca ir lielākā lauku baznīca Talsu novadā, tajā ir kristīts Krišjānis Valdemārs. Baznīcas kancele, ērģeles (ar Kultūrkapitāla fonda atbalstu tika restaurētas 1999. gadā), ērģeļu luktas un altāris ir vietējās nozīmes mākslas pieminekļi.

Baznīcas celtniecība un vēsture 
Senākās rakstiskās liecības par Ārlavas draudzes () baznīcu ir saglabājušās no 1383. gada. Koka baznīca tika uzcelta 17. gadsimta otrajā pusē un 1728. gadā tā kopā ar mācītājmuižu vēl bija labā stāvoklī. Savukārt 1777. gada apskates protokolā tika norādīts, ka visa baznīca un jumts atrodas sliktā stāvoklī. Apkārtējie muižu īpašnieki un patroni pieņēma lēmumu par jaunas baznīcas celtniecību. Mūra baznīcas celtniecība pabeidza 1793. gadā. Pašreizējo neogotisko izskatu baznīca ieguva pēc pārbūves (1862—1863), kad tā tika paplašināta un torņa smaile paaugstināta par 30 pēdām. 

Kādreiz Ārlavas mācītāja pārziņā atradusies arī zviedru apdzīvotā Roņu sala ar trim kapelām. Ārlavas draudzei bija filiāles Valdemārpilī un Rojā, kas 20. gadsimta trīsdesmitajos gados kļuva par pastāvīgām draudzēm.

Atjaunošana un altārgleznas restaurēšana tika veikta 1936. gadā. Altārgleznu "Kristus apraudāšana" bija gleznojis J. Rētermans Drēzdenē 1871. gadā. Glezna 1908. gadā tika nosūtīta restaurācijai uz Drēzdeni. Tur to paturēja muzejs, bet vietā tika atsūtīta kopija.

No pazīstamiem Ārlvas draudzes mācītājiem minami Frīdrihs Gustavs Mačevskis (mācītājs no 1786. līdz 1813. gadam), Kārlis Frīdrihs Jēkabs Hūgenbergers (mācītājs no 1814. līdz 1851. gadam), Alberts Grīns (mācītājs no 1891. līdz 1906. gadam, kad nogalināts), Jūliuss Jēnihs (mācītājs no 1906. līdz 1939. gadam). Kārļa Frīdriha Jēkaba Hūgenbergera dēls Kārlis Valentīns Emīls Hūgenbergers arī kļuva par mācītāju, bet Krišjāņa Valdemāra tēvs Mārtiņš bija Ārlavas mācītāja palīgs.

Ārējās saites 
 
 Ārlavas baznīcas oficiālā vietne 

Luterāņu baznīcas Latvijā
Ārlavas pagasts
Itaka

Itaka () ir pilsēta Ņujorkas štata vidienē, ASV. Atrodas Kajugas ezera (Cayuga). Itaka galvenokārt pazīstama kā studentu pilsēta: tā ir mājvieta Kornela Universitātei (Cornell University) un Itakas koledžai (Ithaca College). Pilsētas iedzīvotāju skaits svārstās ap 30 000, no kuriem lielākā daļa ir studenti. Itaka ir Tompkinsa apgabala administratīvais centrs (Tompkins County).

Ņujorkas pilsētas