Abdulhamids I

{{Sultāna infokaste
| vārds            =Abdulhamids I
| tituls           =Padišahs un visu ticīgo Kalifs
| attēls           =
| tugras-attēls    =
| valdīšana        =1774. gada 21. janvāris —1789. gada 7. aprīlis
| investitūra      =1774. gada 21. janvāris
| citi tituli      =Sultāns HansPadišahsAbu Zemju un Abu Jūru HākansOsmaņu nama valdnieksSultānu SultānsHanu HansVisu ticīgo Kalifs un Visuma Kunga pravieša pēctecisImperators| pilns vārds      =عبد الحميد اول [abdy:l hami:di evvel]
| priekštecis      =Mustafa III
| pēctecis         =Selims III
| pēctecības-veids =
| mantinieks       =
| haseki-sultan    =
| haseki-kadin     =
| ikbal            =
| has-odaliks      =
| gozde            =
| atvases          =
| karaļnams        =
| dinastija        =Osmaņu dinastijaOsmaņu kalifāts
| himna            =
| devīze           =
| tēvs             =Ahmeds III
| māte             =Rabia Sermi Sultāne
| dzimšanas datums =1725. gada 20. marts
| dzimšanas vieta  = Konstantinopole
| miršanas datums  =1789. gada 7. aprīlis
| miršanas vieta   = Konstantinopole
| apglabāšanas datums =1789
| apglabāšanas vieta = Konstantinopole
|}}
Abdulhamids I, arī Abdulhamids Svētais (osmaņu turku valodā: عبد الحميد اول [abdy:l hami:di evvel]) (1725. gada 20. marts — 1789. gada 7. aprīlis) bija Osmaņu impērijas sultāns (1774. gada 21. janvāris — 1789. gada 7. aprīlis). Viņa tēvs bija sultāns Ahmeds III (1703—1730) un viņš nokļuva tronī pēc sava brāļa Mustafa III (1757—1774).

 Dzīve harēmā 

Saskaņā ar osmaņu galma tradīcijām, viņš līdz nokļūšanai tronī kopā ar saviem brālēniem un māsīcām dzīvoja slēgtajā Topkapi pils harēmā. Pamata izglītību vēsturē un kaligrāfijā viņam nodrošināja viņa māte sultāna Rabia Semi.

Dzīve ieslodzījumā viņu bija attālinājusi no laicīgās dzīves un tādēļ viņa palīgi un padomnieki varēja brīvi ar viņu manipulēt. Savos uzskatos Abdulhamids I bija ļoti reliģiozs un tādēļ atbalstīja pacifistisku politiku. Viņa valdīšanas sākumā valsts finanses bija diezgan sliktā stāvoklī un vairs nevarēja atļauties iespaidīgos maksājumus jeničeriem. Neskatoties uz viņa miermīlīgumu, notika karadarbība un Kozlujas kaujā osmaņi zaudēja, kā rezultātā 1774. gada 21. jūlijā tika noslēgts Kučuk-Kainardžas līgums.

 Cēlsirdīgais sultāns 

Neskatoties uz neveiksmēm karalaukā, Abdulhamids tika uzskatīts par cēlsirdīgako no visiem osmaņu sultāniem. 1782. gadā viņš pārņēma ugunsdzēsēju brigādes vadību, bet, pateicoties savai reliģiskajai pārliecībai, cilvēki viņu iesauca par svēto (veli''). Kad Abdulhamids bija kāpis tronī, karaspēka vadība viņam prasīja prēmijas, bet sultāns atbildēja: „Mūsu kasē vairs nav prēmiju un tagad tas jāielāgo visiem mūsu dēliem karavīriem.”

Abdulhamidam izdevās apturēt sacelšanos Sīrijā un Morejā, bet uz Krimas zaudējumu fona šie panākumi bija niecīgi. 1787. gadā pret Krieviju atkal tika pasludināts karš, bet Krievijas pusē nostājās Austroungārija. Osmaņu pusē pievienojās Zviedrija un Prūsija, bet nesniedza nekādu praktisku atbalstu. Neskatoties uz nelieliem panākumiem karā ar Krieviju, Osmaņu impērija 1788. gadā zaudēja Očakovu, kurā krievi nogalināja visus iedzīvotājus. Četrus mēnešus vēlāk, sešdesmit četru gadu vecumā Abdulhamids mira un tika apglabāts Bahčekapi kapličā, ko pats sev bija uzcēlis.

Ģimene 
Sievas: galvenā sieva Aiša Sinepervere, Hatidže Ruhšaha, Huma Šaha, Aiša, Binaza, Dilpezire, Mehtabe, Misli Najaba, Mutebere, Nevrese un Mihribana.

Dēli: Mustafa IV (1807—1808) (Aišas Sineperveres dēls), Mahmuds II (1808—1839), Murads, Nusrets, Mehmeds, Ahmeds, un Sulejmans.

Meitas: Esma, Emine, Rabia, Saliha, Alimsaha, Durusehvara, Fatma, Meliksaha, Hibetullaha un Zekije.

Ārējās saites 

1774. gadā dzimušie
1789. gadā mirušie
Osmaņu impērijas sultāni
Osmaņu dinastija