joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Gemini 5

Gemini 5 jeb Gemini V bija ASV NASA programmas Gemini kosmosa kuģa Gemini pilotējams lidojums. Palaists 1965. gada augustā. Gandrīz astoņu dienu misijā uzstādīts kosmiskā lidojuma rekords (iepriekšējo, gandrīz piecas dienas, 1963. gadā uzstādīja PSRS kuģis Vostok-5).

Apkalpe 
Kuģa Gemini apkalpe augšupceļā un lejupceļā:

Dublieru apkalpe:
 Nīls Ārmstrongs, komandējošais pilots
 Eliots Sī, pilots

Mērķi 
Gemini 5 vajadzēja dubultot Gemini 4 lidojuma ilgumu līdz astoņām diennaktīm, kas atbilstu lidojumam līdz Mēnesim un atpakaļ. Tas kļuva iespējams, izmantojot degvielas šūnas, kas ražo elektrību no ūdeņraža, pretstatā ķīmiskajām baterijām iepriekšējos kuģos.

Astronautiem bija jāizmēģina tuvošanās operācijas mērķi REP (Radar Evaluation Pod), kas palaists no Gemini 5.

Lidojuma gaita 
Gemini 5 tika palaists  13:59:59 UTC ar nesējraķeti Titan II GLV no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-19.

16:07:15 UTC no kuģa tika palaists bloks REP. Spiediens Gemini 5 degvielas šūnās bija nokrities tuvu minimumam, tādēļ Kūpers nolēma tās izslēgt. Vēlāk izrādījās, ka oksidētāja tvertnē noticis īssavienojums. Bez elektroenerģijas nevarēja veikt tuvošanās manevrus ar REP, kā arī būtu jāpārtrauc lidojums. Analīze uz zemes rādīja, ka degvielas šūnas var darboties arī ar zemu skābekļa spiedienu, un tās tika ieslēgtas atpakaļ.

Trešajā dienā viņi veica četrus tuvošanās manevrus, kuriem netika izmantots reāls mērķis.
Piektajā dienā parādījās problēma vienā no OAMS raķešblokiem, kurš darbojās ar pārtraukumiem.
Lidojuma laikā no ieplānotajiem 17 eksperimentiem tikai viens netika izpildīts.

Nolaišanās notika . Datora kļūdas dēļ nolaižamais aparāts nolaidās 130 km attālumā no plānotās vietas Atlantijas okeānā.

Ārējās saites 

 Gemini 5
 NASA Gemini 5 Press Kit
 On The Shoulders of Titans: A History of Project Gemini NASA

5
Deksne

Deksne ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos autoceļu P108 un V1291 krustojumā  no novada centra Kuldīgas, 3 km no pagasta centra Padures un  no Rīgas. Deksnē atrodas Kuldīgas alternatīvās sākumskolas Padures filiāle, Padures tautas nams, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Deksnes muižas (Deksten) centru. Deksnes muižas parks un klēts ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Deksne ir bijuša pagasta centrs.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Padure (Padures pagasts)

Padure ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Padures upes krastā pie autoceļa V1281  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Padurē atrodas pagasta pārvalde, doktorāts, pasta nodaļa, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Padures muižas (Paddern) centru. Padures muižas apbūve (pils, parks un klēts) ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi.

Atsauces
Toto Kutunjo

Salvatore "Toto" Kutunjo (; dzimis 1943. gada 7. jūlijā) ir itāļu popmūzikas dziedātājs, dziesmu autors un mūziķis. Kā Itālijas pārstāvis Kutunjo uzvarēja 1990. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.

Biogrāfija 
Toto Kutunjo dzimis Fosdinovo, Toskānā. Viņa tēvs bija no Sicīlijas, māte bija mājsaimniece. Drīz pēc viņa dzimšanas ģimene pārcēlās uz Ligūriju.

Viņš sāka savu muzikālo karjeru kā bundzinieks, bet vēlāk izveidoja grupu, kas izpildīja viņa dziesmas. Kutunjo sadarbojās ar franču dziedātāju Džo Dasēnu, sarakstot dažas no viņa slavenākajām dziesmām, tostarp L'Ete Indien, Et Si Tu n'existais pas un Le Jardin du Luxembourg (kopā ar teksta autoru Vito Palavičīni). Kutunjo sadarbojās arī ar dziedātāju Dalidu, kuras izpildījumā dziesma Laissez moi danser drīz pēc iznākšanas sasniedza platīna ieraksta statusu.

1976. gadā Kutunjo pirmo reizi piedalījās starptautiskajā Sanremo mūzikas festivālā un ieguva trešo vietu. 1980. gadā viņš uzvarēja ar dziesmu Solo noi. Pavisam festivālā piedalījies 13 reizes.

Uzvarējis 1990. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā ar dziesmu Insieme: 1992, kas ieguva 149 punktus, apsteidzot Īriju un Franciju par 17 punktiem.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa
 

1943. gadā dzimušie
Toskānā dzimušie
Itāliešu dziedātāji
Itālijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki‎
1990. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Eirovīzijas dziesmu konkursa uzvarētāji
Keramika (Padures pagasts)

Keramika ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Andavas upes krastā  no pagasta centra Deksnes,   no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie 1958. gadā dibinātās ražošanas apvienības «Latvijas keramika» Padures ķieģeļu un keramikas fabrikas (vēlāk — «Venta»), kas darbojās pie Padures māla atradnes. Vecā ķieģeļcepļa dūmenis (19. gadsimta beigas) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.

Atsauces
Ždānice

Ždānice () ir pilsēta Čehijā, Dienvidmorāvijas apgabala Hodonīnas apriņķī. Netālu no pilsētas atrodas observatorija.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1286. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Čehijas pilsētas
Dienvidmorāvijas apgabala pilsētas
Nītaures pils

Nītaures pils  (, ) bija Livonijas ordeņa nocietinājums pie Mergupes. Līdz mūsdienām saglabājušies vienīgi atsevišķi pils ārējā mūra fragmenti uzkalnā, uz kura tagad atrodas Nītaures luterāņu baznīca.

Vēsture 
Pils celšanas laiks nav zināms, pēc Johana Arnta uzskatiem to 1277. gadā uzcēlis Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Nortekens, līdz 1432. gadam tā bijusi pakļauta Siguldas komturiiem. Nītaures pils bija viena no Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem celtās nocietinājumu joslas, ko veidoja Ropažu - Mālpils - Nītaures - Zaubes (Jaunpils) - Skujenes ordeņpilis. Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa landmaršaliem, kas rezidēja Siguldas pilī.

Pirmo reizi Nitaures pils pieminēta kādā Livonijas ordeņa landmaršala parakstītā dokumentā 1435. gadā kā Nittow, pēc tam atkārtoti kā Nyttaw (1446), Nitavia (1464), Nutoyw (1498), Nitov (1500), Nito (1508) un Nithow vai Nitaw (1533).

Livonijas kara laikā Nītaures pilij 1559. gada februārī uzbruka krievu un tatāru karaspēks, kas tikai trešajā uzbrukumā spēja pili ieņemt.
1577.-1578. gada ziemā vidzemniekiem J. Bīriņa vadībā izdevās pili atgūt.  
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Nītaures pilsnovada citadeli (, Нитов).
Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā.   
Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Nītaures pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. Visu šo karu rezultātā pils bija pamatīgi izpostīta. Zviedru Vidzemes 1624. gada revīzijā Nītaures pils ir raksturota kā veca un sabrukusi pils, kurai ir tikai viens apdzīvots ērbērģis. 1625. gadā Zviedrijas karalis Nītaures pilsmuižu atdāvināja pulkvedim Kristoferam Manneršeldam, 1669. gadā Nītaures pilsmuiža piederējusi Lampertam Jonsonam. Nopostīto pili tās jaunie īpašnieki vairs neatjaunoja.

Pēc Lielā Ziemeļu kara Nītaure nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1761. gada 15. aprīlī Krievijas ķeizariene Elīzabete par nopelniem Septiņgadu karā Nītaures muižu kopā ar Annas, Mārcienas un Mores muižām piešķīra senatoram un ģenerālgubernatoram grāfam Viljamam Fermoram (1702-1771). Divas nedēļas pēc sievas nāves viņš uz Nītaures  pils pamatiem 1762. gadā lika pamatus jaunai mūra baznīcai, kuras celtniecībai daļēji izmantoti tās gruveši.

Apraksts 
Nītaures pils bija uzcelta Mergupes vairākus metrus augstajā stāvkrastā. Dienvidu pusē bija dīķis, austrumu pusē izrakts aizsarggrāvis. Dienvidaustrumu pusē, iespējams, bija uzbērts smilšu bastions. Pils pamati aizņēma 50 х 65 metrus lielu laukumu, no tiem līdz mūsdienām saglabājies 49 metrus garš un 1,5 metrus plats ziemeļu mūra fragments gar Mergupi, kas kalpo baznīcas teritorijas ierobežošanai.

Atsauces 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Nītaure
Āraišu ordeņa pils

Āraišu ordeņa pils (, ), 16.-17. gadsimtā saukta arī par Vecajām Cēsīm (, , ), bija Livonijas ordeņa nocietinājums pie senā Cēsu-Kokneses lielceļa Āraišu ezera rietumu krastā, Āraišu draudzes novada centrs. Līdz mūsdienām saglabājušies pils ārējā mūra fragmenti.

Vēsture 
Āraišu ordeņa pils celta 14. gadsimta beigās Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem. Pils bija  pakļauta Cēsu komturiem, vēlāk Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī.

Pirmo reizi Āraišu pils pieminēta 1410. gadā kā Arries, vēlāk kā Ariis (1445) un Aries (1546).

Livonijas kara laikā Āraišu pili 1577. gadā ieņēma Livonijas karaļa Magnusa piekritēji, tā paša gada augusta beigās krievu un tatāru karaspēks cara Ivana IV vadībā, bet  decembrī to atguva karalim Stefanam Batorijam lojālie karavīri Johana Bīriņa vadībā. Cīņu laikā pils tika sagrauta un 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā nemaz nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. Netālu no pils izveidojās Kalnamuiža (Bergenhof), ko savā īpašumā ieguva poļu virsnieks Drobišs (Drobisch), no kura vārda atvasināts Drabešu muižas nosaukums (Drobusch).    
Zināms, ka Lielā Ziemeļu kara laikā 1701. gada 28. jūnijā pie Āraišu pilsdrupām ezera krastā Zviedrijas karalis Kārlis XII ierīkojis sava karaspēka atpūtas nometni.

2012. gada jūlijā starptautiska Eiropas projekta "Ecology of Crusading" ("Krusta karu ekoloģija") ietvaros tika veikta arheoloģiskā izpēte Āraišu ordeņa pils priekšpilī un Āraišu ezera krastā arheologa Artūra Tomsona vadībā.

Apraksts 
Āraišu ordeņa pils uzcelta Āraišu ezera rietumu krastā uz 9 ha lielas pussalas, ko savā laikā gandrīz pilnīgi aizņēma priekšpils, kuras ziemeļaustrumu malā atradās 81x81 metru liela galvenā pils ar apmēram 2 metrus biezām laukakmeņu sienām. Rietumu un ziemeļu sienu iekšpusē bija dzīvojamā ēka.  
Gar galvenās pils rietumu sienu bija izrakts 125 metrus garš, 19-20 metrus plats un 6 metrus dziļš aizsarggrāvis, kam pāri uz 3,7 m platajiem pils vārtiem vedis paceļamais tilts. Pie tilta bijis 10 х 7,85 m liels sardzes namiņš.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Drabešu pagasts
Ķimale

Ķimale, agrāk Ķimāle, ir ciems Kuldīgas novada Padures pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā Padures upes krastā pie autoceļa P108  no pagasta centra Deksnes,   no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas.

Vēsture 

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Ķimāles muižas (Kimahlen ) centru. Ķimāles muižas pils un parks ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi. Muižas pilī no 1929. līdz 2010. gadam darbojās Padures pamatskola.

Atsauces
Ratnieki (Līgatnes pagasts)

Ratnieki ir apdzīvota vieta Gaujas nacionālais parka teritorijā Cēsu novada Līgatnes pagastā. Tajā atrodas Latvijas Universitātes Konferenču un atpūtas komplekss "Ratnieki", ko veido piecas bijušās lielsaimniecības ēkas ar konferenču telpām un viesu mājām. Ciems atrodas 8 km attālumā no Līgatnes dabas takām un 13 km no Siguldas.

Vēsture 
Pirmoreiz "Ratnieki" pieminēti Poļu—zviedru kara laikā 1601. gadā, kad tika sadalīta Siguldas pilsmuižai piederošā zeme. Ratnieku zemnieku sēta nokļuva Nurmižu muižas sadaļā. Lielā Ziemeļu kara laikā māju iedzīvotāji slēpušies tuvējās gravās izraktās zemnīcās. 1755. gadā Nurmižu muiža nonāca Georga fon Duntena īpašumā. 1874. gadā 117,88 hektārus plašo Ratnieku zemnieku lielsaimniecību no grāfa Vilhelma fon Duntena par 5850 rubļiem nopirka Pēteris Lauberts (1831—1914).
Vēlāk Nurmižu pagasta (no 1925. gada Vildogas pagasta) Ratnieku mājās saimniekoja viņa dēls Rūdolfs Lauberts (1865—1930), šeit dzimušas viņa četras meitas: Ella, Anna, Nora un Milda Lauberte (1918—2009), viena no visu laiku izcilākajām Latvijas šahistēm. 
 
Pēc Rūdolfa Lauberta nāves Ratnieku mājas vēlējusies nopirkt Emīlija Benjamiņa, tomēr 1932. gada pavasarī tos iegādājās tekstiluzņēmuma „Rīgas audums” īpašnieks Roberts Hiršs (1895—1972). Viņš šo lauku paraugsaimniecību aprīkoja pēc tā laika modernās lauksaimnieciskās ražošanas principiem. 1939. gadā Hiršs izceļoja uz ASV, kur turpināja darboties tekstilrūpniecībā. Neilgi pirms nāves, 1971. gadā, Roberts Hiršs savā testamentā īpašuma tiesības uz Ratniekiem novēlēja Latvijas Universitātei. Pēc Otrā pasaules kara Ratnieku saimniecība atradās Vildogas ciema padomes teritorijā, te atradās pasta nodaļa un padomju saimniecības centrs.

1992. gadā Latvijas Universitātē no ASV ieradās R. Hirša tuvs līdzgaitnieks P. Drapāns, kas informēja LU vadību par Hirša novēlējumu. 1998. gada novembrī LU ieguva īpašumtiesības, bet juridisko formalitāšu sakārtošana beidzās tikai 2003. gada septembrī.
Pēc 2002. gada SIA "Latvijas Universitātes Nekustamā īpašuma aģentūra" (LUNĪA) Ratnieku atjaunošanai nolēma izmantot lauku tūrisma attīstībai paredzētos līdzekļus no Lauku atbalsta dienesta. Kopējie LUNĪA ieguldījumi Ratnieku kompleksā no 1999. gada bija 2 576 804 lati, no tiem 2004.—2006. gadā būvniecībā un aprīkojumā veidoja 2 248 727 latus. Saimniecības lielā kūts (stallis) pārtapa par semināru un konferenču telpām, kurām līdzās ierīkotas divstāvīgas istabiņas ar 54 guļvietām un sporta zāle ar trenažieriem. Trīsstāvīgajā darbinieku mājā izveidoja 10 divistabu ģimenes istabas ar 36 gultas vietām.

Kopš 2010. gada katru gadu Ratniekos notiek mūzikas festivāls "Laba Daba".

LU Konferenču un atpūtas komplekss 
LU Konferenču un atpūtas komplekss sastāv no trim zemesgabaliem, daļa ir lauksaimniecībā izmantojamā zeme un meži, uz diviem zemesgabaliem atrodas trīs pamatceltnes un desmit palīgceltnes (Kungu māja, Baltā māja, stallis, klēts, mazā klēts, pirts, šķūnis) un sporta spēļu laukumi.

Ārējās saites 
 mājaslapa ratnieki.lv

Atsauces 

Latvijas Universitāte
Skujenes pils

Skujenes pils  () bija Livonijas ordeņa nocietinājums Skujenē pie Piebalgas-Nītaures ceļa, kur tas šķērso Amatas upi. Skujenes draudzes novada centrs. Līdz mūsdienām saglabājušies vien atsevišķi mūra fragmenti.

Vēsture 
Skujenes pils bija viena no Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem celtās nocietinājumu joslas, ko veidoja Ropažu - Mālpils - Nītaures - Zaubes (Jaunpils) - Skujenes ordeņpilis. 1555. gadā minēts, ka Skujenes pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa landmaršaliem, kas rezidēja Siguldas pilī.
Pirmo reizi Skujenes pils pieminēta kādā Livonijas ordeņa landmaršala parakstītā dokumentā 1440. gadā kā Schujen, pēc tam kā Schuyen (1445), Schoen, Schoyn (1467), Schugen (1519) un Schuien (1553). 

Livonijas kara laikā krievu un tatāru karaspēks pēc uzvarētās Tirzas kaujas 1559. gada ziemā nesekmīgi uzbruka Cesvaines pilij, tāpēc pagriezās uz ziemeļiem, nodedzināja vāji aizsargātās Smiltenes, Skujenes un Nītaures pilis uz devās Rīgas virzienā.
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Skujenes pilsnovada citadeli (, Шкуин).  
Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. 
Nopostīto pili vairs neatjaunoja.

Apraksts 
Skujenes pils bija no laukakmeņiem celta 50х70 metrus liela taisnsūra veida būve, ko dienvidaustrumu un ziemeļaustrumu pusē sargāja ap 15 metru dziļa grava ar Amatas upē ietekošu strautiņu dibenā. Dienvidrietumu pusē bija izrakts 20 metrus plats un 3-5 metrus dziļš aizsarggrāvis, pār kuru veda tiltiņš uz ieeju pilī.  
Pils mūru iekšpusē bija dzīvojamā māja un stallis.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Skujenes pagasts
Zaubes pils

Zaubes pils jeb Jirgenburgas pils (), līdz 1932. gadam Jaunpils, bija Livonijas ordeņa nocietinājums Zaubē pie Aizkraukles-Nītaures ceļa, kur tas šķērso Dzirnavupi, kas plūst no Augšezera uz Lejasezeru. Līdz mūsdienām saglabājušās vienīgi atsevišķi ar kokiem apauguši līdz 1,5 metrus augsti pils torņa fragmenti uzkalnā, uz kura tagad atrodas sporta laukums.

Vēsture 
Pils celšanas laiks nav zināms, pēc Johana Arnta uzskatiem tā uzcelta jau 1257. gadā, bet tam nav dokumentētu avotu. Jirgenburgas pils bija viena no Gaujas koridora aizsardzībai pret lietuviešu karaspēka iebrukumiem celtās nocietinājumu joslas, ko veidoja Ropažu - Mālpils - Nītaures - Zaubes (Jaunpils) - Skujenes ordeņpilis. Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa landmaršaliem, kas rezidēja Siguldas pilī. 

Pirmo reizi Zaubes pils pieminēta kādā Livonijas ordeņa mestra 1437. gada 22. augustā parakstītā dokumentā kā Svētā Jura pils (Jurgenborgh), pēc tam atkārtoti kā Jurgenburg (1464), Jurgesborg (1498), Georgenberg (1601), Giörgiens borg, Georgeburg, Jürgenburg (1680). 
1482. gadā Jirgenburgas pili nopostīja Rīgas pilsētas karaspēks.
1561. gada 22. martā pēdējais Livonijas ordeņa mestrs Gothards Ketlers Jirgenborgas pili piešķīra ordeņa kancleram Jostam Klodtam (Jost Clodt, 1517-1572). 
Livonijas kara laikā Zaubes pili 1577. gada pilnīgi nopostīja krievu un tatāru karaspēks. 
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Jurgensburgas pilsnovada citadeli (, Юренборг). Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalstij piederošās Livonijas Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā.
Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Zaubes pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili (Georgenberg) atkaroja. Zināms, ka vēl 1691. gadā Jirgenburgas pilī notika vilkaču prāva pret 85 gadus veco Tīsu.

Apraksts 
Zaubes pils bija uzcelta no laukakmeņiem Dzirnavupes (Bērzupītes) labajā stāvkrastā pie Augšezera. Dienvidu pusē iepretim dzirnavu dīķim pacēlās četrstūrains pils tormis ar divus metrus biezām sienām un 5х6 metrus lietu iekštelpu. Pils pamati aizņēma 46-50х70 metrus lielu laukumu, tās dienvidaustrumu stūrī iekšpusē bija 24х8 metrus liela dzīvojamā ēka.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Zaubes pagasts
Mežvalde

Mežvalde, agrāk arī Mežamuiža, ir ciems Kuldīgas novada Rumbas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Riežupes krastā pie autoceļa P120  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Mežvaldē atrodas pagasta pārvalde, bibliotēka, veikals, Kuldīgas mežniecība, vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Kuldīgas mežmuižas (Forstei zu Goldingen) centru. Attīstījusies kā mežsaimniecības, mežrūpniecības un kokapstrādes centrs, padomju laikā arī kā ciema padomes centrs.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Venta (ciems)

Venta ir ciems Kuldīgas novada Rumbas pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Ventas upes krastā pie Kuldīgas pilsētas robežas autoceļu P108, P118, P120 un P121 krustojumā  no pagasta centra Mežvaldes,  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Ventā atrodas 2010. gadā atvērtais brīvā laika pavadīšanas centrs «Bukaiši», vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies padomju laikā kā kolhoza «Venta» ciemats.

Atsauces
Lejas (Rumbas pagasts)

Lejas, agrāk — Griķi, ir ciems Kuldīgas novada Rumbas pagastā. Izvietojies pagasta austrumdaļā Veldzes upes krastā pie autoceļa V1270  no pagasta centra Mežvaldes,  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Griķu muižas (Grükken) centru.

Atsauces
Ērģemes pils

Ērģemes ordeņa pils () bija Livonijas ordeņa nocietinājums Ērģemē pie robežas ar Tērbatas bīskapiju. Līdz mūsdienām saglabājušās iespaidīgas pils torņu un mūra paliekas 11—13 metru augstumā.

Vēsture 
Ērģemes ordeņa pils uzcelta netālu no Ērģemes Garā kalna — sena ugauņu, vēlāk letu pilskalna, kas 1323. gada dokumentā saukts par Edermis. Pils bija tieši pakļauta Livonijas ordeņa mestriem, kas rezidēja Cēsu pilī.

Pirmo reizi pils hronikā pieminēta 1422. gadā kā Ergemes vai Ergemys, pēc tam kā Argemes (1438), Ergemesz (1462), Armes (1467), Ergemis (1493), Ergamesz (1496), Ermis, Ermiss (1544).

Livonijas kara laikā Ērģemes ordeņa pils kļuva par vienu no galvenajiem robežnocietinājumiem pret atkārtotiem krievu un tatāru karaspēka uzbrukumiem no Krievijas caristes ieņemtās Tērbatas bīskapijas teritorijas. 1560. gada 2. augustā pie Lugažu—Ērģemes ceļa notika Ērģemes kauja, kurā krita vai tika saņemta gūstā gandrīz visa Livonijas ordeņa vadība.
1562. gada oktobrī Sigismunds II Augusts Ērģemes pilsnovadu iznomāja Somijas hercogam Juhanam, 1575. gadā to ieņēma Livonijas ķēniņš Magnuss, bet 1578. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks.

1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā pils nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas Ērģemes pilsnovadu iekļāva Polijas—Lietuvas kopvalstij piederošās Pārdaugavas Livonijas hercogistes Pērnavas vaivadijā. Pilī rezidēja Ērģemes pilsnovada stārasts.

Poļu—zviedru kara laikā 1621. gadā Ērģemes pili ieņēma zviedri, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā minēts, ka ta atradusies labā stāvoklī. 1625. gadā karalis Gustavs II Ādolfs pili izlēņoja Zviedrijas ģenerālmajoram Vilhelmam de la Baram (de la Barre), kura pēcnācējiem Ērģemes pilsmuiža piederēja līdz 1795. gadam.
Pils cieta ugunsgrēkā 1670. gadā un pēc tam, iespējams, vairs nav tikusi apdzīvota.

Apraksts 
Ērģemes ordeņa pils celta no laukakmeņiem un dolomīta Ērģemes upītes stāvkrastā, kas padara pili grūti ieņemamu no austrumu un dienvidu pusēm. Mazāk aizsargātajā rietumu un ziemeļu pusē bija izrakts aizsarggrāvis, kas tagad aizbērts.
Pils mūri sasniedza 2,2 metru biezumu un tās pamati aizņēma 70,2х69,1 metrus lielu laukumu. Mūru iekšpusē bija iebūvēti četri korpusi, veidojot 44,5х45,8 metrus lielu pagalmu. Rietumu mūrī 15. gadsimta beigās uzbūvēja 14 metrus platu pusapaļu sargtorni, caur kuru bija ieeja pilī. Otrs 13 metrus plats tornis bija uzcelts pils ziemeļaustrumu stūrī.

Mūsdienas 
1986. gadā pilsdrupu ziemeļu sienai tika veikti konservācijas darbi. Regulāri tiek veikti arheoloģiskie izrakumi, kā arī ir atrakts pagrabs. Pilsdrupu apkārtnē atrodas sens parks ar Vācijas lapeglēm un Sibīrijas balteglēm.

2020. gada aprīlī Eiropas Reģionālās attīstības fonda (ERAF) līdzfinansētā projekta “Kultūra, vēsture, arhitektūra Gaujas un laika lokos” ietvaros sākās Ērģemes pils Ziemeļu torņa restaurācijas un atjaunošanas darbi. Atjaunošanas būvdarbus veic uzņēmums SIA “Warss+”.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Ērģemes pagasts
Indricas ordeņa nocietinājums

Indricas ordeņa nocietinājums (, ) bija Livonijas ordeņa Daugavpils komturejas nocietinājums Stirnupes labajā krastā pie Polockas kņazistes, vēlāk Lietuvas dižkunigaitijas robežas. Līdz mūsdienām saglabājies vienīgi zemes valnis un daži mūra fragmenti Kalniešu pagastā.

Vēsture 
1471. gadā Indricā notika Daugavpils komtura un Rēzeknes fogta sarunas ar Polockas vaivadu par tirdzniecības sakaru attīstīšanu. Livonijas ordeņa mestrs 1533. gadā Indricu izlēņoja bruņiniekam Plāteram. Livonijas kara laikā Krāslavu ieņēma Krievijas caristes karaspēks. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā Indrica nav pieminēta, pēc līguma noslēgšanas Krāslavas pilsnovads tika iekļauts Pārdaugavas hercogistes, vēlāk Inflantijas vaivadijas teritorijā. Plāteru dzimta Indricas pilī saimniekoja līdz 1729. gadam, kad par tās rezidenci kļuva Krāslavas muižas pils. Indricas muiža palika Plāteru īpašumā līdz pat 1920. gada agrārajai reformai, bet sākotnējās ēkas vairs netika atjaunotas un pamazām sabruka.

Arheoloģisko izrakumu rezultāti 
1926. gadā Indricas pilskalnu uzmērīja Ernests Brastiņš. 
1982.-1985. gadā Indricas ordeņa nocietinājuma vietā notika arheoloģiskie izrakumi. Indricas nocietinājums atradās pakalnā pie Daugavpils-Polockas lielceļa 300 metru attālumā no Daugavas labā krasta. Cietokšņa rietumu pusi aizsargāja trīs metrus dziļš un ap 10 metrus garš aizsarggrāvis. 

Sakotnēji šajā pilskalnā atradusies koka pils, bet 1530. gados uzbūvēta mūra pils no laukakmeņiem, bet pagrabu būvē izmantoti arī ķieģeļi. Tās izmēri bija 18х12 metri, sienu biezums 1,2 metri. Ziemeļrietumu pusē atradās 6х6 metrus liels kvadrātveida tornis ar pagrabu zem tā. Ziemelrietumos bija ieeja, bet pie ziemeļu sienas bija iebūvēta krāsns. Pilskalna ziemeļu daļā atradās saimniecības ēkas.

Atsauces 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Krāslavas novads
Plāteri
Vietalva

Vietalva ir ciems Aizkraukles novada Vietalvas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā  no novada centra Aizkraukles un  no Rīgas.

Vietalvā atrodas 1814. gadā celtā luterāņu baznīca. Tās fasāde pašlaik ir saglabājusies tāda, kāda bija pēc kara — ložu sašauta, bez torņa. Katru mēnesi tur notiek dievkalpojumi.

Uz dienvidiem no Vietalvas atrodas sporta komplekss "Mailes", kurā atrodas distanču slēpošanas trase un biatlona šautuve.

Vietalvas kaujas 
1944. gada 18. jūlijā netālu no Šķaunes pāri Latvijas robežai ienāca 130. latviešu strēlnieku korpuss pilnā sastāvā ar komandieri ģenerālmajoru Detlavu Brantkalnu priekšgalā. 1944. gada  2. – 6. augustā korpuss devās uzbrukumā atkāpjošamies vācu karaspēkam ziemeļaustrumos no Steķiem, Medņu – Antužu virzienā un sasniedza Aiviekstes kreiso krastu. 

Pēc Krustpils ieņemšanas 130. korpusa apakšvienības 10. augustā forsēja Aivieksti un izveidoja placdarmu upes labajā krastā.

Īpaši smagas bija 130. latviešu korpusa asiņainās kaujas  Aiviekstes, Krustpils un Vietalvas apkārtnē, kas ilga no 17. līdz 24. augustam un noslēdzās ar Vietalvas ieņemšanu. Vietējā apkārtne bija gandrīz pilnīgi nopostīta, jo no vairāk nekā 30 ēkām neskarta palika tikai viena. 

Par izrādīto varonību kaujās pie Vietalvas īpaši tika slavināts 43. latviešu strēlnieku divīzijas gvardes staršina Jānis Roze. Viņš no Vietalvas baznīcas torņa bija koriģējis Sarkanās armijas artilērijas uguni uz Vācijas karaspēka pozīcijām. Par savu varonību viņš izpelnījās I pakāpes Slavas ordeni un kļuva par vienīgo latvieti – visu triju Slavas ordeņa pakāpju kavalieri.

Pēc aculiecinieku stāstījuma, no daudziem kritušajiem un ievainotajiem “ūdens Aiviekstē krāsojies sarkans”. 43. gvardes latviešu strēlnieku divīzijā no 2. augusta līdz 10. oktobrim krita 1192 cilvēki, smagi zaudējumi bija nodarīti arī 308. latviešu strēlnieku divīzijai.

Vietalvas brāļu kapos apbedīti 499 sarkanarmieši.

1968. gadā izveidots Vietalvas brāļu kapu memoriāls, pieminot Otrā pasaules kara notikumus. Zvanu tornis un skulpturāla grupa, kas attēlo Lāčplēša un Melnā bruņinieka cīņu, simbolizē labā un ļaunā pretsparu. Interesanti, ka memoriāla veidošana tika uzticēta arhitektam Edgaram Šēnbergam, kas pats kara laikā bija cīnījies latviešu leģiona 19. divīzijā, bet šo faktu līdz pat 20. gadsimta 80. gadu sākumam spēja noslēpt.

Augusta pirmajā sestdienā tiek organizēts mirušo atceres brīdis brāļu kapos.

Cilvēki 
 Dagnija Staķe (1951), bijusī Saeimas deputāte, ministre.

Atsauces

Ārējās saites 
 Andra Rūtiņa raksti par Vietalvas un Odzienas vēsturi

Latvijas pagastu centri
Vietalvas pagasts
Aizkraukles novada ciemi
Ēdas

Ēdas ir ciems Kuldīgas novada Rumbas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Ēdas upes krastā pie autoceļa P108  no pagasta centra Mežvaldes,  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. 17. gadsimtā Ēdas (Eden) bija ievērojams Kurzemes hercogistes manufaktūru centrs, kur darbojās dzelzsceplis, maltuve, gateris, ražoja lielgabalus, šautenes, mucas. Ēdas dzirnavas ir vietējas nozīmes kultūrvēstures piemineklis.

Atsauces
Dani Pareho

Daniels (Dani) Pareho Munjoss (, dzimis  Kosladā, Spānijā) ir profesionāls spāņu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv futbola klubu Villarreal CF un ir tā galvenās komandas kapteinis. Dzimis Kosladā, Madridē. Savu profesionāļa karjeru uzsācis Real Madrid C.F., 2008. gadā viņu izīrēja Anglijas klubam Queens Park Rangers F.C., bet 2009. gadā Pareho pārgāja uz Spānijas Pirmās divīzijas klubu Getafe. 2011. gadā Pareho par 6 miljoniem eiro noslēdza līgumu ar Valencia CF. Vislabākā Pareho sezona Pirmajā divīzijā bija 2014.-15. gada sezona, kurā viņš guva 12 vārtus.

Sasniegumi 
Valencia

 Copa del Rey: 2018–19

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Madrides apgabalā dzimušie
Spānijas futbolisti
Madrides "Real" spēlētāji
Valencia CF spēlētāji
Queens Park Rangers F.C. spēlētāji
Getafe CF spēlētāji
Villarreal CF spēlētāji
Suntažu viduslaiku pils

Suntažu viduslaiku pils (, ) bija Rīgas arhibīskapijas nocietinājums Mazās Juglas krastā Suntažos pie senā Siguldas-Lielvārdes ceļa. Līdz mūsdienām viduslaiku pils nav saglabājusies, tās akmeņi izmantoti Suntažu muižas celtniecībai.

Vēsture 
Pirmo reizi Suntažu viduslaiku pils hronikā pieminēta kā castrum Sundesel 1318. gada Livonijas ordeņa ieņemto piļu sarakstā, kas pēc Livonijas pilsoņu kara atdodama Rīgas arhibīskapam. Arhibīskaps Fromholds fon Fifhūzens pili izlēņoja savam vasalim Bartolomejam Tīzenhauzenam, bet arhibīskaps Henings Šarpenbergs 1438. gadā to pārdeva Rīgas domkapitulam. 1479. gadā pili ieņēma Livonijas ordenis, bet no 1522. gada to pārvaldīja Rīgas doma dekāns.
Dažādos laikos pils pieminēta kā slot Suntzel, hus Suntesell, Schlote Zunzell, Suntezell, Szunssl, Senteselle, Sunsel.
 
Livonijas kara laikā Suntažu pili 1560. gadā ieņēma Krievijas caristes karaspēks, bet 1577. gadā Polijas-Lietuvas karaspēks.  
1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Suntažu pilsnovada citadeli (, Сонсель).
Pēc līguma noslēgšanas Suntažu pilsnovads kļuva Livonijas hercogistes Cēsu vaivadijas stārastiju.. Pils no 1566. līdz 1763. gadam bija izlēņota fon Meku dzimtai. 
Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Suntažu pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja.
Poļu-zviedru kara laikā 1626. gadā pili ieņēma zviedru karaspēks, Zviedru Vidzemes piļu revīzijā 1633. gadā minēts, ka Suntažu pils ir stiprs nocietinājums.

Lielā Ziemeļu kara laikā viduslaiku pili uzspridzināja un tā vairs netika atjaunota. 18. gadsimtā tika uzcelta jauna Suntažu muižas kungu māja.

Apraksts 
Suntažu viduslaiku pilij ir bijuši pieci torņi, no tiem divi atradās pie pils vārtiem. Galvenā korpusa aizsardzībai kalpoja apaļais tornis.

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Suntaži
Samanta Seinta

Elizabete Anna Vīvere (; dzimusi  Memfisā), pazīstama ar skatuves vārdu Samanta Seinta (), ir amerikāņu pornoaktrise.

Darbojas pornoindustrijā kopš 2011. gada. No 2012. gada sadarbojas ar aģentūru  Wicked Pictures. Viņa bija Penthouse 2012. gada oktobra Pet of the Month. Bijusi izvirzīta par labāko New Starlet un Female Performer of the Year AVN balvu pasniegšanas ceremonijā, taču balvas nav saņēmusi. Piedalījusies 150 pornofilmās, starp nozīmīgākajām lomām galvenā loma parodijfilmā Cinderella XXX: An Axel Braun Parody.

Ārējās saites 

 IAFD profils 
 AFDB profils 

1987. gadā dzimušie
Tenesī dzimušie
ASV pornozvaigznes
Snēpele

Snēpele ir ciems Kuldīgas novada Snēpeles pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā autoceļu V1294 un V1296 krustojumā  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Snēpelē atrodas pagasta pārvalde, Kuldīgas Centra vidusskolas Snēpeles filiāle, tautas nams, bibliotēka, doktorāts, aptieka, veikals, luterāņu un baptistu baznīcas, vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Snēpeles muižas (Schnepeln) centru, izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Snēpele» un ciema padomes centrālais ciemats. Snēpeles muižas apbūve (pils, kalpu māja, spirta brūzis; 19. gadsimta pirmā puse) un Snēpeles pagastmāja (1878) ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Dumjāta

Dumjāta vai Domjāta (, , ) ir pilsēta Ēģiptē, Dumjātas muhāfazas administratīvais centrs. Atrodas Nīlas deltā, 13 km attālumā no Vidusjūras krasta.

Nozīmīga Senās Ēģiptes pilsēta. Agrāk atradusies tuvāk jūrai, nekā mūsdienās. Līdz ar Aleksandrijas (pēc 322. gada p.m.ē.) uzplaukumu Dumjāta piedzīvoja kritumu. Mūsdienās starp populārākajām nozarēm pilsētā ir mēbeļu ražošana, apģērba izgatavošana, zvejniecība. Vairākas ievērojamas mošejas.

Ārējās saites 
 

Ēģiptes pilsētas
Turlava

Turlava, agrāk — Lipaiķi, ir ciems Kuldīgas novada Turlavas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Bēršupītes krastā pie autoceļa P112  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Turlavā atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, doktorāts, veikals, Lipaiķu luterāņu baznīcas, vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lipaiķu mācītājmuižas (Lipaiken) centru un Lipaiķu baznīcu; izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Turlava» (vēlāk — «Druva») un Induļa ciema padomes (vēlāk — Turlavas ciema padomes) centrālais ciemats. Lipaiķu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis, bet baznīcas altāris, ērģeļu prospekts, kancele un vitrāža «Kalējciema ģerbonis» — valsts nozīmes mākslas pieminekļi; bijusī mācītājmuiža un vecā skola ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Alexa Internet

Alexa Internet, Inc. ir ASV uzņēmums, Amazon meitasuzņēmums. Uzņēmums pazīstams ar savu mājaslapu, kurā tika piedāvāta statistika par dažādu mājaslapu apmeklējumu. Šis pakalpojums kopš 2022. gada 1. maija vairs nav pieejams.

Uzņēmums dibināts 1996. gadā (kā neatkarīgs uzņēmums). Uzņēmuma nosaukums tika izvēlēts par godu Aleksandrijas bibliotēkai Senajā Ēģiptē. 1999. gadā to iegādājās Amazon. Saskaņā ar uzņēmuma mājaslapu informācija par apmeklējumu, vietu reitingā tiek piedāvāta par 30 miljoniem mājaslapu. 2015. gadā to apmeklēja vairāk nekā 6,5 miljoni cilvēku ik mēnesi.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Amazon
Ķikuri (Turlavas pagasts)

Ķikuri ir ciems Kuldīgas novada Turlavas pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Skaldas upes un Ķikuru ezera krastā pie autoceļa P112  no pagasta centra Turlavas,  no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Ķikuru pusmuižas (Kikur) centra un Ķikuru kroga; izaugusi pēckara gados kā kolhoza ciemats. Muižas apbūve un krogs ir vietējas nozīmes kultūrvēstures pieminekļi.

Atsauces
Rožupe

Rožupe (), agrāk arī Rožanova, ir ciems Līvānu novada Rožupes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta austrumdaļā pie Feimankas ietekas Dubnā pie autoceļa P63  no novada centra Līvāniem un  no Rīgas. Rožupē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, veselības punkts, pasts, veikals, vairāki uzņēmumi. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušajām Rožanovas un Voļas pusmuižām; izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Rožupe» un ciema padomes centrālais ciemats.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Turki (Turku pagasts)

Turki ir ciems Līvānu novada Turku pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļdaļā Neretas krastā autoceļu V754 un V755 krustojumā  no pagasta centra Zundāniem,  no novada centra Līvāniem un  no Rīgas. Turkos atrodas saieta nams, bibliotēka, Gavartīnes pasta nodaļa, ugunsdzēsēju depo, veikals.

Vēsture 
Zināms, ka Krievu-turku kara laikā 1878. gadā Krustpilī atradusies lazarete ar 727 turku karagūstekņiem. Iespējams, ka pēc kara beigām daļa gūstekņu izmitināta Kreicburgas muižas pārvaldītajā apkārtnē.

Atsauces
Jaunsilavas

Jaunsilavas ir ciems Līvānu novada Turku pagastā, pagasta lielākā apdzīvotā vieta. Izvietojies pagasta dienviddaļā Silupītes krastā autoceļu A6 un V754 krustojumā  no pagasta centra Zundāniem,  no novada centra Līvāniem un  no Rīgas. Jaunsilavās atrodas Jaunsilavas pamatskola, bibliotēka, veikals. Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Jaunāsmuižas (Neuhof) centra, izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Zelta vārpa» ciemats.

Atsauces
Pirmklasīgās

"Pirmklasīgās" () ir 2012. gada amerikāņu muzikālā komēdija, kuras režisors ir Džeisons Mūrs. Filmas sižets daļēji veidots pēc Mikija Ripkina grāmatas Pitch Perfect: The Quest for Collegiate A Cappella Glory.

Filma ir Bārdenas Universitātes a capella sieviešu grupu The Barden Bellas. Tajā galvenās lomas attēlo Anna Kendrika, Skailars Ostins, Rebela Vilsone, Anna Kempa, Britānija Snova, Estera Dīna, Aleksisa Knapa, Hana Meja Lī, Ādams Devains, Bens Plats, Džons Maikls Higinss un Elizabete Benksa.

Filmas pirmizrāde notika . Tā guva kritiķu atzinīgu novērtējumu. Ar vairāk nekā 115 miljoniem ASV dolāru lieliem kases ieņēmumiem tā kļuva par vienu no visu laiku ienesīgākajām muzikālajām komēdijām. Teen Choice balvu pasniegšanas ceremonijā "Pirmklasīgās" tika atzītas par labāko komēdiju. Filmas skaņu celiņš kļuva par 2013. gada visvairāk pārdotāko skaņu celiņu, līdz 2015. gada aprīlim ASV tika pārdoti 1,2 miljoni albuma kopiju. Trīs albuma singli ierindojās Billboard Hot 100 topā.

2015. gadā iznāca filmas turpinājums "Pirmklasīgās 2", bet trešā daļa "Pirmklasīgās 3" iznāca 2017. gadā.

Skaņu celiņš

Atsauces

Ārējās saites 

2012. gada filmas
ASV filmas
Pirmklasīgās
Pirmklasīgās 2

"Pirmklasīgās 2" () ir 2015. gada amerikāņu muzikālā komēdija, kuras režisore un viena no producentēm ir Elizabete Benksa, kas arī saglabājusi savu lomu no pirmās filmas.

Filma ir par The Barden Bellas ansambļa ceļu uz Pasaules čempionātu. Tajā galvenās lomas attēlo Anna Kendrika, Rebela Vilsone, Heilija Steinsfelda, Britānija Snova, Aleksisa Knapa, Hana Meja Lī, Estera Dīna, Krisija Fita, Kelija Džekla un Šīlija Regnere. Filmā epizodiska loma (Pasaules čempionāta laikā) bija grupām Pentatonix un Penn Masala, dziesmu konkursa laikā — Grīnbejas "Packers" amerikāņu futbola kluba spēlētājiem.

Filmas pirmizrāde notika . Tā pārsvarā guva kritiķu atzinīgu novērtējumu. Ar vairāk nekā 284 miljoniem ASV dolāru lieliem kases ieņēmumiem tā kļuva par visu laiku ienesīgāko muzikālo komēdiju.

Atsauces

Ārējās saites 

2015. gada filmas
ASV filmas
Pirmklasīgās
Mūžīgi roks

"Mūžīgi roks" () ir 2012. gada amerikāņu romantiska muzikālā komēdija, kuras režisors ir Ādams Šenkmans. 2005. gada Rock of Ages mūzikla adaptācija.

Filma ir par Holivudas sapņus realizējošiem jauniešiem. Tajā galvenās lomas attēlo Džuliana Hafa, Djego Boneta, Rasels Brends, Aleks Boldvins, Pols Džamati, Ketrina Zeta-Džonsa, Mālina Okermane, Mērija Blaidža, Braians Krenstons un Toms Krūzs. Filmā iekļautas dažādu 20. gadsimta 80. gadu rokzvaigžņu, tai skaitā Def Leppard, Journey, Scorpions, Poison, Foreigner, Guns N' Roses, Pat Benatar, Džoanas Džetas, Bon Jovi, Deivida Lī Rota, Twisted Sister, Whitesnake, darbi.

Filmas pirmizrāde notika 2012. gada 15. jūnijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
ASV filmas
Dafne Shipersa

Dafne Shipersa (; dzimusi ) ir nīderlandiešu vieglatlēte, startē septiņcīņā, sprintā un tāllēkšanā.

 izcīnīja 12. vietu septiņcīņā (6324 punkti). Trīs reizes startējusi Pasaules čempionātā. 2015. gadā Pekinā izcīnīja sudraba medaļu 100 m sprintā, uzstādot valsts rekordu (10,81 s), savukārt 200 m sprinta distancē Shipersa ar jaunu Eiropas rekordu (21,63 s) izcīnīja zelta medaļu. 2013. gada Pasaules čempionātā Maskavā izcīnīja bronzas medaļu septiņcīņā, uzstādot valsts rekordu (6477 punkti). Vairākas reizes izcīnījusi medaļas Eiropas čempionātā: 2014. gadā Cīrihē kļuva par čempioni abās individuālajās sprinta distancēs, bet 2016. gadā Amsterdamā ar rezultātu 10,90 s izcīnīja uzvaru 100 m sprintā (ar vienu no lielākajiem pārsvariem Eiropas čempionāta vēsturē 0,3 sekundēm apsteidzot otrās vietas ieguvēju Ivetu Lalovu no Bulgārijas), bet pēc tam uzvarēja arī 4x100 m stafetē, kur Nīderlandes izlase laboja nacionālo rekordu.

D. Shipersa 2014. un 2015. gadā tika atzīta par gada labāko vieglatlēti Eiropā.

Ārējās saites 
 
 

1992. gadā dzimušie
Nīderlandes vieglatlētes
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Utrehtas provincē dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Tāllēcēji
Sprinteri
Septiņcīņnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Vārzas

Vārzas ir ciems Limbažu novada Skultes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā  no novada centra Limbažiem un  no Rīgas. Ciems sastāv no trijām daļām: Kursīši, Dunte 96 un nostāk no pārējā ciema Lauči.

Dunte 96 veidojusies kā bijušās rūpnīcas VEF darbinieku dārzkopības kooperatīvā sabiedrība ar kopā ap 400 vasarnīcām.

Vārzu dienvidu daļā, Laučos, liedagā atrodas ap 2 m augsts un aptuveni 70 tonnu smags jūrakmens (Lauču jūrakmens), ko 1853. gada pavasarī ledus blīvēdamies izstūmis no jūras gultnes krastā. Valsts nozīmes aizsargājams dabas objekts. Netālu no akmeņa atrodas viesu nams un kempings.

Atsauces 

Skultes pagasts
Limbažu novada ciemi
Latvijas ciemi
Vīksne

Vīksne ir latviešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Alberts Vīksne (1896—1976) — virsnieks;
 Jānis Vīksne (1936—2015) — ornitologs un pasniedzējs.

Skatīt arī 
 Vīksna

Latviešu uzvārdi
322. mikroautobusu maršruts (Rīga)

322. mikroautobusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta maršruts, kas kursēja no Abrenes ielas līdz Rīgas Starptautiskajai lidostai.

Atklāts 2014. gada 1. novembrī kā 222. mikroautobusu maršruts. No  kļuvis par 322. ekspresbusu maršrutu, kurā nedarbojās Rīgas domes piešķirtās atlaides.

Pēc Lidostas “Rīga” iniciatīvas, sākot ar nakti no 2019.gada 14. septembra uz 15. septembri, 322. ekspresbuss uz Lidostu „Rīga” kursēja arī naktīs.  Šīs izmaiņas bija spēkā tikai dažas dienas, jo 18.septembrī Lidosta “Rīga” nolēma, ka 322.ekspresbuss turpmāk nakts periodā vairs nekursēs.

No 2020. gada 1. janvāra tika pagarināts no MTS līdz Abrenes ielai. 2022. gada 9. septembrī, kad paziņoja par "Rīgas Mikroautobusu Satiksmes" maksātnespējas procesa uzsākšanu, maršruts tika slēgts.

Maršruts 
Lidosta Rīga — Rīgas dzelzceļa stacija kursēja pā šādām ielām: lidostas "Rīga" pievdceļš (Mārupes novads), P133 (Mārupes novads un Rīga), K. Ulmaņa gatve, Lielirbes iela, Kalnciema iela, Daugavgrīvas iela, Raņķa dambis, Uzvaras bulvāris, Akmens tilts, 11. novembra krastmala, 13. janvāra iela, Marijas iela un Satekles iela.

Centrālā stacija — Lidosta "Rīga kursēja pa šādām ielām: Satekles iela, Dzirnavu iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, 13. janvāra iela, 11. novembra krastmala, Akmens tilts, Uzvaras bulvāris, Slokas iela, Kalnciema iela, Lielirbes iela, Baseina iela, Volguntes iela, K. Ulmaņa gatve, P133 (Rīga un Mārupes novads), Ziemeļu iela (Mārupes novads) un lidostas "Rīga" pievdceļš (Mārupes novads).

Pieturvietas 
322. mikroautobusu maršrutā kopumā bija 39 pieturas. Virzienā Centrālā stacija — Lidosta Rīga bija 23 pieturas, bet virzienā  Lidosta Rīga — Centrālā stacija bija 16 pieturas.

Skatīt arī 
 Mikroautobusu satiksme Rīgā
 Rīgas satiksme

Atsauces

Ārējās saites 
222. mikroautobusu maršruta saraksts

Mikroautobusu satiksme Rīgā
Gvido Miezis

Gvido Miezis (dzimis  Ventspilī) ir bijušais latviešu treka riteņbraucējs. 

Piedalījies vienās Olimpiskajās spēlēs (), ieņemot 16. vietu 1 km individuālajā braucienā (no 16 sportistiem). Trīs dienas pirms starta krita un traumēja galvu.

1999. gada Pasaules čempionātā izcīnījis 12. vietu Olimpiskajā sprintā komandas sastāvā, tā nodrošinot ceļazīmes uz Sidnejas spēlēm visās sprinta disciplīnās. Miezis tikai pusgadu pirms tam trenējies profesionāli.

Absolvējis Ventspils 5. vidusskolu. Trenējies pie Vladimira Ļeonova.

Atsauces

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Ventspilī dzimušie
Latvijas riteņbraucēji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Mateo Renci

Mateo Renci (; dzimis ) ir Itālijas politiķis, no 2014. līdz 2016. gadam bija Itālijas premjerministrs.

No 2004. līdz 2009. gadam bija Florences provinces prezidents, pēc tam līdz 2014. gadam bija Florences mērs. 2014. gada februārī stājies Itālijas premjerministra amatā, tajā nomainot Enriko Letu. 39 gadu un 42 dienu vecumā kļuva par jaunāko valsts premjeru kopš Itālijas apvienošanas 1861. gadā. Otrs jaunākais līderis Eiropadomē. Tiek uzskatīts par Eiropas Sociāldemokrātiskās partijas de facto līderi, tā kā par otras lielās Eiropas partijas — Eiropas Tautas partijas — līderi tiek uzskatīta Angela Merkele, viņi abi kopā tiek saukti par Merkenzi. ASV laikraksts Fortune 2014. gadā nosauca Renci par trešo ietekmīgāko cilvēku, kas nav sasniedzis 40 gadu vecumu, Foreign Policy viņu ierindoja 100 pasaules domātāju sarakstā.

, nomainot Mateo Renci, par jauno premjerministru kļuva Paolo Džentiloni.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 

1975. gadā dzimušie
Toskānā dzimušie
Itālijas premjerministri
Botsvanas administratīvais iedalījums

Botsvanas administratīvais iedalījumu veido 10 distrikti.

Administratīvo līmeņu shēma

Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums

Distrikti

Atsauces 

Administratīvais iedalījums
Valstu administratīvais iedalījums
Auziņi (Pureņu pagasts)

Auziņi vai Auzeņi () ir ciems Ludzas novada Pureņu pagastā. Izvietojies pagasta rietumdaļā pie autoceļa V526  no pagasta centra Kivdolovas,  no novada centra Ludzas un  no Rīgas. Auziņos atrodas bibliotēka un veikals. Auziņi no 1949. līdz 1954. gadam bija Auziņu ciema centrs, vēlāk izaugusi kā kolhoza «Zarja» ciemats.

Atsauces
Džūljuss Jego

Džūljuss Kiplagats Jego (; dzimis ) ir Kenijas vieglatlēts, startē šķēpa mešanas sacensībās.

2015. gada Pasaules čempionātā izcīnīja uzvaru ar 92,72 m tālu metienu. Tas viņu ierindoja 3. vietā starp vistālāk metušajiem šķēpa metējiem, tālāk ir metuši Jans Železnijs un Aki Parviainens. Pirmais Kenijas vieglatlēts, kas izcīnījis uzvaru Pasaules čempionātā mešanas disciplīnās. 2013. gada Pasaules čempionātā bija ierindojies 4. vietā (85,40 m), kļūdams par pirmo Kenijas vieglatlētu, kas kvalificējies pamatsacensībām laukuma disciplīnās.

Divas reizes izcīnījis uzvaru Āfrikas čempionātā, 2011. gadā kļuvis par Visāfrikas spēļu uzvarētāju. 2014. gadā uzvarējis Nāciju Sadraudzības spēlēs.  Londonā ierindojās 12. vietā.

Šķēpa mešanas tehniku apguvis, skatoties YouTube video, kā šķēpu met Železnijs, Andrēass Tūrkildsens.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1989. gadā dzimušie
Kenijas vieglatlēti
Šķēpa metēji
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Eiropas Gada cilvēks Latvijā

Gada Eiropas cilvēks ir apbalvojums, ko pasniedz nevalstiska organizācija Eiropas Kustība Latvijā. Šis apbalvojums izveidots 1998. gadā, ar mērķi godināt cilvēku, kas pēc sabiedrības domām ir visvairāk veicinājis Eiropas integrāciju Latvijā un Latvijas integrāciju Eiropā. Konkrētā gada cilvēks tiek izvēlēts gada beigās.

Apbalvojumu saņēmuši:
 1998 — Eduards Bruno Deksnis
 1999 — Valdis Birkavs
 2000 — Renārs Kaupers
 2001 — Vaira Vīķe-Freiberga
 2002 — Marija Naumova
 2003 — Māris Verpakovskis
 2004 — Georgs Andrejevs
 2005 — Valdis Dombrovskis
 2006 — Ģirts Salmgriezis
 2007 — Andris Piebalgs
 2008 — Ģirts Valdis Kristovskis
 2009 — Ina Strazdiņa
 2010 — Ilmārs Poikāns
 2011 — Zbigņevs Stankevičs
 2012 — Aigars Apinis
 2013 — Valdis Dombrovskis
 2014 — Mairis Briedis
 2015 — Juris Cālītis
 2016 — Andris Ambainis
 2017 — Aļona Ostapenko
 2018 — Egils Levits
 2019 — Ralfs Eilands
 2020 — Sanita Osipova
2021 — Imants Lancmanis

Atsauces