joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ingress

Ingress ir papildinātās realitātes daudzspēlētāju tiešsaites videospēle, kuru radījusi kompānija Niantic, kas sākotnēji bija daļa no Google. Sākotnēji tā bija pieejama tikai Android iekārtām, bet kopš 2014. gada 14. jūlija arī Apple iOS.

Spēlētāji spēlē pieder vienai no divām frakcijām, Enlightened ("Apgaismotie", attēloti zaļā krāsā) un Resistance ("Dumpinieki", zilā krāsā). Spēles gaitā spēlētājiem ir iespējams norobežot Zemes virsmas reģionus ar virtuālām saitēm starp virtuāliem portāliem, kuri ir redzami spēles programmatūrā. Galējais spēles mērķis ir kādai no frakcijām kontrolēt lielu skaitu ar "saprāta vienībām" (Mind Units), aptuveno skaitu ar cilvēkiem frakcijas kontrolētajās teritorijās.

Izlaišana 
Ingress oficiāli tika publicēta 2012. gada 16. novembrī, papildinot ar tiešsaistes vīrusu mārketinga kampaņu. Vēlāk tika pamanīts, ka jau 8. novembrī un arī agrāk spēle bija pieminēta dažādos pasākumos, kā, piemēram, Comic Con konferencē Sandjego 12. jūlijā. Google darbinieki šo spēli jau bija lietojuši vismaz 6 mēnešus.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Oficālā atbalsta lapa

Google
Android spēles
IOS spēles
Basters Kītons

Džozefs Frenks "Basters" Kītons (; dzimis , miris ) bija amerikāņu aktieris, režisors, producents un rakstnieks.

Bijis pazīstams ar lomām mēmajā kino. Žurnāls Entertainment Weekly viņu ierindoja 7. vietā visu laiku izcilāko režisoru sarakstā. 1999. gadā viņš iekļuva Amerikas Kinoinstitūta saraksta "Visu laiku izcilākā vīriešu kārtas zvaigzne" 21. vietā. 2002. gadā Sight & Sound veiktajā vispasaules aptaujā Kītona režisētā filma "Ģenerālis" (1926) tika ierindota 15. vietā. Orsons Velss ir izteicies, ka "šī ir visu laiku labākā komēdija, labākā pilsoņu kara filma un, iespējams, visu laiku labākā filma". 1958. gadā saņēmis Kinoakadēmijas goda balvu. Miris 1966. gadā 70 gadu vecumā.

Atsauces

Ārējās saites 

1895. gadā dzimušie
Kanzasā dzimušie
1966. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktieri
Amerikāņu kinorežisori
Kinoakadēmijas goda balvas ieguvēji
Mēmā kino režisori
Mēmā kino aktieri
Haidparks

Haidparks () ir viens no lielākajiem parkiem centrālajā Londonā, Apvienotajā Karalistē. Tas ir viens no Londonas karaliskajiem parkiem, ievērojams ar tajā esošo oratoru stūri.

Parks tika atvērts 1637. gadā. 1851. gadā Haidparks bija pasaules lielās izstādes norises vieta, tās vajadzībām arī tika uzcelta The Crystal Palace celtne. Tas ir kļuvis par tradicionālu masu demonstrāciju norises vietu, parkā protestus ir rīkojuši čartisti, Reformu līga, sufražistes u.c. Haidparkā ir notikuši vairāki koncerti,  laikā te notika triatlona un 10 km maratonpeldējuma sacensības. Parku divās daļās sadala Serpentīnes ezers. Tam blakus atrodas Kensingtonas dārzi; lai arī bieži vien dārzi tiek pieskaitīti Haidparkam, kopš 1728. gada tie abi ir atdalīti. Haidparks ir 142 ha liels, Kensingtonas dārzi — 111 ha lieli, tādējādi kopējā platība sasniedz 253 ha, kas ir vairāk nekā Monako platība (196 ha), tomēr tas ir mazāks nekā Ņujorkas Centrālparks (341 ha).

Atsauces

Ārējās saites 

Londona
Parki
Olimpiskās norises vietas peldēšanā
Josefs Suks

Josefs Suks (; dzimis , miris ) bija čehu komponists un vijolnieks. Studējis Prāgas konservatorijā. Antonīna Dvoržāka skolnieks un znots.

Ārējās saites 

 Josefa Suka profils AllMusic 
 Josefa Suka notis IMSLP 

Čehu komponisti
Centrālčehijas apgabalā dzimušie
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Reinholds fon Bergmanis

Reinholds Rihards Georgs fon Bergmanis (; 1850-1913) bija vācbaltiešu skolotājs un meteorologs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1850. gada 6. janvārī Rūjienā luterāņu mācītāja Riharda fon Bergmaņa (1805-1878) un viņa sievas Bertas Krīgeres (1816-1877) ģimenē. Vecākais brālis Ernests fon Bergmanis (1836-1907). Studēja matemātiku Tērbatas universitātē  (1870-1875), strādāja par virsskolotāja vietnieku Vīlandes ģimnāzijā (1875-1876). No 1877. gada mājskolotājs, dzīvības apdrošināšanas iestādes ierēdnis Pēterburgā. No 1879. gada strādāja par fiziķi Pēterburgas Fizikālajā observatorijā. 

Izdeva Aleksandra Bunges vadītās 1885.-1886. gada ekspedīcijas uz Austrumsibīrijas ziemeļiem meteoroloģiskos pierakstus. 
1893. gadā izdeva barona E. fon Tolla un J. Šileiko vadītās ekspedīcijas uz Jaunsibīrijas salām un tālāk gar Ziemeļu Ledus okeāna krastu meteoroloģiskos pierakstus.

Miris 1913. gada 8. februārī Pēterburgā.

Darbi 
 Meterologische Beobachtungen im Jana-Lande und auf den Neusibirischen Inseln, angestellt von Baron Eduard von Toll. Nach den Originalnotizen bearbeitet von R. Bergmann, Physiker am physikalischen Central-Observatorium. 1887 (vāciski) 

 Рейнхольд вон Бергманн. Метеорологическия наблуюдения произведенныя Бароном Е. В. Толем и Е. И. Шилейко в 1893 году во время експедиции на Ново-Сибирские Острова и вдол берегов Ледовитаго океана. No grāmatas Записки Императорской Академии Наук по Физико-Математическому Отдѣлению, Императорская Академия Наук Отделение Физико-Математических Наук (Санкт-Петербург). Гласуноф, Эггерс, 1895. - 71 lpp. (krieviski)

Atsauces 

1850. gadā dzimušie
Rūjienā dzimušie
1913. gadā mirušie
Tartu Universitātes absolventi
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Sanktpēterburgā mirušie
Marjano Rahojs

Marjano Rahojs Brejs (, ; dzimis ) ir spāņu politiķis, Spānijas premjerministrs no 2011. gada 21. decembra līdz 2018. gada 1. jūnijam.

Laikā no 1999. līdz 2003. gadam Hosē Marijas Asnara vadītajā valdībā bijis dažādu nozaru ministrs. Kopš 2004. gada marta ir Tautas partijas līderis, kuras biedrs ir kopš 1989. gada. Rahojs bijis arī parlamenta mazākuma līderis laikā no 2004. gada aprīļa līdz 2011. gada decembrim, kad kļuva par Spānijas premjerministru.

Ārējās saites 
 
 Biogrāfija 

1955. gadā dzimušie
Galisijā dzimušie
Spānijas premjerministri
Spānijas politiķi
Sigurnija Vīvere

Sigurnija Vīvere (; dzimusi Sūzana Aleksandra Vīvere (Susan Alexandra Weaver) ) ir amerikāņu aktrise.

Pazīstama ar Elenas Riplijas lomu "Svešo" filmu sērijā, Danas Baretas lomu filmās "Spoku mednieki" un tā turpinājumā "Spoku mednieki 2", kā arī filmās "Gorillas miglā" (Gorillas in the Mist: The Story of Dian Fossey), Working Girl, "Ledus vētra", "Galaktikas meklējumos", Prayers for Bobby un Greisas Augustīnes lomu filmā "Avatars".

Aktrise tikusi nominēta trim Amerikas Kinoakadēmijas balvām, trim BAFTA balvām (viena uzvara), divām Emmy balvām, sešām Saturna balvām (divas uzvaras) un septiņām Zelta globusa balvām. 1988. gadā saņēma divas Zelta globusa balvas par lomām filmās "Gorillas miglā" un Working Girl, tādējādi kļūstot par pirmo personu, kas vienā gadā saņēmusi divas Zelta globusa balvas par tēlošanu.

Atsauces

Ārējās saites 

1949. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Ādolfs fon Bergmanis

Kārlis Ādolfs fon Bergmanis (, 1855-1922) bija vācbaltiešu ķirurgs, Rīgas pilsētas slimnīcas ķirurģijas nodaļas virsārsts (1883), Rīgas domnieks (1890-1893 un 1901-1917). Rīgas goda pilsonis (1920). Veicis pirmo radikālo kuņģa vēža operāciju Latvijā.

Starptautiski pazīstams ar lepras pētījumiem, pierādīja, ka tā ir lipīga slimība (1891). Nodibināja un vadīja Rīgas leprozoriju (mūsdienās - Latvijas Infektoloģijas centrs).

Biogrāfija 
Bergmanis dzimis 1855. gada 23. maijā Petrozavodskas lielgabalu lietuves ārsta Ādolfa fon Bergmaņa un viņa sievas Evas, dzim. Štrauhas  ģimenē. Mācījās Vīlandes skolā, beidza Vidzemes guberņas ģimnāziju (1873). Studēja Tērbatas universitātes medicīnas fakultātē (1873-1880), līdztekus bija universitātes Acu klīnikas asistenta vietnieks, asistents (1878-1881), aizstāvēja Dr.med. disertāciju (1881). Papildinājās Vircburgas, Halles, Štrāsburgas, Parīzes un Vīnes klīnikās (1881-1882).    

Pēc atgriešanās Rīgā nodibināja savu ārsta un ķirurga privātpraksi (1882). 1883. gadā kļuva par Rīgas pilsētas slimnīcas II. ķirurģijas nodaļas, bet 1890. gadā par I. ķirurģijas nodaļas virsārstu. Viņa vadībā Rīgas pilsētas slimnīca ar augstām aseptikas prasībām kļuva par modernu Eiropas klīniku, kurā izglītoja vairāk kā 20 ārstus speciālistus. 
1890. gadā viņu ievēlēja Rīgas pilsētas domē. 
Pēc Bergmaņa ierosinājuma 1890. gada 17. decembrī Rīgas pilsētas dome pieņēma lēmumu Dreiliņu muižas mežā celt Rīgas leprozoriju (Lepra-Asyl), kuru atklāja 1891. gada 15. oktobrī (arhitekts Reinholds Šmēlings). Bija Starptautiskā lepras kongresa goda sekretārs Berlīnē (1897).
1899. gadā viņš kopā ar Eduardu Švarcu izveidoja savu privātklīniku. 1901. gada vēlēšanās viņu no jauna ievēlēja par Rīgas pilsētas domnieku.

Miris 1922. gada 24. maijā Rīgā.

Biedrības 
 Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība - sekretārs (1886-1887), prezidents (1907-1908), goda loceklis (1920)
 Ātrās medicīniskās palīdzības apvienība (Verein schnelle ärztliche Hilfe) - dibinātājs (1907)
 Vidzemes ārstu biedrība - prezidents (1907)

Publikācijas un grāmatas 
 Zur Kontagiosität der Lepra. Breitkopf und Härtel, 1891. - 22 lappuses 
 Die Lepra. In: Deutsche Chirurgie, 10. sējums, 2. daļa. Adolf von Bergmann, Theodor Billroth, A. Luecke, E. Bergmann, P. Bruns. Enke, 1897. - 112 lappuses
 Das Rettungs- und Krankentransportwesen. Vortrag, gehalten am 29. Oktober 1909 in der Gesellschaft für Kommunale Sozialpolitik in Riga. Häcker, 1909. - 17 lappuses
 Festschrift für Herrn Dr. Med. Adolf von Bergmann zur Feier seines 30 jährigen Dienstjubiläums. Riga: 1913

Atsauces 

1855. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1922. gadā mirušie
Latvijas mediķi
Ķirurgi
Tartu Universitātes absolventi
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība

Rīgas Praktizējošo ārstu biedrība (, 1822-1940) bija pirmā Latvijas ārstu biedrība ar mērķi "iedibināt ilgstošu zinātnisku kultūru un celt arvien augstāk koleģialitāti".

Biedrības sēdēs apsprieda medicīniskās prakses gadījumus ("kazuistiku") un zinātnes jaunumus, tā abonēja vairākus desmitus ārzemju periodiskos žurnālu, galvenokārt no vācu zemēm. Biedrība apsprieda arī sanitāri epidemioloģisko stāvokli Rīgā un iesaistījās holēras epidēmiju apkarošanā.

Vēsture 
Rīgas Praktizējošo ārstu biedrību 1822. gadā nodibināja Rīgas ārsti Bernhards Frīdrihs Bērenss (1795-1863), Kārlis Jūlijs Jakobs Mēbess (1789-1861) un Eižens Merklins (1792-1873). Par pirmo biedrības prezidentu ievēlēja Rīgas nabagu slimnīcas bijušo direktoru Kārli Vilpertu.
1823. gadā biedrībā uzņēma Dāvidu Hieronīmu Grindeli (1776-1836).

1847. gada 29. janvāra sēdē B.F.Bērenss ziņoja par ētera narkozes pirmo lietošanu Rīgas slimnīcā, 1871. gadā K. Reijers ziņoja par pirmo asins pārliešanu. 
Johana Kristofa Švarca vadības laikā biedrība sāka izdot žurnālu Beiträge zur Heilkunde ("Pienesums dziedniecībai", 1849-1865). Ķemeru kūrorta ārsts un vēlākais biedrības prezidents Georgs Reinholds Gvido Girgensons (Girgensohn) un citi biedrības biedri - kūrorta ārsti (Ernests Merķelis 1861. gadā, R.F.Kofskis 1864. gadā) atkārtoti referēja par savu dziedināšanas pieredzi un sēravotu balneoterapijas efektiem.   
 
1907. gadā par biedrības prezidentu ievēlēja Ādolfu fon Bergmani, kurš Rīgas pilsētas slimnīcā ieviesa modernos aseptikas principus un jaunākās ķirurģijas metodes.
  
Praktizējošo ārstu biedrības (1822-1917, 1918-1940) sēžu protokoli saglabāti Latvijas Valsts vēstures arhīvā.

Literatūra 
 Eugen Bochmann. Die Geschichte der Gesellschaft praktischer Aerzte zu Riga von 1822-1872. Nach den Acten der Gesellschaft bearbeitet. Kymmel, 1872. - 145 lappuses (vāciski)

Atsauces 

Sabiedriskās kustības un organizācijas Latvijas teritorijā
Benjamins fon Bergmanis

Benjamins Firhtegots Baltazārs fon Bergmanis jeb Benjamiņš Bergmanis (, 1772–1856) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs, etnogrāfs, vēsturnieks un valodnieks. Profesora Ernesta fon Bergmaņa (1836-1907) vectēvs.

Dzīvesgājums 
Bergmanis dzimis 1772. gada 28. (17.) novembrī Āraišu draudzes luterāņu mācītāja Gustava fon Bergmaņa un viņa sievas Beātas Elizabetes, dzim. Mederes  ģimenē.
Studēja filozofiju un teoloģiju Leipcigas un Jēnas universitātēs (1791—1795). No 1798. gada strādāja par mājskolotāju Maskavā, pētīja kalmiku valodu un paražas Kalmikijā (1802-1803). 

Pēc atgriešanās dzimtenē 1803. gadā kļuva par Rūjienas luterāņu draudzes mācītāju, tad par Ērgļu draudzes mācītāju (1806-1814), tad atkal atgriezās Rūjienā, kur nokalpoja līdz 1842. gadam. Vecumdienas pavadīja Blusu muižā pie Cēsīm, kur nodarbojās ar valodniecību.      

Miris 1856. gada 28. (16.) augustā Blusu muižā (Blussen).

Bērni 
Mācītājs Benjamins fon Bergmanis bija precējies ar Eleonoru Vilhelmīni, dzim. Polhovu (1780-1846). Viņiem bija 6 bērni:
 Rihards fon Bergmanis (1805-1878) 
 Eleonora Elizabete (1807-1867) 
 Karolīne Amālija (1808-1872) 
 Paulīne Šarlote (1813-?) 
 Minna Auguste (1813-1840) 
 Kārlis Gustavs (1816-1836)

Darbi 
 Die Kalenderunruhen in Riga in den Jahren 1585 bis 1590. Leipzig: Hartknoch, 1806. — S. 286-87.
 Johann Reinhold von Patkul. In: Livona. Ein historisch-poetisches Taschenbuch für die deutsch-russischen Ostsee-Provinzen. Jg. 2. Hrsg. von Gotthard Tielemann. Riga-Dorpat: Friedrich Meinshausen, 1815, S. 121-135
 Bulawin's Aufruhr und Mazeppa's Uebergang zu den Schweden. In: Livona. Ein historisch-poetisches Taschenbuch für die deutsch-russischen Ostsee-Provinzen. Jg. 2. Hrsg. von Gotthard Tielemann. Riga-Dorpat: Friedrich Meinshausen, 1815, S. 273-318 
 Ursprung des Lamismus aus Indien. Inländisches Museum. Hrsg. von C. E. Raupach. Bd. 2. H. 5. Dorpat: J. C. Schünmann, 1821, S. 29-40

Literatūra 
 Allgemeines Schriftsteller- und Gelehrtenlexikon der Provinzen Livland, Esthland und Kurland. Hrsg. von Johann Friedrich von Recke, Karl Eduard Napiersky. Bd. 1. Mitau : Steffenhagen und Sohn 1827, S. 129–132 ; Napiersky, C.[arl] E.[duard], Beise, Theodor. Nachträge und Fortsetzung, Bd. 1. Mitau : Steffenhagen und Sohn 1859, S. 51-52. 
 Redlich, May. Lexikon deutschbaltischer Literatur. Eine Bibliographie. Hrsg. von der Georg-Dehio-Gesellschaft. Verlag Wissenschaft und Politik, Berend von Nottbeck : Köln, 1989, S. 43. 
 Deutschbaltisches Biographisches Lexikon 1710–1960. Hrsg. von Wilhelm Lenz. Wedemark: Verlag Harro von Hirschheydt, 1998, S. 55
 Die evangelischen Prediger Livlands bis 1918. Hrsg. von Martin Ottow und Wilhelm Lenz. Köln-Wien: Böhlau Verlag, S. 170
 Gottzmann, Carola L.; Hörner, Petra. Lexikon der deutschsprachigen Literatur des Baltikums und St. Petersburgs vom Mittelalter bis zur Gegenwart. Bd. 1: A-G. Berlin-New York: Walter de Gruyter, 2007, S. 211-212

Atsauces 

1772. gadā dzimušie
Latvijas luterāņu mācītāji
Latvijas vēsturnieki
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Ropažu novadā dzimušie
Ambrozijs Bergmanis

Ambrozijs Bergmanis (, 1740–1784) bija vācbaltiešu ārsts, Rīgas brīvmūrnieku ložas "Zum Schwerdt" brālis.

Dzīvesgājums 
Bergmanis dzimis 1740. gada 27. septembrī Bukultu (Neuermühlen) mācītāja Baltazara Bergmaņa un viņa sievas Annas Elizabetes, dzim. Depkinas, ģimenē. Viņa brāļi bija Baltazars (1736-1789), Gustavs (1749-1814) un Liborijs fon Bergmanis (1754-1823).

Mācījās Veimāras ģimnāzijā, studēja medicīnu Štrasburgas un Leipcigas universitātēs. Apguva dzemdniecību pie Dr. Levrē (Levret) Parīzē. 1762. gadā ieguva Dr. med. grādu Leipcigas universitātē par doktora darbu de stata sano et morboso incolarum Livoniae ("par Vidzemes iedzīvotāju veselības un slimības stāvokli").

Strādāja par privātārstu Rīgā. Kā Krievijas Impērijas armijas kara ārsts piedalījās Krievu—turku karā (1768—1774), uzdienējās par divīzijas ārstu. Precējies ar Katrīnu Beātu fon Reimersenu (1778).

Miris 1784. gada 19. martā Kijivā.

Atsauces 

1740. gadā dzimušie
1784. gadā mirušie
Latvijas mediķi
Brīvmūrnieki
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Ropažu novadā dzimušie
Baltazars Bergmanis (mācītājs)

Baltazars Bergmanis (, 1703–1768) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs.

Dzīvesgājums 
Baltazars Bergmanis dzimis 1703. gada 2. decembrī Rīgas tirgotāja Palma Bergmaņa (1672-1751) un viņa sievas Kristīnes, dzim. Jēnigas, ģimenē.  

Studēja medicīnu Jēnas un Vitenbergas universitātēs, kur 1725. gadā ieguva filozofijas doktora grādu, bet pēc tam Leipcigas universitātē studēja teoloģiju un ieguva teoloģijas maģistra grādu. Ap 1726. gadu viņš atgriezās dzimtenē un tika iecelts par Skujenes luterāņu draudzes mācītāju. Skujenē uzrakstīja katehismu latviešu valodā. 

1734. gada 1. oktobrī  viņš ieguva luterāņu mācītāja vietu Bukultu jeb Ādažu (Neuermühlen) draudzē, kur kalpoja līdz savai nāvei 1768. gada 31. martā.

Bērni 
Mācītājs Baltazars Bergmanis bija precējies ar Rīgas tirgotāja meitu Annu Elizabeti Depkinu (1712-1784). Viņiem bija 13 bērni:
 Baltazars Bergmanis (1736-1789) 
 Ģertrūde Elizabete (1737-1825) 
 Anna Kristīne (1739-1740) 
 Bartolomejs (1738-1738) 
 Ambrozijs Bergmanis (1740-1784) 
 Sofija Katrīna (1741-1809) 
 Doroteja Margarēta (1742-1821) 
 Anna Hedviga (1744-1825) 
 Kristīne Sabīne (1745-1827) 
 Johans (1746-1746) 
 Marija Šarlote (1747-1748) 
 Gustavs fon Bergmanis (1749-1814) 
 Liborijs fon Bergmanis (1754-1823)

Atsauces 

1703. gadā dzimušie
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Rīgā dzimušie
Rihards fon Bergmanis

Rihards fon Bergmanis (, 1805–1878) bija vācbaltiešu luterāņu mācītājs. Profesora Ernesta fon Bergmaņa (1836-1907) tēvs un profesora Gustava fon Bergmaņa (1878-1955) vectēvs. Latviešu literārās biedrības biedrs (no 1837).

Dzīvesgājums 
Rihards fon Bergmanis dzimis Rīgā 1805. gada 2. jūlijā Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa un viņa sievas Eleonoras Vilhelmīnes, dzim. Polhovas (1780-1846) ģimenē.
Studēja Tērbatas universitātes teoloģijas fakultātē (1824—1829), līdz 1831. gadam papildinājās Berlīnē. Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par mājskolotāju Saukas mežziņa Kades ģimenē un Mazsalacas mācītājmuižā (1831-1833). 

1834. gadā kļuva par sava tēva Rūjienas luterāņu draudzes mācītāja Benjamiņa fon Bergmaņa palīgu, tad par draudzes mācītāju (1842-1878).      

Miris no vēža 1878. gada 13. janvārī Tērbatā sava dēla ķirurga Ernesta fon Bergmaņa mājā.

Bērni 
Mācītājs Rihards fon Bergmanis bija 1836. gadā precējies ar Bertu Karolīni, dzim. Krīgeri (1816-1877). Viņiem bija 8 bērni:
 Ernests Gustavs Benjamins fon Bergmanis (1836-1907) - ķirurgs, profesors
 Vilhelmīne Karolīne (dzim. 1838) 
 Gustavs Liboriuss Baltazārs (dzim. 1840) 
 Frīdrihs Vilhelms (dzim. 1843) 
 Berta Eleonora Paulīne (1846-1848) 
 Johanna Helēna Juliāna (1848-1851) 
 Reinholds Rihards Georgs fon Bergmanis (1850-1913) - fiziķis, meteorologs   
 Eduards Liboriuss Firhtegots fon Bergmanis (1852-1900) - Rūjienas luterāņu mācītājs

Atsauces 

1805. gadā dzimušie
1878. gadā mirušie
Tartu Universitātes absolventi
Latvijas luterāņu mācītāji
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Rīgā dzimušie
Princese Anna

Karaliskā princese Anna (; īstajā vārdā Anna Elizabete Alise Luīze (Anne Elizabeth Alice Louise); dzimusi ) ir Apvienotās Karalistes karalienes Elizabetes II un viņas vīra Edinburgas hercoga prinča Filipa vienīgā meita.

Dzimšanas brīdī viņa bija trešā persona Lielbritānijas monarhijas mantošanas līnijā pēc mātes un vecākā brāļa Čārlza III, pēc mātes kļūšanas par karalieni pat bija otrā persona, taču pašlaik Anna ir 16. persona līnijā.

Anna ir bijusī jātniece, 1971. gadā izcīnījusi zelta medaļu un 1975. gadā izcīnījusi divas sudraba medaļas Eiropas čempionātā. 1971. gadā tika atzīta par BBC gada sporta personību. Viņa ir pirmā no britu karaliskās ģimenes, kas piedalījusies olimpiskajās spēlēs.  individuālajā trīscīņā ierindojās 24. vietā, komandu trīscīņā nefinišēja. Laikā no 1986. līdz 1994. gadam bijusi Starptautiskās jāšanas sporta federācijas prezidente. 1987. gadā princese Anna kļuva par pirmo britu karaliskās ģimenes pārstāvi, kas piedalījusies televīzijas viktorīnas šovā.

Arī viņas meita Zāra Filipsa ir veiksmīga jātniece —  izcīnījusi sudraba medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Karaliskā princese Anna

1950. gadā dzimušie
Londonā dzimušie
Apvienotās Karalistes princeses
Lielbritānijas jātnieki
1976. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Vindzoru dinastija
Terminators 3: Mašīnu sacelšanās

"Terminators 3: Mašīnu sacelšanās" () ir 2003. gada ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta filma, kuras režisors ir Džonatans Mostovs. Filmā pēc Skynet neveiksmes Sāras Konoras nogalināšanā pirms ir dzimis viņas dēls un paša Džona nogalināšanā bērnībā no nākotnes atsūtītā terminatore T-X cenšas nogalināt pēc iespējas vairāk pretošanās kustības locekļus, kā arī pašu Džonu. Filmā galvenās lomas atveido Arnolds Švarcenegers, Niks Stols, Klēra Deinsa un Kristanna Lokena. Šī ir pēdējā Švarcenegera loma kino pirms kļūšanas par Kalifornijas gubernatoru.

Šī ir trešā daļa "Terminatora" filmu sērijā un turpinājums 1991. gada filmai "Terminators 2: Pastarā diena".

Atsauces

Ārējās saites 

2003. gada filmas
ASV filmas
Terminators
Terminators: Glābšana

"Terminators: Glābšana" () ir 2009. gada ASV zinātniskās fantastikas asa sižeta filma, kuras režisors ir McG. Atšķirībā no filmu sērijas pirmajām trim daļām, šajā daļā nenotiek ceļošana laikā, un darbība risinās 2018. gadā, kad notiek karš starp cilvēci un Skynet. Filmā galvenās lomas atveido Kristians Beils un Sems Vortingtons.

Šī ir ceturtā daļa "Terminatora" filmu sērijā un turpinājums 2003. gada filmai "Terminators 3: Mašīnu sacelšanās".

Atsauces

Ārējās saites 

 

2009. gada filmas
ASV filmas
Terminators
Eduards fon Bergmanis

Eduards Liboriuss Firhtegots fon Bergmanis (, 1852–1900) bija vācbaltiešu izcelsmes Rūjienas luterāņu mācītājs.

Dzīvesgājums 
Eduards fon Bergmanis dzimis 1852. gada 31. janvārī Rūjienā vietējā luterāņu draudzes mācītāja Riharda fon Bergmaņa (1805-1878) un viņa sievas Bertas Krīgeres (1816-1877) ģimenē kā astotais bērns. Vecākie brāļi Ernests Gustavs Benjamins fon Bergmanis (1836-1907) un Reinholds fon Bergmanis (1850-1913).
Studēja filozofiju un teoloģiju Tērbatas universitātē. Studentu korporācijas Livonia loceklis (1872-1875). 

Kopš 1876. gada bija  palīgmācītājs nāves sava tēva draudzē, bet pēc viņa nāves 1878. gadā kļuva par Rūjienas luterāņu draudzes mācītāju (1878-1889). Draudzei pieaugot, to sadalīja Ziemeļu un Dienvidu Rūjienas draudzē. E. Bergmanis bija Dienvidu draudzes mācītājs, bet latviešu izcelsmes mācītājs Mārtiņš Grosbergs par Ziemeļu  draudzes mācītāju. Šajā laikā viņš daudz laika veltīja Bergmaņu dzimtas vēstures apkopošanai, ko izdeva 1886. gadā. 

Pēc konflikta ar draudzi viņš 1889. gadā atstāja Rūjienu un par mācītāju Rūjienas Dienvidu draudzē iecēla Kārli Bēru. Pārcēlās uz dzīvi Baku.

Miris 1900. gada 13. septembrī Turcijas pilsētā Dijarbakirā (Diyarbakır).

Darbi 
 Eduard von Bergmann. Des Palm Bergmann Nachkommen 1672-1886. Riga: 1886

Atsauces 

1852. gadā dzimušie
1900. gadā mirušie
Tartu Universitātes absolventi
Latvijas luterāņu mācītāji
Vācbaltieši
Bergmaņu dzimta
Svidnīka

Svidnīka () ir pilsēta Slovākijas austrumos, Prešovas apgabala Svidnīkas apriņķa centrs tradicionālajā Šarišas novadā pie Ondravas upes. Pilsēta atrodas netālu no Duklas pārejas. Atšķirībā no vairums Slovākijas pilsētu relatīvais iedzīvotāju vairākums pēc reliģiskās piederības ir grieķu katoļi. Brīvdabas muzejs.

Vēsture

Ap pilsētu Otrā pasaules katra laikā 1944. gada septembrī/oktobrī notika sīvas kaujas starp PSRS un Vācijas karaspēku jeb t.s. Duklas kauja. Pati pilsēta tika izveidota 1944. gadā, apvienojot divus ciemus - Nižni Svidnīku un Višni Svidnīku. No 1993. gada - Slovākijas sastāvā.

Cilvēki
Pēc etniskā sastāva vairums pilsētas iedzīvotāju ir slovāki (79,60 %), rusīni (13,04 %), ukraiņi (4,07 %). Pēc reliģiskās piederības - grieķu katoļi (41,10 %), pareizticīgie (25,82 %), katoļi (24,13 %), nereliģiozi (5,17 %).

Svidnīka ir dziedātājas Kristinas (Kristina, 1987) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Slovākijas pilsētas
Prešovas apgabala pilsētas
Smadzeņu stumbrs

Smadzeņu stumbrs () ir mugurkaulnieku galvas smadzeņu aizmugurējā daļa, centrālās nervu sistēmas daļa. Tas apvieno iegarenās smadzenes, smadzeņu tiltu un vidussmadzenes. Salīdzinoši ar muguras smadzenēm, no kurām atiet muguras smadzeņu nervi, no smadzeņu stumbra arī atiet galvaskausa nervi (no III līdz XII pārim), kuri inervē muskulatūru un galvas ādu, iekšējos orgānus un žaunu aparāta veidojumus.

Atsauces 

Nervu sistēma
Iegarenās smadzenes

Iegarenās smadzenes () — galvas smadzeņu daļa. Iegarenās smadzenes ir tiešais muguras smadzeņu turpinājums, tāpēc lielākoties iegareno smadzeņu uzbūvē, atšķirībā no citām galvas smadzeņu daļām, izpaužas īpašības, kas līdzīgas muguras smadzenēm. Iegareno smadzeņu augšējais paplašinātais gals robežojas ar apakšējo tilta malu, bet apakšējais gals ar I pāra muguras smadzeņu kakla daļas nervu saknīšu izejvietu.

Atsauces 

Nervu sistēma
Sāhelantrops

Sāhelantrops jeb Čadas sāhelantrops (Sahelanthropus tchadensis) ir izmirusi hominīnu suga, kas ir vienīgā sāhelantropu ģints (Sahelanthropus) līdz šim zināmā suga. Tā kā fosilijas tika atrastas sāhela zonā uz dienvidiem no Sahāras tuksneša, tas bieži tiek saukts par sāhela cilvēku. Zinātnieku vidū pazīstams ar neoficiālu nosaukumu Tumajs (Toumai), kas latviski nozīmē dzīvības cerība. Sāhelantrops dzīvoja pirms 7 miljoniem gadiem, laikā, kad šimpanzes atdalījās no cilvēkiem. Evolūcijas process ir lēns un vienmērīgs, atdalīšanās ilga vairākus miljonus gadu, līdz ar to sāhelantropa piederība hominīnu ciltij (Hominini) ir ļoti diskutabla. Iespējams, tas bija kopīgs priekštecis šimpanzēm un hominīniem vai arī tuvs radinieks šādam priekštecim.

Atklājums 

Sāhelantropa fosilijas tika atklātas Čadas ziemeļos Džuraba tuksnesī franču paleontologa Mišela Brune vadībā. Fosiliju fragmentus atrada trīs dažādās vietās laikā no 2001. gada jūlija līdz 2002. gada martam. Zinātnieki drīz vien paziņoja, ka sāhelantrops ir vissenākais zināmais hominīnu priekštecis, kas dzīvojis pēc šimpanžu un hominīnu nodalīšanās. 

Sāhelantropa kauli tika atrasti tālu no ierastajām Austrumāfrikas atradumu vietām, lai gan 1995. gadā Čadā tika atklātas arī australopitēka (Australopithecus bahrelghazali) fosilijas. 

Tā kā senajām hominīnu sugām bija raksturīgs izteikts dzimumu dimorfisms, tad iespējams sāhelantrops ir piederīgs ardipitēku ģintij (Ardipithecus), jo atšķirības var būt nepietiekamas, lai atrastās fosilijas piederētu jaunai ģintij.

Fosilijas 
Kopumā tika atrasts salīdzinoši neliels galvaskauss, 5 apakšžokļa detaļas un daži zobi, kas piederēja samērā primitīvam hominīnam. Galvaskausa apjoms ir ļoti neliels, 320 - 380 cm³, līdzīgs mūsdienu šimpanžu galvaskausa apjomam. Salīdzinoši cilvēka (Homo sapiens) galvaskausa apjoms ir apmēram 1250 cm³. Sāhelantropam bija lieli zobi, spēcīgi izcelti uzacu loki, plakana seja, salīdzinoši mazi ilkņi un maza lielā pakauša atvere (foramen magnum). Nekas vairāk par galvaskausu atklāts netika.

Tā kā iztrūkst citu skeleta kaulu, ir grūti pateikt, vai sāhelantrops staigāja uz divām kājām vai nē, lai gan lielās pakauša atveres atrašanās vieta galvaskausā un tās forma liecina, ka sāhelantrops, iespējams, staigāja uz divām kājām. Lielā pakauša atvere ir gareniski ovāla, nevis apaļa, kā tas ir šimpanzēm. Arī mazie ilkņi atgādina jaunāko laiku hominīnu ilkņus. Neizpratni zinātniekiem izraisa fakts, ka atklājuma brīdī, fotogrāfam fiksējot atradumu, blakus galvaskausam atradies augšstilba kauls (femur), par kuru oficiālā informācija klusē.

Atsauces

Ārējās saites 
 Neanderthal and Homo Sapiens
 "Toumaï", Sahelanthropus tchadensis
 National Geographic: Skull Fossil Opens Window Into Early Period of Human Origins
 Sahelanthropus tchadensis
 Transitional  Human  Fossils

Cilvēkpērtiķi un cilvēks
Svētais Izidors no Seviljas

Svētais Izidors no Seviljas (, ; dzimis 560. gadā Kartahenas provincē Spānijā, miris 636. gada 4. aprīlī) bija Seviljas arhibīskaps un baznīcas doktors, teologs un zinātnieks, viens no baznīcas tēviem. Viņš tiek uzskatīts kā viens no izcilākajiem agro viduslaiku enciklopēdistiem un garīgo rokasgrāmatu sastādītājiem. Svēto Izidoru uzskata par pēdējo Vakareiropas patristikas pārstāvi.

Biogrāfija 
Svētais Izidors piedzima Spānijas dienvidaustrumos, ap 560. gadu (pēc dažiem avotiem no 566. — 570. gadam), bet viņa ģimene nāca no Kartahenas. Izidora tēvs, ciltstēvi nāk pat no grieķu un romiešu aristrokrātu ģimenēm, bija Kartahenas pilsētas prefekts. Māte, Teodora, bija attāla vestgotu karaļu radiniece. Izidors ģimenē bija jaunākais no četriem bērniem. Viņa brālis Leandrs vēlāk kļuva par Seviljas arhibīskapu un Fulgencijs — Kartahenas un Astihi bīskaps, bet māsa Florentina — vairāku klosteru abate un dzejniece. Pēc tam, kad Kartahenu iekaroja bizantieši, ģimene pārcēlās uz Sevilju. Pēc vecāku nāves, rūpes par Izidora audzināšanu uzņēmās viņa vecākais brālis, Leandrs. Seviljas katedrāles skolā Izidors apguva latīņu, grieķu un ebreju valodas.

Atsauces 

Katoļu svētie
Pareizticīgo svētie
636. gadā mirušie
Redžo di Kalabrijas province

Redžo di Kalabrijas province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Kalabrijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Redžo di Kalabrija. Pārējās lielākās pilsētas ir Palmi, Džoija Tauro, Siderno un Taurianova. 2012. gada martā provincē dzīvoja aptuveni 566 tūkstoši cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 97 komūnās.

Itālijas provinces
Kalabrijas provinces
Juras laikmeta parks (filmu sērija)

"Juras laikmeta parks" () ir amerikāņu filmu sērija, kurā ir iekļautas piecas filmas. Pirmo divu iznākušo daļu režisors ir Stīvens Spīlbergs. Filmu sērija stāsta par vairākiem mēģinājumiem atvērt zooloģisko parku, kurā izvetoti dinozauri.

Filmas

Aktieri 

 
Filmu sērijas
Viktors

Viktors var būt:

 Viktors I — Romas pāvests no 189. līdz 199. gadam;
 Viktors II — Romas pāvests no 1055. līdz 1057. gadam;
 Viktors III — Romas pāvests no 1086. līdz 1087. gadam.
Sprādzieni 2013. gada Bostonas maratonā

Sprādzieni 2013. gada Bostonas maratonā notika  plkst. 14.49 pēc vietējā laika (21.49 pēc Latvijas laika) Bostonas maratona laikā, tieši pirms finiša līnijas. Sprādziena rezultātā bojā gāja trīs cilvēki, tāpat tika ievainoti apmēram 264 citi cilvēki. Notika divi sprādzieni ar 12 sekunžu intervālu, sprādzinu vietas atradās 190 metru attāluma viena no otras. Kopumā (sprādzienos un vēlākajās apšaudēs) gāja bojā 18 cilvēki un 280 cilvēki tika ievainoti.

Izmeklēšanu uzņēmās Federālais izmeklēšanas birojs, un  birojs publicēja divu aizdomās turamo fotogrāfijas un novērošanas video. Vēlāk tajā pašā dienā aizdomās turamie tika identificēti kā čečenu brāļi Džohars un Tamerlans Carnajevs (, ; , ). Īsi pēc attēlu publicēšanas, iespējams, aizdomās turamie nogalināja Masačūsetsas Tehnoloģiju institūta policistu, nozaga automašīnu un sāka apšaudi ar policiju Votertaunā (Watertown), Masačūsetsā. Apšaudes laikā tika ievainots policists, kas vēlāk izdzīvoja ar smagu asins zudumu. Tamerlans Carnajevs tika vairākas reizes sašauts un vēlāk pār viņu pārbrauca automašīna, ko tobrīd vadīja viņa brālis. Vēlāk viņu notikuma vietā pasludināja par mirušu.

 notika vēl nepieredzēta meklēšana 20 kvartālus lielajā Votertaunas apgabalā, kurā iesaistījās tūkstošiem tiesībsargājošo institūciju virsnieki. Votertaunas un apkārtējo apgabalu, tai skaitā Bostonas, iedzīvotājiem tika lūgts meklēšanas laikā palikt mājās. Sabiedriskā transporta sistēma un lielākā daļa uzņēmumu un publisko institūciju nestrādāja. Apmēram 19.00 īsi pēc mājās palikšanas ieteikuma atcelšanas Votertaunas iedzīvotājs atklāja, ka Džohars Carnajevs slēpjas viņa pagalmā esošajā laivā. Carnajevs tika apcietināts un īsi pēc tam aizvests uz slimnīcu.

Sākotnējās pratināšanas laikā slimnīcā Carnajevs teica, ka viņus motivēja ekstrēmistu islamistu uzskati un karš Irākā un Afganistānā. Tāpat viņš apgalvoja, ka viņi nav saistīti ar kādu teroristu grupējumu.

 Carnajevam, vēl slimnīcā esot, tika izvirzītas apsūdzības.

Tika ziņots, ka Bostonas maratonā piedalījies arī vismaz viens skrējējs no Latvijas, taču viņš maratona distanci veicis pirms sprādzieniem.

Atsauces

Ārējās saites 

Notikuma atspoguļojums  

2013. gads
Bostona
Noziegumi
Nikolass Maduro

Nikolass Maduro Moross (; dzimis ) ir venecuēliešu politiķis, pašreizējais valsts prezidents.

1980. gados sācis politisko karjeru. Tāpat bijis Hosē Visentes Rangela miesassargs viņa neveiksmīgajā 1983. gada prezidenta vēlēšanu kampaņā. Laikā no 2000. gada augusta līdz 2006. gada augustam Maduro bija Nacionālās asamblejas (Venecuēlas parlaments) deputāts, pusotru gadu bijis arī parlamenta prezidents. Pēc tam līdz 2013. gada janvārim pildījis ārlietu ministra amata pienākumus. 2012. gada oktobrī kļuvis par Venecuēlas viceprezidentu. Amatā bijis līdz tobrīdējā valsts vadītāja Ugo Čavesa nāvei , kad kļuva par pagaidu prezidentu. Prezidenta amatā oficiāli ticis ievēlēts .  ievēlēts prezidenta amatā uz otro termiņu.

Atsauces

Ārējās saites 

Biogrāfija 

1962. gadā dzimušie
Venecuēlas prezidenti
Pašreizējie valstu vadītāji
Jānis Elsbergs

Jānis Elsbergs (dzimis 1969. gada 18. janvārī Rīgā) ir latviešu dzejnieks.

Biogrāfija  
J. Elsberga vecāki ir dzejniece Vizma Belševica un vijolnieks, tulkotājs Zigurds Elsbergs. Viņa vecākais brālis bija dzejnieks Klāvs Elsbergs. J. Elsbergs mācījās Rīgas 49. vidusskolā, absolvējot to 1987. gadā, vēlāk studēja Latvijas Universitātes Svešvalodu fakultātē.

1993. gadā īslaicīgi darbojās žurnālos "Rakstnieka Vārds” un "Vārds", bija žurnāla "Luna" redaktors (1997-2000). No 1996. līdz 2000. gadam vadīja Rīgas Jauno literātu apvienību. Darbojās kā literārais konsultants gan Jauno autoru seminārā, gan jauniešu literārajā nometnē „Aicinājums”, gan preses izdevumu redakcijās.

Tulkojis latviešu valodā Viljama Šekspīra, Artura Millera, Pola Klodela un citu autoru lugas Latvijas teātriem. Atdzejojis mūsdienu amerikāņu dzejnieku (Čārlza Simiča, Gregorija Korso, Garija Snaidera) darbus un arī Volta Vitmena dzeju. Tulkojis Čārlza Bukovska dzeju un prozu. Viens no Kurta Vonnegūta darbu tulkotājiem latviešu valodā ("Zilbārdis", "Līķu Pēteris", "Galapagu salas", "Fokuss Pokuss", "Ietupinātais", "Laikatrīce"). Grāmatās iznākuši arī vairāki citi amerikāņu un britu autoru romāni.

Sastādījis gan V. Belševicas un K. Elsberga, gan arī citu autoru darbu izlases: Ievas Rozes "Reabilitācija. Zaļie sapņi" (1994), "Pilnais mērs" (2000), Olafa Stumbra dzejas izlase "Rokāde" (2001). Piedalījies Gata Krūmiņa grāmatas "Skārda blūzs" (2000) veidošanā.

Jāņa Elsberga izlases izdotas zviedru un ukraiņu valodā, viņa dzeja tulkota un publicēta arī angļu, lietuviešu, krievu un turku valodā.

Rakstījis dziesmu tekstus Intaram Busulim un citiem izpildītājiem, kā arī libretu Kārļa Lāča mūzikliem "Pūt, vējiņi!", "Jevgeņijs Oņegins" un "Žanna d'Arka".

Saņēmis Literatūras gada balvu par Čārlza Bukovska dzejas izlases "Kodiens" atdzejojumu.

Bibliogrāfija 
 Vistīrākā manta [ar pseidonīmu Jānis Ramba]. Rīga: Artava, 1993.
 Rīta kafija [ar pseidonīmu Jānis Ramba]. Rīga: Daugava, 1996.
 Daugavas bulvāris. Rīga: Pētergailis, 2000.
 Panti [izlase ar jauniem dzejoļiem]. Rīga: Neputns, 2008.

Latvijas dzejnieki
1969. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Jānis Plaudis

Jānis Plaudis (dzimis 1903. gada 28. oktobrī Lutriņu pagastā, miris 1952. gada 31. decembrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos) bija latviešu rakstnieks.

Biogrāfija 
J. Plaudis guvis ievērību kā tā saucamās "Trauksmes" grupas dalībnieks. Šis grupējums 20. gs. 20. gadu beigās un 30. gadu sākumā pulcējās ap žurnālu "Jauno Trauksme", tā dalībnieki publicējās arī žurnālos "Domas" un "Signāls". Pie tās pieskaitāmi arī Aleksandrs Čaks, Pēteris Ķikuts, Jānis Grots, Austra Skujiņa un citi tālaika jaunie autori.

J. Plaudis šajā laikā publicējis dzejoļu krājumus "Fatamorgana" (1928) un "Panama galvā" (1930). 30. gados viņš pievēršas galvenokārt prozai, top romāni "Ložmetēju rota", "Ģimnāzisti", biogrāfiskais romāns par dzejnieku Jāni Ziemeļnieku "Ziemeļnieks". 1939. gadā izdots dzejoļu krājums "Putnu ceļš".

40. gadu pirmajā pusē J. Plaudis sarakstījis romānu "Sila runcis", kurš grāmatā izdots tikai 1989. gadā.

Padomju laikā sarakstītie dzejoļi apkopoti krājumā "Laika lielums" (1948).

J. Plauža dēls ir dzejnieks Egils Plaudis (1931 - 1987).

Padomju laikā Ikšķilē mājā, kur dzejnieka ģimene pavadīja vasaras, no 1973. līdz 1980. gadam darbojās Jāņa Plauža sabiedriskais muzejs. 1964. gadā sāka iznākt viņa kopotie raksti.

Bibliogrāfija

Dzeja
 Fatamorgāna: dzejas 1925-1928. Rīga: autorizdevums, 1928.
 Panama galvā. Rīga: Tagadne, 1930.
 Putnu ceļš. Rīga: Grāmatu zieds, 1938.
 Laika lielums. Rīga: LVI, 1948.

Citi darbi
 Ložmetēju rota [romāns]. Žurnālā "Domas" 1934; Rīga: Liesma, 1972.
 Ģimnāzisti [romāns]. Rīga: A. Gulbis, 1935.
 Ziemeļnieks [romāns]. Rīga: Grāmatu draugs, 1936.
 Ieslēgtie [romāns]. Rīga: Valters un Rapa, 1939; ar nosaukumu „Zemes spēki“ 68 turpinājumos avīzē Jaunākās Ziņas № 151 (1938. g. 9. jūlijā)  līdz 223 (1938. g. 1. oktobrī)  .
 Amerikas brīnumi: ceļojuma apraksti un atziņas ar 36 Savienoto valstu, Kanādas un Ņūfaundlendas attēliem. Rīga: Grāmatu draugs, 1940.
 Sila Runcis [romāns; sar. 40. gados]. Rīga: Liesma, 1989.
 Raksti 4 sējumos. Rīga: Liesma, 1964-1966.

Literatūra
 Broņislavs Tabūns. Jānis Plaudis. Latviešu rakstnieku portreti: laikmeta krustpunktos. Rīga: Zinātne, 2001.

Atsauces

Latviešu rakstnieki
Saldus novadā dzimušie
Latviešu valodā rakstošie
Glābjot ierindnieku Raienu

"Glābjot ierindnieku Raienu" () ir 1998. gada ASV kara filma, kuras režisors ir Stīvens Spīlbergs. Filma ir par ASV armijas kapteini Džonu Milleru un viņa vienību, kas Otrā pasaules kara frontē dodas meklēt ierindnieku Džeimsu Frānsisu Raienu, kura pārējie trīs brāļi ir gājuši bojā karā. Galvenās lomas filmā atveido Toms Henkss, Edvards Bērnss, Mets Deimons un Toms Saizmors.

"Glābjot ierindnieku Raienu" pirmizrāde notika . Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām tika iegūtas piecas, tai skaitā Spīlbergs tika atzīts par labāko režisoru. 2014. gadā filma iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Atsauces

Ārējās saites 

 СПАСТИ РЯДОВОГО РАЙАНА: Как снимали один из лучших фильмов о Второй Мировой! / рус. озвучка(krieviski)

1998. gada filmas
ASV filmas
Kara filmas
Stīvena Spīlberga filmas
Arctovski

Arctovski () ir Polijas vissezonas polārstacija Antarktikā. Izvietojusies Karaļa Džordža salas dienvidu piekrastē, Admiralitātes līča rietumu krastā. Pieder Polijas Zinātņu Akadēmijai un pētniecības darbus koordinē Bioķīmijas un biofizikas institūta Antarktikas Bioloģijas katedra. Stacija izveidota 1977. gada 26. februārī un nosaukta par godu poļu ģeogrāfam, ģeofiziķim un polārpētniekam, Adriena de Žerlaša Antarktiskās ekspedīcijas dalībniekam Henrikam Arctovskim.

Stacija sastāv no 14 dažādām ēkām, kā arī divām patversmēm — Taturowa Chata speciāli aizsargātajā teritorijā Nr. 151 un Demay — teritorijā Nr. 128.

Galvenās pētniecības nozares ir okeanogrāfija, ģeoloģija, ģeomorfoloģija, glacioloģija, meteoroloģija, klimatoloģija, seismoloģija un ekoloģija. Izdevumus sedz Polijas Zinātnes un augstākās izglītības ministrija un 2010. gadā kopējais budžets bija 2,5 miljoni zlotu.

Atsauces

Ārējās saites 

Polijas polārstacijas
Antarktiskās polārstacijas
Vissezonas polārstacijas
Karaļa Džordža sala
Marsels Reihs-Ranickis

Marsels Reihs-Ranickis (, dzimis  kā Marsels Reihs, miris ) bija Polijas ebreju izcelsmes vācu literatūrkritiķis. Savas ietekmes dēļ dažkārt dēvēts par "vācu literatūras pāvestu" (Literaturpapst).

Dzimis Vloclavekā nereliģiozu ebreju ģimenē. 1929. gadā ģimene pārcēlās uz dzīvi Berlīnē. Pēc nacistu nākšanas pie varas 1938. gada 28. oktobra akcijā ģimene līdz ar citiem Polijas ebrejiem tika deportēta uz Poliju. Pēc Otrā pasaules kara sākuma un Polijas okupācijas Marsels Reihs tika ievietots Varšavas geto, kur strādāja par tulku Jūdenrātē. 1943. gadā kopā ar sievu, ar kuru apprecējās geto, viņam izdevās izmukt. Kara gadus pavadīja pagrīdē. Reiha tēvs un māte gāja bojā geto. 1944. gadā viņš iestājās komunistiskajā Armia Ludowa, bet 1945. gadā - komunistiskajā Polijas strādnieku partijā. Pēc kara, no 1948. līdz 1949. gadam, bija ģenerālkonsuls un spiegs Londonā. Viņa segvārds bija Ranickis, kas vēlāk kļuva par viņa uzvārda sastāvdaļu. 1949. gadā Reihs-Ranickis tika izslēgts no partijas par "kosmopolītismu" un "trockismu". Strādāja Polijas aizsardzības ministrijas izdevniecībā.

1958. gadā kopā ar sievu un dēlu emigrēja uz VFR. No 1960. līdz 1973. gadam strādāja par literatūras kritiķi avīzē Die Zeit. No 1973. līdz 1988 bija laikraksta Frankfurter Allgemeine Zeitung vadošs literārais līdzstrādnieks. No 1988. gada marta līdz 2001. gada decembrim valsts televīzijā ZDF vadīja ietekmīgu literatūrkritikas raidījumu "Literārais kvartets" (Das literarische Quartett). Izveidojis vācvalodīgās literatūras kanonu (Kanon lesenswerter deutschsprachiger Werke).

Ārējās saites 

Reiha-Ranicka mājaslapa 

1920. gadā dzimušie
2013. gadā mirušie
Kujāvijas-Pomožes vojevodistē dzimušie
Polijas ebreji
Literatūras kritiķi
Vācijas cilvēki
Vācu valodā rakstošie
Tonkinas līcis

Tonkinas līcis (), arī Bakbo līcis ( — ‘ziemeļu līcis’), Beibu līcis (, Běibù Wān — ‘ziemeļu līcis’) ir jūras līcis Dienvidķīnas jūras ziemeļrietumu daļā, Ķīnas un Vjetnamas piekrastē. Līci no austrumiem norobežo Hainaņas sala un Leidžou pussala, ko atdala Cjundžou šaurums, no ziemeļiem un rietumiem — kontinenta krasts.

Atsauces 

Klusā okeāna līči
Dienvidķīnas jūra
Ķīnas ģeogrāfija
Vjetnamas ģeogrāfija
Ralfs Freibergs

Ralfs Freibergs (dzimis ) ir Latvijas hokejists, aizsargs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) spēlē KHL kluba Rīgas "Dinamo" rindās.

Spēlētāja karjera 
Latvijas izlasē debitēja  pārbaudes spēle pret Baltkrievijas hokeja izlasi. Spēlējis arī Latvijas U-18 un U-20 hokeja izlasēs.

Piedalījies , kuru laikā viņam ir bijušas pozitīvas dopinga analīzes. Viņam tika atrasts dehidrohlormetiltestosterona vielmaiņas produkts 18-nor-17b-hidroksimetil-17a-metil-4-hlor-5b-androst-13-en-3a-ols.

2014. gada vasarā Freibergs piedalījās NHL kluba Filadelfijas "Flyers" jauno talantu nometnē.

Atsauces

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Dopinga lietas hokejā
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ass (lidotājs)

Ass (no  — ‘dūzis; pirmais savā jomā’) ir militārais aviators, kurš notriecis piecas vai vairāk ienaidnieku lidmašīnas. Termins radies Pirmā pasaules kara laikā.

Par pirmo asu aviācijas vēsturē uzskata franču pilotu Adolfu Pegu, kuru tā sāka dēvēt franču prese pēc tam, kad viņš pirmais 1915. gadā gaisa kaujās pieveica piecas vācu lidmašīnas. Pirmais latviešu ass bija Eduards Pulpe, kurš cīnījās sākumā Francijas, vēlāk Krievijas gaisa spēkos, piekto lidmašīnu notrieca 1916. gada 1. jūlijā. Labākais ass aviācijas vēsturē ir Luftwaffe pilots Erihs Hartmanis, kurš Otrā pasaules kara laikā notrieca 352 pretinieka lidmašīnas. Kopsummā 104 Trešā reiha lidotāji ir notriekuši vairāk par 100 pretinieku lidmašīnām, bet 34 no tiem — vairāk nekā 150 lidmašīnas. Labākie no citu valstu asiem ir soms Eino Ilmari Jutilainens (94 notriektas lidmašīnas) un japānis Hirojoši Nišizava (87 notriektas lidmašīnas), arī viņi abi to sasniedza Otrā pasaules kara laikā.

Latviešu asi 
 Eduards Pulpe — pirmais latviešu ass, notrieca piecas lidmašīnas Pirmajā pasaules karā Francijas un Krievijas dienestā.
 Oļģerts Teteris — notrieca 6 lidmašīnas Pirmajā pasaules karā.
 Pēteris Tomsons — notrieca 11 lidmašīnas Pirmajā pasaules karā un Brīvības cīņās.

Atsauces 

Lidotāji
Gaisa spēki
Puebla de Saragosa

{{Apdzīvotas vietas infokaste
 | name                     = Puebla de Saragosa
 | official_name            = Puebla de Zaragoza
 | settlement_type          = pilsēta
 | image_skyline            = Puebla montage.jpg
 | image_caption            = 
 | image_flag               = 
 | image_seal               = 
 | image_shield             = Escudo Puebla.png
 | shield_link              = 
 | flag_link                = 
 | shield_size              = 
 | pushpin_map              = Meksika
 | pushpin_label_position   = top
 | map_caption              = 
 | subdivision_type         = Valsts
 | subdivision_name         = 
 | subdivision_type1        = Štats
 | subdivision_name1        =  Puebla
 | subdivision_type2        = 
 | subdivision_name2        = 
 | established_title        = Dibināta
 | established_date         = 1531. gadā
 | government_type          = 
 | leader_title             = 
 | leader_name              = 
 | area_magnitude           = 
 | area_total_km2           = 534.32
 | area_land_km2            = 
 | area_water_km2           = 
 | area_urban_km2           = 
 | area_metro_km2           = 
 | population_as_of         = 2010. gadā
 | population_footnotes     = 
 | population_total         = 1539819
 | population_urban         = 
 | population_metro         = 2668347
 | population_density_km2   = auto
 | timezone                 = CST
 | utc_offset               = -6
 | timezone_DST             = CDT
 | utc_offset_DST           = -5
 | latd = 19 | latm = 03 | lats =  | latNS = N
 | longd = 98 | longm = 13 | longs =  | longEW = W
 | postal_code_type         = 
 | postal_code              = 
 | elevation_footnotes      = 
 | elevation_m              = 2135
 | website                  = 
 | footnotes                = 
}}

Puebla de Saragosa () ir pilsēta Meksikā, Pueblas štata administratīvais centrs. Tā vēsturiski bija viena no nozīmīgākajām spāņu koloniālajām pilsētām mūsdienu Meksikas teritorijā. 2010. gadā Pueblā dzīvoja 1,54 miljoni iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā — 2,67 miljoni. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir ceturtā lielākā Meksikas pilsēta, kā arī ceturtā lielākā aglomerācija. Pueblas vēsturiskais centrs ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Pueblā atrodas autobūves kompānijas Volkswagen'' lielākā rūpnīca ārpus Vācijas.

Atsauces

Ārējās saites 

Meksikas pilsētas
2013. gada Bahreinas Grand Prix

2013. gada Bahreinas Grand Prix (oficiālais nosaukums 2013 Formula 1 Gulf Air Bahrain Grand Prix) bija Formula 1 . gada sezonas 4. posms, kas norisinājās 2013. gada 21. aprīlī Bahreinas Starptautiskajā trasē — Bahreinas salas rietumos. Tā bija devītā reize, kad notika  izcīņa; no pirmās pozīcijas startēja Mercedes pilots Niko Rosbergs, bet uzvaru guva čempionāta līderis, Red Bull pilots, Sebastiāns Fetels.

Rezultāti

Kvalifikācija

Piezīmes:
 — Luiss Hamiltons saņēma piecu starta vietu sodu par neplānotu ātrumkārbas maiņu.
 — Marks Vebers saņēma trīs starta vietu sodu par sadursmes izraisīšanu ar Žanu Ēriku Verņu iepriekšējā, .
 — Valteri Botass un Pastors Maldonado kvalifikācijas pirmajā sesijā uzrādīja identiskus ātrākos apļa laikus. Tā kā Botass bija laiku uzrādījis pirms Maldonado, viņa rezultāts tika klasificēts augstākā vietā un viņš varēja piedalīties kvalifikācijas otrajā sesijā, kurā šajā sezonā piedalās 16 ātrākos apļa laikus uzrādījušie piloti.
 — Estevans Gutjeress saņēma piecu starta vietu sodu par sadursmes izraisīšanu ar Adrianu Sutilu iepriekšējās sacīkstēs.

Sacīkste

Kopvērtējums pēc sacīkstes

Braucēju čempionāts

Konstruktoru čempionāts

 Piezīme: šeit parādītas tikai pirmās piecas pozīcijas.

Atsauces 

Bahreina
Bahreinas Grand Prix
Auto Union

Auto Union AG bija Vācijas autobūves koncerns, kas izveidots 1932. gadā Cvikavā. Par Auto Union logotipu kļuva četru krustojošu apļu simbols, kas apzīmēja četrus mātes uzņēmumus: Audi, DKW, Horch un Wanderer. Šajā "kvartetā" Horch automobiļi pozicionējās kā premium klases, DKW kā ekonomiskās klases automobiļi ar divtaktu dzinēju, Audi un Wanderer ieņēma vietu vidējās klases automobiļu klasē ar savām progresīvajām tehnoloģijām (piemēram, sešu cilindru Wanderer svēra tikai ). Mūsdienās kompānija Audi ir pastāvīgs Volkswagen AG apakšuzņēmums. Četru apļu logotips joprojām ir automobiļa markas simbols, tikai tagad to izmanto kompānija Audi.

1945. gadā, pēc padomju kara komandanta Vācijā pavēles, Auto Union rūpnīcas tika demontētas un daļēji pārvestas uz PSRS.  kompānija Auto Union AG tika izslēgta no vācu komercuzņēmumu reģistra.

Audi auto
Vācijas autoražotāji
Vācijas bijušie uzņēmumi
Saksija
Arturs Velzlijs

Arturs Velzlijs, pirmais Velingtonas hercogs (; dzimis , miris ) bija britu karavīrs un valstsvīrs, Apvienotās Karalistes premjerministrs.

Dzīves gājums 
Militārās karjeras laikā dienēja Nīderlandē un Indijā. Napoleona karu laikā kļuva ievērojams kā ģenerālis Pussalas karā, vēlāk paaugstināts līdz feldmaršala pakāpei. Uzvarēja Francijas armiju Vitorijas kaujā 1813. gadā. Pēc Napoleona Bonaparta izsūtīšanas uz Elbu Velingtonas hercogs Velzlijs 1814. gadā kļuva par vēstnieku Francijā. Simt dienu laikā vadīja sabiedroto spēkus un kopā ar Prūsijas armiju uzvarēja Napoelonu Vaterlo kaujā. Militārās karjeras laikā piedalījies apmēram 60 kaujās.

Lordu palātas loceklis. No 1828. līdz 1830. gadam un 1834. gadā bija Apvienotās Karalistes premjerministrs.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija

1769. gadā dzimušie
1852. gadā mirušie
Dublinā dzimušie
Apvienotās Karalistes premjerministri
Feldmaršali
Jura ordeņa kavalieri