Palestīnas Valsts

Palestīnas Valsts (, Daulat Filastin; ) ir valsts, ko 1947. gada 29. novembra ANO rezolūcija 181/II paredzēja Osmaņu impērijai atņemtajā Lielbritānijas mandātteritorijā Palestīnā.

ANO rezolūcija 181/II paredzēja izveidot 2 valstis: Palestīnu un Izraēlu, piešķirot ebreju valsts izveidei 56% no mandātteritorijas (kur dzīvoja 499 000 ebreji un 510 000 palestīniešu), 14 100 km2 platībā; savukārt Palestīnas valstij piešķīra 43% teritorijas (kur bija 95 000 ebreju un 549 000 palestīniešu). 1% tika atstāts Jeruzālemes brīvpilsētai (corpus seperatum), kurā dzīvoja 59 690 ebreju un 105 540 palestīniešu. Ēģiptes, Sīrijas, Libānas, Irākas, Jordānijas un Izraēlas iebrukuma un tam sekojošā kara rezultātā Palestīnas valstij paredzēto teritoriju okupēja šīs valstis, Palestīnas valsts tā arī netika proklamēta.

1988. gada 15. novembrī Alžīrijā Palestīnas Atbrīvošanas organizācijas (PAO) augstākās padomdevējas struktūras Palestīnas nacionālās padomes sesijā proklamēja Palestīnas Valsti. Tās teritoriju kopš Sešu dienu kara (1967.) ir okupējusi Izraēla. 1994. gadā Izraēlas valdība atļāva izveidot vēl neanektētajā Palestīnas teritorijā Palestīnas autonomiju, kuru vada "Palestīnas nacionālā administrācija". Tajā pašā laikā līdz tam pastāvējušās PAO pārstāvniecības citās valstīs turpināja darboties jau kā Palestīnas Valsts vēstniecības.

Juridiskais statuss 

Līdz 2016. gada jūlijam Palestīnas Valsti bija atzinušas 137 valstis, tā ir Arābu valstu līgas dalībniece. Taču tā nav ANO - Palestīnas Valsti neatzīst vairākas Drošības Padomes valstis (ASV, Francija, Lielbritānija), kā arī lielākā daļa ES valstu un Japāna.

ANO Ģenerālā Asambleja savā 1988. gada 15. decembra rezolūcijā 43/177 tikai fiksēja Palestīnas Valsts pašproklamēšanas faktu, un nolēma turpmāk PAO pārstāvniecību ANO (kurai ir novērotāju statuss) dēvēt par Palestīnas delegāciju "nemazinot PAO novērotāju statusu un funkcijas ANO sistēmā".

Par pilnvērtīgu starptautisku subjektu Palestīnas Valsts kļūs tad, kad tā politiski un ekonomiski kontrolēs savu teritoriju (šobrīd tā ir Izraēlas protektorāts), būs nospraustas robežas, un to atzīs visas ANO Drošības Padomes valstis.

Iestāšanās ANO 

2011. gada 22. septembrī Palestīnas pašpārvaldes prezidents Mahmuds Abass iesniedzis oficiālu lūgumu Apvienoto Nāciju Organizācijas (ANO) ģenerālsekretāram Banam Kimūnam uzņemt Palestīnu par pilnvērtīgu ANO dalībvalsti 1967. gada 4. jūnija robežās ar galvaspilsētu Kudsu (Jeruzalemi). Eiropas Parlaments 2011. gada 29. septembrī apstiprinātā rezolūcijā nosaucis Palestīnas valstiskuma atzīšanas centienus par likumīgiem un norāda, ka risinājums jārod tuvākā gada laikā. Savukārt ASV Kongress 1. oktobrī nobloķēja 200 miljonu ASV dolāru (172 miljoni eiro) vērto palīdzības programmu palestīniešu pašpārvaldei, tā reaģējot uz mēģinājumu panākt Palestīnas valsts uzņemšanu ANO.

Iestāšanās UNESCO 

2011. gada 5. oktobrī UNESCO izpildkomiteja ieteica uzņemt Palestīnu pilntiesīgas valsts statusā. Ierosinājumu atbalstīja 40 UNESCO izpildkomitejā pārstāvētās valstis, četras balsoja pret, bet 14 atturējās. Pret rezolūciju balsoja ASV, Vācija, Rumānija un Latvija.

Palestīnas kartes

Atsauces

Ārējās saites 
 Palestinian National Authority 
 Benijs Moriss, Arābu un Izraēlas pretstāve
 A Comparison Of Three Drafts For An Israeli-Palestinian Peace Agreement 
 British Foreign & Commonwealth office on Palestine 
 Institute for Palestine Studies 
 Rand Corporation Palestine Project 
 Reut Institute Analysis on Israeli - Palestinian Negotiations 
 Overcoming Zionism: Creating a Single Democratic State in Israel/Palestine 

Neatzītās valstis
Palestīna