joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Novočerkaska

Novočerkaska ir pilsēta Krievijā, Rostovas apgabalā. Tajā dzīvo  iedzīvotāju. Pilsēta atrodas uz paugura, kura tuvumā tek Aksajas un Tuzlovas upes.

Novočerksaka atrodas mēreni kontinentālajā klimata zonā. Gada vidējā temperatūra +10 °C. Ziema parasti ir diezgan maiga, ap 0 °C, tomēr gaisa temperatūra var gan nolaisties līdz -30 °C gan arī pacelties līdz +18 °C. Līdz ar to arī sniega sega var veidoties pat vairākas reizes ziemas laikā. Gadā vidēji 67 dienas ir ar sniegu. Vasarai raksturīgs sauss un karsts laiks, jūlija vidējā temperatūra ir +24 °C. Tomēr dažreiz tā var sasniegt arī +40 °C. Ūdens tuvumā esošajās ūdenskrātuvēs, tajā skaitā arī Donas upē sasilst līdz +28-30 °C. Vasara ilgst 170-175 dienas, bezsala periods - 180 dienas. Gada nokrišņu daudzums ir 616 mm liels. Visvairāk nokrišņu (līdz 65 mm) izkrīt decembrī, janvārī un jūlijā. Vismazāk (35 mm) - augustā un septembrī.

Rostovas apgabala pilsētas
Usurijska

Usurijska () ir pilsēta Krievijas Federācijas Piejūras novada dienvidos. Usurijska atrodas līdzenā apvidū, 112 km no Vladivostokas, Rakovkas upes krastā.

Vēsture 
Dibināta 1866. gadā kā Nikoļskas ciems (Нико́льское), kad pēc Pekinas konvenciju parakstīšanas Krievijas impērija anektēja Usūrijas novadu. 1898. gadā tas ieguva pilsētas tiesības (Никольск), no 1926. gada — Nikoļska-Usurijska (Никольск-Уссурийский). 1935. gadā to pārdēvēja par Vorošilovu (Ворошилов), bet 1957. gadā par Usurijsku.

Klimats 
Usurijskā ir musonu klimats. Gaisa mitrums augsts, vasarā daudz gāzienveidīgu nokrišņu. To daudzums gada laikā ir 590 mm, no kuriem 124 mm izkrīt augustā, un tikai 4 mm februārī. Ziema auksta, pārsvarā ar skaidru laiku. Pavasaris auksts, atnāk ļoti lēni. Vasara silta, bet mitra. Vissiltākais mēnesis ir augusts. Rudens silts, biežāk spīd Saule. Janvāra vidējā temperatūra -19 °C, jūlija - +20 °C.

Atsauces

Ārējās saites
Ostrova (Krievija)

Ostrova () ir pilsēta Pleskavas apgabalā Krievijā, Ostrovas rajona centrs netālu no Krievijas—Latvijas robežas. Pilsēta atrodas Veļikajas upes krastā, 55 km no Pleskavas. Pēc iedzīvotāju skaita trešā lielākā apgabala pilsēta.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta 1342. gadā kā pleskaviešu pils Veļikajas upes salā, no kā arī radies pilsētas nosaukums. 1501. gadā to ieņēma Livonijas ordenis Valtera fon Pletenberga vadībā. 
1510. gadā Ostrovu pakļāva Maskavija. Livonijas kara laikā to ieņēma Stefana Batorija karaspēks, bet pēc Jamas Zapoļskas miera līguma to atdeva Krievijas caristei.

Pēc Lielā Ziemeļu kara Ostrova kā robežpilsēta savu nozīmi zaudēja. No 18. gadsimta Ostrova bija ievērojams linu tirdzniecības centrs. 1853. gadā uzcēla tiltu pār Veļikaju, kas mūsdienās ir viens no pilsētas simboliem.

Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 6. jūlija līdz 1944. gada 21. jūlijam atradās Vācijas okupācijā. Pilsētas apkaimē cīnījās latviešu leģiona 15. divīzija. 1944. gada 16. martā uz dienvidaustrumiem no pilsētas pie Veļikajas upes abu latviešu leģiona divīziju spēki tika iekļauti vienā struktūrvienībā. Šis datums mūsdienās ir Leģionāru piemiņas diena. Ostrova karā tika smagi nopostīta.

Ekonomika 

Ostrovā atrodas Ostrovas elektrisko mašīnu rūpnīca (Островский завод электрических машин), kas izgatavo eletromotorus.

Uz dienvidaustrumiem no pilsētas atrodas Krievijas armijas kara aviācijas bāze.

Cilvēki 

Ostrova ir slēpotāja Mihaila Ivanova (Михаил Петрович Иванов, 1977) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Ostrova ekciklopēdijā "Mana pilsēta" 
 Ostrovas elektrisko mašīnu rūpnīca
Ņeveļa

Ņeveļa () ir pilsēta Pleskavas apgabalā Krievijā, Neveļas rajona centrs. Tā atrodas Neveļas ezera krastā, 242 km uz dienvidaustrumiem no Pleskavas.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta Maskavas lielkņaza Ivana III testamentā 1504. gadā. Pēc Maskavijas-Lietuvas lielkņazistes kara 1508. gadā ietilpa Maskavijas sastāvā. Livonijas kara beigās pēc Jamzapoļskas miera līguma nosacījumiem 1583. gadā, to iekļāva Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā līdz Polijas pirmajai dalīšanai 1772. gadā.

Otrā pasaules kara laikā pie Neveļas notika sīvas cīņas. No 1944. gada 14. janvāra līdz 15. februārim ziemeļos no Neveļas kaujās piedalījās Latviešu leģiona 15. divīzija.

Cilvēki 

Ņeveļa ir pianistes Marijas Judinas (Мария Вениаминовна Юдина, 1899-1970) dzimtā pilsēta.

1918. un 1919. gadā Ņeveļā par skolotāju strādāja Mihails Bahtins.

Atsauces

Ārējās saites 

 Neveļa ekciklopēdijā "Mana pilsēta"
Opočka

Opočka () ir Pleskavas apgabala pilsēta Krievijā pie Veļikajas upes. Pilsēta atrodas 130 kilometrus no apgabala centra Pleskavas.

Vēsture 

Opočka dibināta kā pils 1414. gadā, kas tika uzcelta Vītauta Dižā nopostītās Koložes pils vietā (atradās 11 kilometrus uz austrumiem no mūsdienu Opočkas. 1517. gadā Opočka izturēja poļu-lietuviešu aplenkumu Konstantina Ostrožska vadībā. Kas pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā tika nodibināta Pleskavas guberņa, tās centrs līdz 1776. gadam bija Opočka. Šajā laikamposmā Pleskavas guberņā ietilpa arī bijusī Inflantijas vaivadija jeb Latgale.

Smagi cietusi kaujās Otrā pasaules kara laikā. Pilsētas apkaimē cīnījušās arī abas Latviešu leģiona divīzijas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Opočka ekciklopēdijā "Mana pilsēta"
Pireneju pussala

Pireneju pussala, tiek saukta arī par Ibērijas pussalu (), atrodas Dienvideiropā. Mūsdienās šajā pussalā atrodas Spānija, Portugāle, Andora un Gibraltārs, kā arī ļoti maza teritorija no Francijas.

Pireneju pussala atrodas galvenokārt subtropu joslā, ziemeļos mazliet mērenajā joslā, kā arī šādās dabas zonās: mūžzaļie cietlapju meži un krūmāji, platlapju meži un augstumjoslojuma apgabali. Pireneju pussalā no kultūraugiem galvenokārt audzē olīvas, vīnogas, citrusaugus un kviešus.

Atsauces

Ārējās saites 

Eiropas pussalas
Eiropas reģioni
Dienvideiropa
Rietumeiropa
Spānijas ģeogrāfija
Portugāles ģeogrāfija
Gibraltārs
Armavira

Armavira () ir pilsēta Krievijas Federācijas Krasnodaras novadā. Pilsētā dzīvo  iedzīvotāji. Armavira atrodas Kubaņas upes kreisajā krastā, vietā, kur tajā ietek Urupa, 202 km uz dienvidaustrumiem no Krasnodaras. Svarīgs dzelzceļa mezgls.

Vēsture 
Armavira dibināta 1839. gadā kā Armēņu auls (Армя́нский ау́л) vēsturiskajā adigu apdzīvotajā Čerkesijas teritorijā Kaukāza kalnu ziemeļu priekškalnē. 1848. gadā to pārdēvēja senās Armēnijas galvaspilsētas Armaviras vārdā. 
Kaukāza kara (1829-1864) laikā un īsi pēc tā lielāko daļu adigu un viņiem radniecīgos abazīnus Krievijas impērijas karaspēks piespieda izceļot uz Osmaņu impērijas zemēm.

Atsauces

Ārējās saites
Nahodka

Nahodka () ir pilsēta Piejūras novadā, Krievijas Federācijas pašos dienvidaustrumos. Tajā dzīvo 168,5 tūkstoši iedzīvotāju. Atrodas Klusā okeāna Japāņu jūras Amerikas līča krastā.

Klimats 
Neskatoties uz to, ka Nahodka atrodas tālāk uz dienvidiem par Soči un Krimu, klimats šeit ir samērā bargs. Janvāra vidējā temperatūra ir ap -11 °C (kas atbilst temperatūrai Murmanskā, kura atrodas aiz Ziemeļu polārā loka), bet augustā - ap 20 °C. Gada vidējā temperatūra ir ap +5 °C (Soči +14 °C). Nahodkas klimats ir līdzīgs Vladivostokas klimatam, tomēr šeit ir mazāk miglas vasaras sākumā un tā ir labāk aizsargāta pret vējiem. Nahodkas klimata īpatnība ir tā, ka mērenais jūras klimats šeit ir tikai ļoti šaurā piekrastes joslā. Atliek tikai vēlā pavasarī pārkāpt pāri tuvumā esošajiem kalniem otrā kalnu pusē vai aizbraukt dažus kilometrus prom no krasta un var nokļūt jau krasi kontinentālā klimata zonā, kur vasarā ir +30 °C karsts.

Atsauces

Ārējās saites
Pjatigorska

Pjatigorska () ir pilsēta Krievijas Federācijas Stavropoles novadā, Ziemeļkaukāza federālā apgabala galvaspilsēta. 
Atrodas Podkumokas upes kreisajā krastā 500 m virs jūras līmeņa. Pilsētas tuvumā ir arī vairāki kalni, augstākie no tiem ir Beštau (1401,2 m), Mašuks (993,7 m), Gorjačaja (557,9 m), Kazačka (633 m), Posts (556 m), Pikets (565,3 m) u.c.

Vēsture 
Pēc Kučuk-Kainardžas līguma  1774. gadā Krievijas impērija ieguva kontroli pār Kabardu, 1780. gadā šeit tika uzcelts Konstantinogorskas cietoksnis, pie kura izveidojās Gorjačevodskas ("karsto avotu") pilsēta. 1803. gadā to pasludināja par kūrortu, bet 1830. gadā pārdēvēja par Pjatigorsku ("Pieckalni").

Atsauces

Ārējās saites
1. autobusu maršruts (Rīga)

1. autobusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kurā pasažieru pārvadājumi tika nodrošināti no Abrenes ielas Rīgas centrā līdz sociālās aprūpes centram "Ezerkrasti" (galapunkta nosaukums „Berģuciems"), Vidzemes priekšpilsētas Berģu apkaimē.

Maršruta kopējais garums sasniedza 33 km. Virziena Abrenes iela — Berģuciems kopējais garums bija 16 km, bet virziena Berģuciems — Abrenes iela kopējais garums bija 17 km.

Darbdienās pa 1. autobusu maršrutu kursēja 7 autobusi, kuri pavisam veica 90 reisus, bet brīvdienās — 3 autobusi, kuri pavisam veica 53 reisus (06.2014). Pasažieru pārvadājumus 1. autobusu maršrutā veica RP SIA "Rīgas Satiksme" 7. autobusu parks.

Vēsture 
1964. gadā tika izveidots 1. autobusa maršruts ar galapunktu „Pansionāts”, bet 1985. gada un 1982. gada Rīgas pilsētas sabiedriskā transporta maršrutu shēmā ir minēts 1.maršruts „Autoosta—Berģuciems”. Līdz 1991. gadam, kamēr tika lietoti maršrutu nosaukumi krievu un latviešu valodās, maršruta nosaukumā bija „pos.Berģi” (krievu valodā) un „Berģuciems” (latviešu valodā). Vārds pansionāts parādījās uz izkārtnēm 1997. gadā uz pirmajiem Mercedes markas autobusiem. 2015. gada 8. augustā 1. autobusa maršrutam tika mainīts maršruta nosaukums no „Abrenes iela—Pansionāts” uz „Abrenes iela—Berģuciems”, mainot galapunkta pieturu nosaukumu „Pansionāts” uz „Berģuciems”.

No 2021. gada 15. marta līdz 31. jūlijam autobusa maršrutu aizstāja ar 1A. trolejbusa maršrutu, kurā kursēja 18 metrus garie trolejbusi.

No 2021. gada 23. augusta līdz 30. oktobrim maršruts sakarā ar būvdarbiem Berģu ielā tika saīsināts līdz Upesciema ielai. No Upesciema ielas līdz galapunktam "Berģuciems" kursēja uz pagaidu laiku izveidots 1A. autobuss ar citādāku maršrutu: pa Upesciema ielu, Madaru ielu, Lejasciema ielu, Mākoņu ielu, Berģu ielu līdz galapunktam un atpakaļ.

No 2022. gada 6. jūnija līdz 20. jūnijam sakarā ar Dzirnavu ielas pārvada slēgšanu Rail Baltic būvdarbu dēļ maršruts tika novirzīts pa Gogoļa ielu.

No 2022. gada 1. septembra aizvietots ar 31. trolejbusu maršrutu. ''Centrāltirgus - Berģuciems'', iemesls trūkst vadītāju trolejbusus.

Maršruts 
 Virzienā Abrenes iela—Berģuciems autobusi kursē šādās ielās: Abrenes iela, Dzirnavu iela, Satekles iela, Merķeļa iela, Brīvības bulvāris, Brīvības iela, Brīvības gatve un Berģu iela.
 Virzienā Berģuciems—Abrenes iela autobusi kursē šādās ielās: Berģu iela, Brīvības gatve, Brīvības iela, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Marijas iela, Satekles iela, Dzirnavu iela un Abrenes iela.

Pieturvietas 
1. autobusu maršrutā ir 61 pietura, virzienā Abrenes iela—Berģuciems ir 31 pieturas, bet virzienā Berģuciems—Abrenes iela ir 30 pieturas.

Attēlu galerija

Skatīt arī 
 Autobusu satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas Satiksme

Atsauces

Ārējās saites 
 Rīgas Satiksmes mājaslapa
 
 

01
Kolpina

Kolpina () ir pilsēta Krievijā 26 km uz dienvidaustrumiem no Sanktpēterburgas centra, pie Ižoras upes. Ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā.

Vēsture

Pilsēta attīstījusies ap 1722. gadā dibināto Ižoras rūpnīcu. Otrā pasaules kara laikā netālu no Kolpinas atradās frontes līnija, kur vācu pusē cīnījās Spānijas Gaišzilā divīzija.

Klimats

Kolpinas klimats ir mērens, mitrs. Dienas ilgums šeit mainās no 5 stundām un 51 minūtes 22 decembrī līdz 18 stundām 50 minūtēm 22 jūnijā. Pilsētai raksturīga gaisa masu bieža maiņa, kas ir galvenokārt biežas ciklonu darbības dēļ.

Cilvēki

Kolpina ir padomju darbinieka Mihaila Tomska (Михаил Павлович Томский, 1880-1936) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites

Sanktpēterburgā ietilpstošās pilsētas
2. autobusu maršruts (Rīga)

2. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Abrenes ielas līdz Ziemeļu rajona Vecmīlgrāvja apkaimei.

2. autobusu maršruta kopējais garums ir 34,285 km. Maršruta Abrenes iela — Vecmīlgrāvis kopējais garums ir 16,761 km, bet maršruta Vecmīlgrāvis — Abrenes iela kopējais garums ir 17,524 km.

Atsevišķos reisos autobuss kursē uz Abrenes ielu no Mangaļsalas (24. autobusa galapunkts).

Darbdienās pa 2. autobusu maršrutu kursē 16 autobusi, bet brīvdienās — 7 autobusi.

2. autobusu maršrutu apkalpo 7. autobusu parks.

Maršruts 
Abrenes iela — Vecmīlgrāvis kursē pa šādām ielām: Abrenes iela, Turgeņeva iela, Gogoļa iela, Marijas iela, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Pulkv. Brieža iela, Ganību dambis, Tilta iela, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Emmas iela, A. Dombrovska iela, Baltāsbaznīcas iela un Atlantijas iela.

Vecmīlgrāvis — Abrenes iela kursē pa šādām ielām: Atlantijas iela, Meldru iela, Kreimeņu iela, A. Dombrovska iela, Emmas iela, Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts, Tilta iela, Ganību dambis, Pulkv. Brieža iela, Kalpaka bulvāris, K. Valdemāra iela, Raiņa bulvāris, Gogoļa iela, Turgeņeva iela, Abrenes iela un Skrindu iela.

Pieturvietas 
2. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 54 pieturas. Maršrutā Abrenes iela — Vecmīlgrāvis ir 28 pieturas, tāpat arī maršrutā Vecmīlgrāvis — Abrenes iela ir 28 pieturas.

Skatīt arī 
 Rīga
 Autobusu satiksme Rīgā
 Trolejbusu satiksme Rīgā
 Tramvaju satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas satiksme
 Rīgas metropolitēns

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 
 www.rigassatiksme.lv
 
 

02
Kolomna

Kolomna () ir pilsēta pie Maskavas upes ietekas Okas upē Maskavas apgabalā Krievijā. Tā atrodas 114 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas.

Kolomnas klimats ir mēreni kontinentāls. Stiprs sals un liels karstums šeit ir reti. Visaukstākais mēnesis gadā ir janvāris ar vidējo temperatūru -10 °C, bet vissiltākais ir jūlija, +18,5 °C.

Nosaukums 
Uzskata, ka pilsētas nosaukums cēlies no pirmiedzīvotāju baltu vārda "kalme".

Atsauces 

Maskavas apgabala pilsētas
Koroļova

Koroļova () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo 174,5 tūkstoši iedzīvotāju. Līdz 1996. gadam pilsētu sauca par Kaļiņingradu. Koroļova atrodas 23 km uz ziemeļaustrumiem no Maskavas.

Sadraudzības pilsētas 
  Žukovska, Krievija
  Maskava, Krievija
  Himki, Krievija
  Baikonura, Kazahstāna

Maskavas apgabala pilsētas
Himki

Himki () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo 183 551 iedzīvotājs, tā ir otra lielākā pilsēta Maskavas apgabalā pēc iedzīvotāju skaita. Atrodas Maskavas kanāla krastā, ziemeļrietumos no Maskavas.

Sadraudzības pilsētas 
  Grodņa, Baltkrievija
  Poltava, Ukraina
  Kemera, Turcija

Ārējās saites 

Maskavas apgabala pilsētas
Odincova

Odincova () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Odincovas rajona administratīvais centrs un šī rajona lielākā apdzīvotā vieta. Tajā dzīvo 141 tūkstotis iedzīvotāju. Cauri pilsētai iet šoseja A100, bet pilsētas dienvidu robeža savienojas ar federālo autoceļu Беларусь (Minskas šoseja). Pilsēta ir sadalīta 15 mikrorajonos.

Vēsture 
Odincovas apkaimē ir saglabājušies vairāki arheoloģiskie pieminekļi. Arheoloģiskajos izrakumos tika atrasti kaula bultu uzgaļi, keramisko izstrādājumu lauskas, rotaslietas un mamuta kauli.

Pilsēta savu nosaukumu aizguvusi no kņaza Dmitrija Donska bajāra Andreja Odincova, kura dzimtai arī piederējusi šī zeme. 1470. gadā izveidojās Odincovas ciems. 1870. gadā līdz ar dzelzceļa līnijas Maskava—Smoļenska izveidi, Odincovā sāka dzīvot dzelzceļa strādnieki un savu darbu uzsāka vairāki ķieģeļu cepļi.

No 1891. līdz 1892. gadam Odincovā dzīvoja krievu dzejnieks Valērijs Brjusovs. 1920. gadā ciematā darbu uzsāka pamatskola. Cepļi tika pārvērsti par rūpnīcām un Odincova kļuva par strādnieku ciematu ar izaugsmi pilsētas virzienā. Otrā pasaules kara laikā ķieģeļu rūpnīcā ražoja pretkājnieku un prettanku mīnas, savukārt sadzīves ķīmijas kombināts izgatavoja speciālās maskēšanās krāsas, bet mēbeļu kombināts — kastes lādiņiem un patronām.

1957. gada 17. jūlijā Odincovai piešķīra pilsētas tiesības. 1965. gadā pilsētā iekļāva vairākus apkārtējos ciemus.

Ekonomika 
Lielākā daļa pilsētas iedzīvotāju strādā Maskavā. Pilsēta atrodas laku krāsu rūpnīca, ugunsizturīgu izstrādājumu rūpnīca (bijusī ķieģeļu rūpnīca), metālkonstrukciju rūpnīca, kā arī kokapstrādes uzņēmumi. Odincovas rajonā atrodas konditorejas rūpnīca, kas pieder koncernam Mars.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā pilsētas mājaslapa

Maskavas apgabala pilsētas
Serpuhova

Serpuhova () ir pilsēta Maskavas apgabalā Krievijā, Naras upes krastā, 99 km no Maskavas. Tajā dzīvo 123 816 iedzīvotāji, pilsēta aizņem 32,6 km2 lielu platību, no kuriem apbūvēti ir 22,3 km2. 

Serpuhovas klimats ir mēreni kontinentāls. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +5,2 °C. Gada visaukstākais mēnesis ir janvāris ar temperatūru -6,7 °C, bet vissiltākais ir jūlijs ar temperatūru +18,0 °C. Gaisa temperatūras absolūtais maksimums ir +33,2 °C. Gada nokrišņu summa šeit ir 550 mm, vidējais vēja ātrums 3,0 m/s.

Mers - Pavels Zalesovs

Maskavas apgabala pilsētas
Orehovozujeva

Orehovozujeva () ir pilsēta Kļazmas upes krastā Maskavas apgabalā Krievijā.  Pilsēta atrodas 89 km uz austrumiem no Maskavas.

Maskavas apgabala pilsētas
Indulis Bērziņš

Indulis Bērziņš (dzimis  Madonā) ir Latvijas vēsturnieks un diplomāts, bijušais Latvijas Republikas ārlietu ministrs.

Biogrāfija 
Indulis Bērziņš beidzis LU 1981. gadā vēsturnieka specialitātē. 1984. gadā ieguvis zinātņu kandidāta grādu. Atmodas laikā iesaistījies LTF, darbojies televīzijas raidījumā "Apvārsnis". kur asi kritizēja PSRS un padomju sistēmu. Aktīvs Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanas procesa dalībnieks. Ievēlēts un darbojies Latvijas Republikas Augstākajā padomē, vairākus gadus bijis LTF frakcijas priekšsēdētājs. 1990. gada 4. maijā un 1991. gada 21. augustā balsojis par Latvijas neatkarības atjaunošanu. Darbojies 5., 6. un 7. Saeimā kā LC biedrs. Bija Latvijas Republikas Saeimas Ārlietu komisijas priekšsēdētājs un Latvijas Republikas Saeimas priekšsēdētāja biedrs, Latvijas nacionālās grupas vadītājs Parlamentu savienībā, kā arī Latvijas delegācijas vadītājs Ziemeļatlantijas līguma organizācijā.

No  līdz  bija Latvijas Republikas ārlietu ministrs, Latvijas Republikas delegācijas vadītājs iestāšanās sarunās ar ES. Pēc 2002. gada bija Latvijas Republikas ārkārtējais un pilnvarotais vēstnieks Dānijas Karalistē (2003.-2004. gadā), Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajā Karalistē (2004.-2009. gadā) un Austrijas Republikā (2009.-2013. gadā), kā arī nerezidējošais vēstnieks Austrālijas Savienībā, Jaunzēlandē, Šveices Konfederācijā, Lihtenšteinas Firstistē un Slovākijā. no 2015. līdz 2019. gadam bijis Latvijas Republikas ārkārtējo un pilnvaroto vēstnieku NATO, no 2019. gada — Latvijas vēstnieks Lietuvā.

Apbalvojumi 
I. Bērziņš ir apbalvots ar Latvijas Republikas III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (par balsojumu AP par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu), Latvijas Republikas II šķiras Atzinības Krustu (par darbu aktīvi veicinot Latvijas dalību ES un NATO), Francijas Republikas Ordre national du Merite, Austrijas valsts apbalvojumu Grosse Goldene Ehrenzeichen am Bande un Latvijas Republikas 1991. gada barikāžu dalībnieka piemiņas zīmi.

Literatūra 
 Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

Atsauces 

1957. gadā dzimušie
Madonā dzimušie
LKP biedri
"Latvijas Ceļa" politiķi
Latvijas ārlietu ministri
LR Augstākās Padomes deputāti
5. Saeimas deputāti
6. Saeimas deputāti
7. Saeimas deputāti
Latvijas vēstnieki Lietuvā
Latvijas vēstnieki Apvienotajā Karalistē
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Atzinības krusta lielvirsnieki
Krasnogorska

Krasnogorska () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo gandrīz 100 000 iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Maskavas upes krastā, 22 km attālumā no Maskavas centra, Maskavas tuvumā ziemeļrietumos no tās. Tukuma sadraudzības pilsēta.

Maskavas apgabala pilsētas
Kļina

Kļina ir pilsēta Maskavas apgabalā Krievijā. Tajā dzīvo 81,5 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Sestras upes labajā krastā, 85 km uz ziemeļrietumiem no Maskavas, ir dzelzceļa stacija dzelzceļa līnijā Maskava—Sanktpēterburga.

Maskavas apgabala pilsētas
Voskresenska

Voskresenska ir Maskavas apgabala pilsēta Krievijā.  Tajā dzīvo 93 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Maskavas upes krastā, 88 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. Voskresenskai ir sarežģīts plānojums, tai ir sešas dzīvojamās zonas, kuras katra ir atdalīta viena no otras ar rūpniecības zonām, Maskavas pietekām un ūdensvadiem. Pilsēta ir izstiepta ziemeļrietumu virzienā 16 km garumā.

Maskavas apgabala pilsētas
Reutova

Reutova () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo 81,8 tūkstoši iedzīvotāju. 2007. gadā tā tika uzskatīta par Krievijas labiekārtotāko pilsētu starp tām pilsētām, kuru iedzīvotāju skaits nepārsniedz . Reutovā ir delzceļa stacija dzelzceļa līnijā Maskava — Ņižņijnovgoroda. 

Maskavas apgabala pilsētas
Narofominska

Narofominska ir Maskavas apgabala pilsēta Krievijā.  Tajā dzīvo 71 400 iedzīvotāji. Tā atrodas 70 km uz dienvidrietumiem no Maskavas. Tai ir sadraudzības pilsēta Babrujska Baltkrievijā. Jēkabpils sadarbības pilsēta.

Maskavas apgabala pilsētas
Domodedova

Domodedova () ir pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā. Tajā dzīvo 85 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas Maskavas-Okas zemienē, autoceļa Maskava-Kašira tuvumā, 37 km uz dienvidiem no Maskavas. Domodedovas tuvumā ir arī Domodedovas lidosta. Klimats ir mēreni kontinentāls ar maigu ziemu, biežiem siltuma periodiem un siltu, mitru vasaru. Bieža ciklonu esamība ir iemesls lielam mākoņu daudzumam. Janvāra temperatūra ir ap -10,5 °C, jūlija +17,5 °C. Bezsala periods ilgst 130 dienas.

Ārējās saites 

Maskavas apgabala pilsētas
Kļimovska

Kļimovska ir Maskavas apgabala pilsēta Krievijā. Tajā dzīvo 55,7 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas 53 km uz dienvidiem no Maskavas un 8 km uz dienvidiem no Podoļskas. Klimats - mēreni kontinentāls, ar maigu ziemu un siltu, mitru vasaru. Janvāra temperatūra ir -10 °C, jūlija +17 °C. Vasara ilgst vidēji 130 dienas. Gada nokrišņu daudzums ir 550 mm.

Sadraudzības pilsētas 
  Novočeboksarska, Krievija
  Ihtimana, Bulgārija

Maskavas apgabala pilsētas
Kamčatka

Kamčatka jeb Kamčatkas pussala ir pussala Āzijas ziemeļaustrumos, Krievijas austrumdaļā. Rietumos to apskalo Ohotskas jūra, austrumos Beringa jūra un Klusais okeāns.

Pussala ir izstiepta ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 1200 km garumā. Ar kontinentālo Āziju to savieno 93 km plats šaurums. Visplatākā vieta pussalā ir 440 km. Kamčatkas pussala aizņem 472 300 km2 lielu platību.

Pussalas austrumu krasts ir stipri izrobots, ir lieli līči un pussalas. Pussalas galējais dienvidu punkts ir 50°52' D.p. Kamčatkas pussalas teritorijā ir Kamčatkas novads.

Vēsture 
Pirmie kazaki Kamčatkā ieradās 1697. gadā, neilgi pēc tam Krievijas cariste anektēja pussalu, vietējie iedzīvotāji korjaki, itelmeni, čukči un aleuti pakāpeniski tika iznīcināti. Vituss Berings vadīja divas ekspedīcijas uz Kamčatku no 1725. līdz 1730. gadam un no 1733. līdz 1743. gadam. 1740. gadā tika nodibināta Kamčatkas Petropavlovska.

1730.-1750. gados Čukotkā un Kamčatkā notika nepārtrauktas militāras sadursmes, kurās vairākkārti tika ieņemti krievu un iezemiešu forti. Čukču militāro panākumu iespaidā korjaki un jukagiri uz laiku atteicās no Krievijas pavalstniecības un pieslējās čukčiem.

Ārējās saites 

Krievijas pussalas
Āzijas pussalas
Kamčatkas novads
Kolas pussala

Kolas pussala ir pussala Eiropas ziemeļos, Krievijas ziemeļrietumos, Murmanskas apgabala teritorijā. Tā aizņem apmēram 100 000 km2. To apskalo Barenca un Baltā jūra. Pussalas augstākā virsotne ir 1200 m augsta. Pussalas teritorijā dominē tundras augājs, dienvidos ir mežatundra un taiga.

Pussalas klimats ir daudzveidīgs. Ziemeļos, kurus sasilda siltā okeāna straume, ir subarktiskais jūras klimats. Pussalas vidusdaļā tas ir kontinentāls. Janvāra vidējā temperatūra ir -8 -11 °C pussalas ziemeļos un līdz -14 °C vidusdaļā. Jūlijā piekrastē ir +8-11 °C, bet vidusdaļā 12-14 °C. Sniegs veidojas oktobrī un izkūst maija vidū (kalnos jūnija sākumā).

Ārējās saites 

Eiropas pussalas
Krievijas pussalas
Murmanskas apgabals
Kāpa

Kāpa ir vēja veidota reljefa forma, kas sastāv no smiltīm. Kāpas puse, kura ir pavērsta pret vēju, ir lēzena, parasti ne vairāk kā 15° stāva, bet pretvēja puse, kurai klāt netiek vējš, ir stāva un bieži tā ir stāvāka par 35 °C. Kāpas augstums var sasniegt 100 - 150 m, bet garums - pat dažus kilometrus. Visbiežāk kāpas ir jūru, okeānu krastos, tuksnešos. Pūšot stipram vējam no jūras puses, kāpa var pārvietoties dziļāk sauszemē. Pārvietošanās ātrums var sasniegt pat 20 metrus gadā. Šis process var sagādāt problēmas, jo kāpas aizber ar smiltīm ceļus, laukus, nelielus ciematus, tās var apdraudēt tuvumā esošos mežus. Cīņai ar kāpu pārvietošanos smiltis bieži vien nostiprina. Lielas kāpas Latvijas tuvumā ir Kuršu kāpas, kur Efas kāpas augstums ir 64 m. Eiropā augstākā smilšu kāpa ir Pilā kāpa Francijā, tā ir 130 m augsta.

Reljefa formas
Smiltis
Smiltis

Smiltis ir nogulumiezis, kā arī mākslīgs materiāls, ko veido irdens mazu iežu graudiņu maisījums, kuru izmērs var būt no 0,063 līdz 2 mm. Bieži smiltis veido gandrīz tīrs kvarcs. Smiltis veidojas sabrūkot cietajiem iežiem. Upju un jūru smiltīm ir noapaļoti graudiņi, bet kalnu smiltīm, kas radušās vēja erozijas rezultātā, ir asas un smailas malas, tajās ir vairāk nevajadzīgo piejaukumu, nekā upju un jūru smiltīs. Smilšu krāsa ir atkarīga no minerālu sastāva. Smiltis no tīra kvarca ir baltā krāsā. Dažādi piejaukumi tās var iekrāsot pelēkā, dzeltenā, brūnā vai pat melnā krāsā. Pelēkā un melnā krāsa parasti norāda uz organisku vielu piejaukumu.

Smiltīm sacietējot ar dzelzs minerālu, kalcītu, kramu vai mālu, veidojās smilšakmens.

Ja smilšu graudiņu izmēri ir lielāki par 2 mm, tad to sauc jau par granti, savukārt, ja smilšu graudiņu izmēri ir mazāki par 0,1 mm, sauc par aleirītiem.

Izmantošana 
Smiltis izmanto dažādiem mērķiem. Tās izmanto dambju un aizsprostu būvē. Nereti smiltis jau dabiski veido kāpas, kas aizsargā citas teritorijas no nevajadzīgas applūšanas. Plūdu laikā smiltis ber maisos, kurus tālāk izvieto tā, lai apturētu ūdens plūsmu uz vietām, kur tas nav vajadzīgs. Vēl viens smilšu izmantošanas veids ir ūdens attīrīšana, kad smiltis tiek izmantotas kā filtrs, uz kura nosēžas nosēdumi.

Smiltis tiek izmantotas arī lauksaimniecībā, jo, piemēram, burkāni, arbūzi, persiki, labāk aug smilšainā augsnē. Šādiem mērķiem smiltis apzināti tiek kaisītas uz augsnes.

Tās izmanto arī celtniecībā. Smiltis tiek izmantotas kā pildvielas, piemēram, ēku pamatos un ceļu būvē. Tās piejauc klāt cementam, lai iegūtu javu, kuru pēc tam izmanto betonēšanas darbos.

Silikātstiklu, kas ir viens no izplatītākajiem stikla veidiem, iegūst no smilšu izkausēšanas. To izmanto veidojot dažādus citus priekšmetus, piemēram, vāzes, glāzes, spoguļus, vitrāžas. Ja zibens iesper smiltīs, tas spēj izkausēt tās, veidojot stikla veidojumus fulgurītus.

Apstrādājot smiltis, iegūst silīciju. To plaši tālāk izmanto integrālo shēmu ražošanā.

Pludmalēs un smilšu kastēs smiltis tiek izmantotas arī mākslinieciskiem mērķiem, piemēram, smilšu skulptūru veidošanā.

Smilts atradnes Latvijā 
Smiltis Latvijā sastopamas dažāda ģeoloģiskā vecuma nogulumos. Pamatiežu (devona un juras) smiltis ir baltas kvarca smiltis, kas izmantojamas stikla ražošanā. Kvartāra smiltis satur visu to iežu atlūzas, kam pāri gājis ledājs no Skandināvijas un Somijas.

Atsauces

Ārējās saites
Eiropas Cilvēktiesību tiesa

Eiropas Cilvēktiesību tiesa ir Eiropas Padomes iestāde — starptautiskā tiesa, kas izskata sūdzības par Eiropas Cilvēktiesību konvencijas un tās protokolu pārkāpumiem. Tiesa sastāv no 47 tiesnešiem, pa vienam no katras EP dalībvalsts. Tiesa atrodas Strasbūrā, uz 2020. g. maiju tās priekšsēdētājs ir Roberets Spano.

Vēsture 

Tiesa tika izveidota 1959. gadā, pirmo spriedumu pēc būtības taisīja 1961. g. (Lawless lieta). Kopš 1998. gada tiesa, kas līdz šai reformai taisīja 837 spriedumus, kļuva par pastāvīgu. 2008. g. pēc būtības izspriesto lietu skaits sasniedza 10 000.

Procedūra 

Sūdzības tiesā var iesniegt gan no attiecīgiem pārkāpumiem cietušās privātpersonas, izejot valstī pieejamas procedūras (sešu mēnešu termiņā pēc lietas izskatīšanas valstī), gan citas ECK dalībvalstis.

Komiteja 3 tiesnešu sastāvā vai viens tiesnesis, kas nepārstāv valsti, pret kuru iesniegta sūdzības, pieņemot nepārsūdzamu lēmumu, var atteikties pieņemt izskatīšanai sūdzību. Ja lieta tiek pieņemta izskatīšanai, to izšķir pēc būtības 3 tiesnešu komiteja vai tiesas palāta 7 tiesnešu sastāvā. Palātas spriedumu puses var pārsūdzēt; piecu tiesnešu panelis šādā gadījumā pieņem nepārsūdzamu lēmumu atstāt palātas spriedumu spēkā vai nodot lietu galīgai izskatīšanai Lielajā palātā 17 tiesnešu sastāvā.

Literatūra 

Eiropas Cilvēktiesību tiesa. Spriedumu izlase I. Rīga, Latvijas Vēstnesis, 2003.

Ārējās saites 
 Tiesas mājaslapa
 Tiesas darbības līdz 2009. g. sākumam dati par Latviju (43. lpp.)
 Eiropas Cilvēktiesību tiesa. Jautājumi un atbildes
 Latvijas pārstāvis starptautiskajās cilvēktiesību institūcijās
 ECT nolēmumu lietās, kurās piedalījās Latvija, izlase latviešu valodā
 ECT priekšsēdētāja Ž. P. Kostas intervija

Cilvēktiesību organizācijas
Pinska

Pinska (, ) ir pilsēta Brestas apgabalā Baltkrievijā.
Pinskas rajona administratīvais centrs pie Pinas upes ietekas Pripjacā. Kokapstrādes (Пинскдрев) un ceļa būves tehnikas (Амкодор-Пинск) rūpniecība.

Klimats 
Pinskas klimats ir mēreni kontinentāls. Jūras gaisa masu ietekmē šeit ir maiga ziema un mēreni silta vasara. Janvāra vidējā temperatūra ir -4,5 °C, jūlija 18,5 °C. Gada nokrišņu daudzums ir ap 630 mm. Dienu skaits ar temperatūru virs 0 °C ir 253. Gadā ir 165 dienas ar nokrišņiem.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1097. gadā, 12. gadsimta otrajā pusē no Kijevas Krievzemes Turovas kņazistes izdalījās Pinskas kņaziste. 1320. gadā Ģedimins pievienoja Pinskas kņazisti Lietuvas lielkņazistei. 1569. gadā, kad nodibinājās Polijas-Lietuvas kopvalsts, Pinska kļuva par vojevodistes centru. 
No 1636. līdz 1675. gadam pilsētā uzcēla jezuītu kolēģiju. 1648. gadā Pinsku ieņēma Bohdana Hmeļnicka karaspēks.

1793. gadā, pēc Polijas Otrās dalīšanas Pinsku iekļāva Krievijas impērijas sastāvā. No 1917. līdz 1920. gadam Pinska atradās Ukrainas Tautas republikas sastāvā. No 1921. līdz 1939. gadam Pinska bija Polijas Otrās republikas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pēc Polijas kampaņas 1939. gadā to iekļāva Baltkrievijas PSR, no 1941. gada tā ietilpa Ukrainas reihskomisariāta sastāvā, vēlāk — atkal Baltkrievijas PSR.

Iedzīvotāji 
Baltkrievi (90,0%), krievi (5,8%). Pinska ir tenisistes Voļgas Gavarcovas (Вольга Гаварцова, 1988), poļu žurnālista Rišarda Kapusciņska (Ryszard Kapuściński, 1932—2007), futbolista Vitaļa Kutuzava (Віталь Кутузаў, 1980) un amerikāņu ekonomista Saimona Kuzneca (Simon Kuznets, 1901—1985) dzimtā pilsēta. 
Pinskas pilsētas skolā mācījās nākamais Izraēlas prezidents Haims Veicmans (Chaim Weizmann, 1874—1952), bet 1905. gada revolūcijas laikā pilsētā dzīvoja nākamā Izraēlas premjerministre Golda Meira (Golda Meir, 1898—1978). No 1912. līdz 1914. gadam pilsētā par skolotāju strādāja baltkrievu rakstnieks Jakubs Kolass (Якуб Колас, 1882—1956).

Atsauces

Ārējās saites 

 Baranaviči vietnē "Baltkrievijas globuss"

Skatīt arī 
 Turovas-Pinskas kņazi

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Mazira

Mazira () jeb Mozira () ir pilsēta Baltkrievijas dienvidos, Gomeļas apgabalā, Maziras rajona administratīvais centrs. Tā atrodas Pripetes upes krastā,  uz dienvidiem no Gomeļas un  uz dienvidiem no Minskas. Pilsētā ir Baltkrievijas lielākā osta pie Pripetes upes. Mazirā dzīvo 112,5 tūkstoši iedzīvotāju, no tiem baltkrievi ir 84,6%, krievi — 10,4%, ukraiņi — 3,4% un poļi — 0,3%. 15 kilometrus uz dienvidiem no Maziras atrodas viens no diviem Baltkrievijas naftas pārstrādes uzņēmumiem. Pilsētu ar uzņēmumu savieno tramvaja līnija.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1150. gadā kā Kijevas Krievzemes apdzīvotā vieta. Atrdās Kijevas, Čerņigovas, vēlāk Turovas kņazistes sastāvā. No 14. gadsimta vidus - Lietuvas lielkņazistes sastāvā. 1756. gadā ieguva pilsētas tiesības. Pievienota Krievijas impērijai pēc Polijas otrās dalīšanas 1793. gadā. 1917. gada decembrī pilsētā nodibinājās padomju vara. No 1918. gada decembra līdz 1920. gada martam Moziru kontrolēja bija Ukrainas Tautas republikas spēki, bet no 1920. gada 5. marta līdz 29. jūnijam - Polijas karaspēks.
1920. gada oktobrī Moziru ieņēma ģenerālis Staņislavs Bulak-Balahovičs un izveidoja Baltkrievijas Tautas republikas armijas atsevišķo vienību (Отдельный отряд войск Белорусской Народной Республики). 14. novembrī viņš sevi pasludināja par Baltkrievijas tautas armijas virspavēlnieku, bet jau novembra vidū kaujās pret Sarkano armiju šī karaspēka vienība cieta smagu sakāvi, atkāpās uz Polijas karaspēka kontrolē esošo Baltkrievijas daļu un 5. decembrī tika izformēta un internēta.

Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 22. augusta līdz 1944. gada 14. janvārim Mozira atradās vācu okupācijā.

Cilvēki 
Mazirā dzimuši revolucionāre Gesja Geļfmana (Геся Мировна Гельфман, 1855 — 1882), bērnu Eirovīzijas konkursa uzvarētāja Ksenija Sitņika (Ксенія Міхайлаўна Сітнік, 1995), futbolists Andrejs Varankovs (Андрэй Мікалаевіч Варанкоў, 1989).

Sports 
 Maziras "Slavia" — futbola klubs

Ārējās saites 
 Mazira vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Gomeļas apgabals
Krastiņš

Krastiņš (sieviešu dzimtē Krastiņa) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „krasts” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Andrejs Krastiņš (1951—2008) — jurists un politiķis;
 Augusts Krastiņš (1859—1942) — ASV latviešu autokonstruktors, autobūves pionieris, izgudrotājs;
 Edmunds Krastiņš (1958) — matemātiķis un politiķis;
 Ivars Krastiņš (1953) — aktieris;
 Ivars Krastiņš (1955) — ārsts un sabiedriskais darbinieks;
 Jānis Krastiņš:
 Jānis Krastiņš (1943) — arhitekts un pasniedzējs;
 Jānis Krastiņš (1950) — ķīmiķis un tulkotājs;
 Māris Krastiņš (1976) — jurists un politiķis;
 Oļģerts Krastiņš:
 Oļģerts Krastiņš (1928—2003) — aktieris un operdziedātājs;
 Oļģerts Krastiņš (1917—1941) — virsnieks un politiķis;
 Uģis Krastiņš (1970) — Latvijas volejbolists, volejbola treneris;
 Valdis Krastiņš (1927—2022) — Latvijas vēstnieks vairākās valstīs.

Skatīt arī 
 Skrastiņš
 85466 Krastiņš

Latviešu uzvārdi
Ēksanprovansa

Ēksanprovansa (arī Ēksa) ir pilsēta Francijas dienvidos, Provansa-Alpi-Azūra krasta reģionā. Tajā dzīvo 140 100 iedzīvotāji.

Ēksanprovansā ir Vidusjūras klimats: karsta vasara, vēsa un saulaina ziema. Temperatūra ziemā dažreiz var nokristies zem 0 °C un pat līdz -12 °C, bet vasarā tā var pārsniegt 40 °C. Tas ir tāpēc, ka pilsēta atrodas zemienē, kur sakrājas siltais gaiss, tāpēc šeit ir karstāks nekā citur.

Ēksanprovansu nodibināja romieši 103. gadā p.m.ē. Vēlāk tā pieredzēja biežus iebrukumus, mūsu ēras 477. gadā tai uzbruka rietumgoti, tad lombardi, franki un saracēņi. Taču, par spīti iebrukumiem, pilsēta uzplauka. Līdz 12. gadsimtam Ēksanprovansa bija Provansas galvaspilsēta. Vēlāk tā izvērtās par mākslas un zinātnes centru un savus ziedu laikus piedzīvoja 15. gadsimtā "labā karaļa" Renē valdīšanas laikā. Ēksanprovansa tiek dēvēta par "pilsētu ar tūkstoš strūklakām", trīs skaistākās atrodas cours Mirabeau.

Ārējās saites 

Provansas-Alpu-Azūra Krasta pilsētas
Amūra

Amūra () vai Heilundzjana (, Hēilóng Jiāng) ir upe Krievijas Federācijas Tālajos Austrumos. Izveidojas satekot Šilkai un Arguņai. Galvenās pietekas ir Zeja, Usuri, Bureja, Sungari, Amguņa, Aņuja, Tunguska. Lielākās pilsētas upes krastos ir Amurska, Blagoveščenska, Habarovska, Komsomoļska pie Amūras, Nikolajevska pie Amūras, Heihe.

Vēsture 
Līdz Nerčinskas līguma noslēgšanai 1689. gadā Ķīnas impērija visu Amūras baseinu uzskatīja par savu savu teritoriju, bet pēc līguma stāšanās spēkā jaunā robeža daļēji gāja pa Arguņas upi. 
Pēc Aigunas (1858) un Pekinas (1860) līgumu nosacījumiem Krievijas impērija piesavinājās arī zemes uz ziemeļiem no Amūras, kuras vidustece kļuva par robežupi.

Ārējās saites 

Krievijas upes
Ķīnas upes
Mongolijas upes
Amūra
Habarovskas novads
Amūras apgabals
Aizbaikāla novads
Ebreju autonomais apgabals
Kingisepa

Kingisepa (, ) jeb, vēsturiski, Jamburga () ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabala rietumos pie Lugas upes. Tajā dzīvo apmēram 50 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas Lugas upes krastā, 114 km uz dienvidrietumiem no Sanktpēterburgas un 20 km uz austrumiem no Narvas. No 1703. gada līdz 1922. gadam to sauca par Jamburgu (pirms tam saucoties par Jamu), bet 1922. gadā to nosauca igauņu boļševika Viktora Kingisepa vārdā. 1952. gadā par Kingisepu nosauca arī Kuresāri Igaunijā, bet 1988. gadā tai atgrieza vēsturisko nosaukumu. Kingisepas sadraudzības pilsētas: Jehvi, Rauma, Raisio, Narvika un Zasnica.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1384. gadā, kad to robežu nostiprināšanai uzcēla novgorodieši. 1583. līdz 1595. gadam un no 1617. līdz pat Ziemeļu kara beigām (1721. gadam) ietilpa Zviedrijā. Krievijas Pilsoņu kara laikā Jamburga bija cīņu arēna starp boļševiku un balto spēkiem (Rodzjanko vadīto Ziemeļu korpusu, vēlāk Judeņiča Ziemeļrietumu armiju). Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 14. augusta līdz 1944. gada 1. februārim atradās Vācijas okupācijā. 1963. gadā pilsētā tika uzcelta minerālmēslu rūpnīca "Fosforit" (Фосфорит), kas kļuva par pilsētas dominējošo uzņēmumu.

Ekonomika
Pilsētā atrodas kompānijas "Eurochem" minerālmēslu rūpnīca.

Cilvēki 
Kingisepa ir futbolistu Alekseja Jonova (Алексей Сергеевич Ионов, 1989) un Aleksandra Keržakova (Александр Анатольевич Кержаков, 1982) dzimtā pilsēta.

Sadraudzības pilsētas 
  Jehvi, Igaunija
  Rauma, Somija
  Raisio, Somija
  Zasnica, Vācija

Atsauces

Ārējās saites 

Kingisepa enciklopēdijā "Mana pilsēta"
Luga (pilsēta)

Luga () ir pilsēta Ļeņingradas apgabalā Krievijā. Tajā dzīvo 39 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas Lugas upes krastā 136 kilometrus uz dienvidiem no Sanktpēterburgas.

Vēsture

Luga dibināta bijušajā Ingrijas provincē, pilsētas tiesības piešķirtas 1777. gada ar ķeizarienes Katrīnas II pavēli. 
1857. gadā caur Lugas staciju izbūvēja dzelzceļa līniju Pēterburga—Varšava.
Otrā pasaules kara laikā 1941. gadā pie pilsētas notika sīvas, trīs nedēļu ilgas kaujas.

Ekonomika
Pilsētā atrodas rūpnīca, kurā vienīgajā Krievijā ražo metalurģijas tīģeļus.

Cilvēki
Luga ir futbolista Vladimira Bistrova (Владимир Сергеевич Быстров, 1984) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

Luga enciklopēdijā "Mana pilsēta"
Ačinska

Ačinska () ir pilsēta Krasnojarskas novadā Krievijas Federācijā. Dibināta 1682. gadā. Atrodas Čulimas labajā krastā (Obas pieteka), 170 km uz rietumiem no Krasnojarskas. Klimats krasi kontinentāls.

Ačinska ir viens no Ačinskas - Krasnojarskas rūpnieciskā rajona centriem. Tur atrodas alumīnija oksīda kombināts, cementa un sodas ražotnes, vizlas apstrādes un mēbeļu fabrikas, tehnikumi, medicīnas skola. Pilsētas apkārtnē notiek akmeņogļu ieguve un naftas pārstrāde. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir trešā lielākā pilsēta novadā pēc Krasnojarskas un Noriļskas (105 tūkstoši iedzīvotāju).

Atsauces

Ārējās saites
Zeja (pilsēta)

Zeja ir pilsēta Krievijā, Amūras apgabalā. Tajā dzīvo 27 tūkstoši iedzīvotāju. Pilsēta atrodas Amūras-Zejas līdzenuma ziemeļos, Zejas upes labajā krastā,  no tās ietekas. Galvenā loma Zejas ekonomikā ir Zejas HES. Tā ir otra lielākā HES Krievijā pēc Burejas HES un ražo 4-6 miljardus kilovatstundu enerģijas. 

Mūsdienu Zejas rajona teritorijā 1907. gadā tika nodibinātas latviešu kolonijas - Amūras Baltija, Aizupe un Vidussala un citas.

Atsauces

Ārējās saites
Pokrovska (Krievija)

Porovska (; ) — pilsēta Krievijā, Jakutijā. Tajā dzīvo 10 tūkstoši iedzīvotāju. Tā atrodas Jakutijas vidusdaļā, Ļenas kreisajā krastā, 78 km uz dienvidrietumiem no Jakutskas.

Atsauces

Ārējās saites 

Jakutijas pilsētas
Ņurba

Ņurba (; ) - pilsēta Krievijā, Jakutijā. Tajā dzīvo gandrīz 10 tūkstoši iedzīvotāju. Ņurba atrodas Viļujas (Ļenas pieteka) krastā, 812 km no Jakutskas.

Ārējās saites 

Jakutijas pilsētas
Džonss

Džonss (, no personvārda Džons (John/Jone); sieviešu dzimtē Džonsa) ir izplatīts velsiešu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Alans Džonss (Alan Jones; dzimis 1946. gadā), Austrālijas autosportists;
 Breds Džonss (Bred Jones; dzimis 1982. gadā). Austrālijas futbolists;
 Deivids Roberts Heivords-Džonss (David Robert Hayward-Jones, plašāk pazīstams kā Deivids Bovijs; 1947—2016), angļu mūziķis;
 Džons Pols Džonss (John Paul Jones; dzimis 1946. gadā), angļu mūziķis;
 Džeimss Džonss (James Jones; dzimis 1980. gadā), ASV basketbolists;
 Džeimss Džonss (James Jones; 1873—1995), angļu futbolists;
 Edvards Bērns-Džonss (Edward Burne-Jones; 1833—1898), britu gleznotājs;
 Evans Tomass Džonss (Evan Thomas Jones; 1850—1904), angļu peldētājs;
 Fils Džonss (Phil Jones; dzimis 1992. gadā), angļu futbolists;
 Inigo Džonss (Inigo Jones; 1573—1652), angļu arhitekts;
 Jolo Džonss (Iolo Jones; dzimis 1947. gadā), britu šahists;
 Kristofers Džonss (Christopher Jones; dzimis 1952. gadā), britu šahists un šaha problēmists;
 Martins Džonss (Martin Jones; dzimis 1990. gadā), kanādiešu hokejists;
 Sems Džonss (Sam Jones; 1933—2021), ASV basketbolists;
 Sets Džonss (Seth Jones; dzimis 1994. gadā), ASV hokejists;
 Stīvs Džonss (Steve Jones; dzimis 1955. gadā), britu ģitārists un dziedātājs;
 Terenss Džonss (Terrence Jones; dzimis 1992. gadā), amerikāņu basketbolists;
 Terijs Džonss (Terry Jones; 1942—2020), velsiešu aktieris, komiķis, režisors, vēsturnieks, dzejnieks un rakstnieks;
 Toms Džonss (Tom Jones; dzimis 1940. gadā), velsiešu dziedātājs;
 Vinnijs Džonss (Vinnie Jones; dzimis 1965. gadā), angļu kinoaktieris un futbolists.

Velsiešu uzvārdi
Acu krāsa

Acu krāsa ir poligēna fenotipisks veids, kas tiek noteikts pēc pigmentu tipa un skaita acs varavīksnenē. Cilvēkiem un dzīvniekiem ir daudz fenotipisko variāciju acu krāsā, piemēram zils, brūns, zaļš u.c.

Skatīt arī 

 Iridoloģija
 Matu krāsa
 Ādas krāsa

Atsauces

Ārējās saites 

 Acu krāsas ģenētika 

Acs
Ģenētika
Kristofers Kesidijs

Kristofers Kesidijs (Christopher John "Chris" Cassidy, dzimis ) ir ASV bijušais Nacionālā aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA) kosmonauts, atvaļināts ASV kara flotes specvienības SEAL virsnieks.

Biogrāfijas 
1993. gadā Kristofers Kesidijs ASV Jūras kara flotes akadēmijā ieguva bakalaura grādu matemātikā.
Pēc tam viņš izgāja treniņu un atlases kursus un kļuva par Kara flotes speciālo uzdevumu vienības Navy SEALs virsnieku.
2000. gadā viņš Masačūsetsas Tehnoloģiju institūtā ieguva maģistra grādu jūras tehnikā.
Divas nedēļas pēc 2001. gada 11. septembra uzbrukuma ASV Kesidiju nosūtīja uz Afganistānu.

2004. gada 6. maijā Kristoferu Kesidiju iekļāva NASA 19. astronautu grupā. 2006. gada 10. februārī viņš saņēma misijas speciālista kvalifikāciju.

Kesidija pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada jūlijā Space Shuttle Endeavour lidojumā STS-127. Viņš veica trīs iziešanas kosmosā.

Otro lidojumu Kristofers Kesidijs sāka 2013. gada martā, ar kosmosa kuģi Sojuz TMA-08M dodoties uz Starptautisko kosmosa staciju (SKS). Viņš bija SKS-35 un SKS-36 ekspedīcijas lidojuma inženieris. 2013. gada septembrī viņš atgriezās uz Zemes.

Trešo kosmisko lidojumu Kesidijs sāka 2020. gada 9. aprīlī, ar kosmosa kuģi Sojuz MS-16 dodoties uz SKS. Viņš bija 62. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 63. ekspedīcija ekspedīcijas komandieris. Uz Zemes viņš atgriezās 2020. gada 22. oktobrī.

2021. gada 28. maijā Kristofers Kesidijs paziņoja, ka atstāj NASA un atvaļinās no Kara flotes.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

Iziešanas atklātā kosmosā

Ārējās saites 

 Christopher Cassidy (Captain, U.S. Navy) NASA Astronaut NASA 
 Biogrāfija astronaut.ru 

ASV astronauti
NASA astronauti
Kesidijs

Kesidijs var būt:

 Brūss Kesidijs;
 Kristofers Kesidijs.

Uzvārdi
Tomass Maršbērns

Tomass Maršbērns (Thomas Henry "Tom" Marshburn, dzimis ) ir NASA kosmonauts, medicīnas doktors.

Maršbērna pirmais kosmiskais lidojums notika 2009. gada jūlijā Space Shuttle misijā STS-127. Tās laikā viņš veica trīs iziešanas kosmosā.

Otrais viņa kosmiskais lidojums sākās 2012. gada decembrī, esot kosmosa kuģa Sojuz TMA-07M lidojuma inženierim. Viņš bija SKS 34. un 35. ekspedīcijas sastāvā. Uz Zemes viņš atgriezās 2013. gada maijā.

Trešo reizi Tomass Maršbērns devās kosmosā 2020. gada 11. novembrī, esot kosmosa kuģa SpaceX Crew-3 pilotam. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 66. ekspedīcijas lidojuma inženieris un 67. ekspedīcijas komandieris.  Uz zemes viņš atgriezās 2022. gada 6. maijā.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums

Iziešanas atklātā kosmosā:

Ārējās saites 

ASV astronauti
NASA astronauti
Trejsavienība (1882)

Trejsavienība bija militārā un politiskā savienība starp Vācijas impēriju, Austroungāriju un Itālijas karalisti, kuru izveidoja 1882. gadā un kas pastāvēja līdz 1915. gadam. Kā atbildes reakcija tai bija pakāpeniska Antantes veidošanās starp Francijas Trešo republiku, Krievijas impēriju un Lielbritāniju. 

Vācijas impērija un Austroungārija nevēlējās pieļaut 1870. gada franču-prūšu karā sakautās Francijas tuvināšanos ar Krievijas impēriju, tāpēc 1879. gada oktobrī tās izveidoja Divsavienību. Līgums paredzēja, ka abas impērijas sadarbosies, ja nāksies karot pret Krievijas impēriju. Austroungārijas vēlme rast stipru partneri bija saistīta arī ar viņas interesēm Balkānu reģionā, kur tās intereses sadūrās ar Krievijas impērijas vēlmi aizstāvēt radniecīgos dienvidu slāvus un Osmaņu impērijas interesēm par savas varas saglabāšanu Balkānu provincēs. 

Vienlaikus, Itālijas karalistes un Francijas starpā valdīja nesaskaņas un cīņa par ietekmi Ziemeļāfrikā. Vācijas impērija, izmantojot šīs nesaskaņas, pierunāja Itālijas karalisti iesaistīties savienībā. 1882. gada 20. maijā tika izveidota Trejsavienība. Līgums paredzēja to, ka militārā konflikta gadījumā starp vienu no šīm savienības loceklēm un citu valsti, pārējās divas dalībnieces paliks neitrālas. Izņēmums būtu pieļaujams gadījumā, ja uzbrucēja būtu Francija. Tāpat līgumā bija noteikts, ka ja pret vienu no dalībnieci militāri vēršas divas vai vairākas lielvaras, tad parējām divām Trejsavienības loceklēm jānāk palīgā. Itālijas karaliste iesaistoties savienībā vēlējās, lai savienībai nebūtu uzbrūkošs raksturs. Neskatoties uz Trejsavienību, Itālijas un Austroungārijas starpā pastāvēja konflikts par itāļu apdzīvotajiem Alpu un Adrijas jūras piekrastes reģioniem, kurus Itālija vēlējās atņemt Austroungārijai. 20. gadsimta sākumā attiecības starp Franciju un Itāliju uzlabojās. Valstu starpā tika noslēgtas vairākas vienošanās. 

Sākoties Pirmajam pasaules karam Itālija faktiski pameta Trejsavienību, jo neuzsāka aktīvu karadarbību Vācijas un Austroungārijas pusē. Oficiālā Itālijas izstāšanās notika 1915. gada 23. maijā, kad tā iestājās Antantē un sāka karadarbību pret Austroungāriju un Vāciju. Oficiāli Itālijas izstāšanās tika pamatota ar to, ka Austroungārija pieteica karu Serbijas karalistei nevis Serbija uzbruka Austroungārijai, tādēļ šī valsts ir bijusi agresore konkrētajā gadījumā.

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma, Vācijas un Austroungārijas pusē nostājās Osmaņu impērija, bet 1915. gada oktobrī šīm valstīm pievienojās arī Bulgārijas Karaliste. Šīs valstis turpmāk sauca par Centrālajām lielvalstīm.

Ārējās saites 

 Trejsavienības līgums 
 Līguma teksta tulkojums 

Militārās savienības
Pirmais pasaules karš
Haime Algersuari

Haime Algersuari (; dzimis  Barselonā, Spānijā) ir spāņu autosportists. Viņš, sākot ar . gada , piedalās Formula 1 čempionātā.

Algersuari ir pašreizējais Lielbritānijas F3 čempions. Viņš ir arī visu laiku jaunākais šī čempionāta uzvarētājs, jo titulu izcīnīja 18 gadu un 203 dienu vecumā. 2008. gada decembrī viņš aizvietoja savainoto Marku Vēberu Čempionu sacīkstē. 2009. gadā Haime Algersuari sāka braukt World Series by Renault čempionātā, pārstāvot Carlin Motorsport.

. gada F1 sezonas otrajā pusē viņš kļuva par Red Bull un Toro Rosso rezerves pilotu, pārņemot šo vietu no Brendona Hārtlija. Divas nedēļas vēlāk tika paziņots, ka Toro Rosso pārtrauc līgumsaistības ar Sebastianu Burdē un mazliet vēlāk tika apstiprināts, ka Algersuari ieņems viņa vietu. Viņš ir visu laiku jaunākais F1 pilots, pārspējot Maika Tekvela gandrīz 30 gadus veco rekordu.

Formula 1 rezultāti 

 Sacīkstes treksnrakstā sāktas no pirmās starta pozīcijas.
 Sacīkstēs slīprakstā ir uzrādīts ātrākais apļa laiks.

† - nefinišēja, bet ieskaitīts klasifikācijā, jo paveica vismaz 90% no distances

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa , , 

1990. gadā dzimušie
Katalonijā dzimušie
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
Spānijas autosportisti