joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Regulārs daudzstūris

Regulārs daudzstūris ir tāds izliekts daudzstūris, kura visi leņķi ir vienādi un visas malas ir vienādas.

Regulāru daudzstūri sauc par ievilktu riņķa līnijā, ja visas tā virsotnes atrodas uz riņķa līnijas.

Regulāru daudzstūri sauc par apvilktu ap riņķa līniju, ja visas tā malas pieskaras riņķa līnijai. Regulārā daudzstūrī ievilkta riņķa līnija pieskaras tā malām to viduspunktos.

Regulāru daudzstūru īpašības 

 Jebkuram regulāram daudzstūrim var apvilkt un tajā var ievilkt riņķa līniju. Šo riņķa līniju centri sakrīt.
 Ievilktās riņķa līnijas centrs atrodas malu vidusperpendikulu krustpunktā. Apvilktās riņķa līnijas centrs atrodas bisektrišu krustpunktā.
 Regulāram n-stūrim piemīt n-tās kārtas rotācijas simetrija. Tas nozīmē, ka to pagriežot ap centru par vienu n-to daļu pilna apgrieziena, tas sakrīt pats ar sevi.
 Regulāru n-stūri var konsturuēt ar cirkuli un lineālu tad un tikai tad, kad skaitļa n nepāra pirmdalītāji ir dažādi Fermā pirmskaitļi.

Formulas 

 

 

 

 

 

 

kur  - daudzstūra malu skaits,  - daudzstūra malas garums,  - katra leņķa lielums grādos,  - leņķu summa grādos,  - diagonāļu skaits,  - laukums,  - daudzstūra perimetrs,  - daudzstūrī ievilktās riņķa līnijas rādiuss.

Skatīt arī 

 Kvadrāts

Ģeometrija

de:Polygon#Regelmäßige Polygone
Banāni

Banāni ir pārtikā plaši lietoti augļi, kas tiek iegūti no banānaugiem, parasti no nosmailinātā banāna (Musa acuminata) vai Musa × paradisiaca. Tos iegūst arī no citām banānaugu ģints sugām, piemēram, Musa balbisiana, Musa fehi un Musa troglodytarum. Par banāniem dēvē arī Ensete ventricosum augļus, lai gan strikti ņemot tas nepieder banānaugu ģintij. No botāniskā viedokļa banāns ir oga ar daudzām sēklām un plānu mizu. Banāni ir aptuveni 15 cm gari un 3—4 cm diametrā.

Banānu kultivēšana 

Banāni ir vieni no senākajiem kultūraugiem, un tropu valstīs ir viens no nozīmīgākajiem pārtikas augiem, kā arī svarīga eksporta prece. Tie galvenokārt tiek kultivēti zemēs starp 30° Z un 30° D paralēli un ne augstāk par 2000 metriem virs jūras līmeņa. Vislabākā banānu raža ir tad, ja gaisa temperatūra dienā ir no +26 līdz +35 °C, bet naktī — no +22 līdz +28 °C. Arī zemēs, kur ir zemāka gaisa temperatūra, iegūst banānu ražu, bet zemēs, kur tā ilgstošākā laika posmā var būt zem +10 °C, banāni vairs netiek kultivēti.

Banānu raža 
Vislielākā banānu raža gada laikā tiek iegūta Indijā. Tur izaudzēto banānu daudzums veido aptuveni ceturtdaļu no pasaulē izaudzētās ražas.

Atsauces

Ārējās saites 

Augļi
Ingveraugu rinda
Murkšķis

Murkšķi, murkšķu ģints (Marmota) ir viena no vāveru dzimtas (Sciuridae) ģintīm, kas pieder zemes vāveru apakšdzimtai (Xerinae). Murkšķu ģintī ir 14 sugas, kas iedalās divās apakšģintīs: Marmota un Petromarmota.

Murkšķi ir lielākās zemes vāveres. Tie dzīvo gan Eiropā, gan Ziemeļamerikā, gan Āzijā. Visbiežāk murkšķis dzīvo kalnainos apvidos, piemēram, Eiropā tie dzīvo Alpos, Karpatos, Tatros un Pirenejos, Ziemeļamerikā tie ir sastopami Sjerranevadā ASV un Kanādas ziemeļdaļā.

Izskats un ieradumi 
Murkšķim ir raksturīgs apaļīgas formas ķermenis, īss purns, īsas ausis, īsa, kupla aste un īsas kājas. Kā visi murkšķu cilts grauzēji tas var ilgstoši sēdēt vertikāli un justies ērti, vērojot apkārtni. Tas dzīvo alās, un pa ziemu guļ ziemas miegu. Lielākā daļa murkšķu ir sabiedriski, dzīvo kolonijās un savā starpā sazinās ar svilpieniem. Murkšķis barojas ar augiem, dažādiem zālaugiem, ogām, ķērpjiem, sūnām, saknēm un ziediem.

Sistemātika 
 Murkšķu ģints (Marmota)
 apakšģints: Marmota
 Alpu murkšķis (Marmota marmota) 
 Aļaskas murkšķis (Marmota broweri)
 Baibaks (Marmota bobak) 
 Garastes murkšķis (Marmota caudata) 
 Himalaju murkšķis (Marmota himalayana)
 Melngalvas murkšķis (Marmota camtschatica)
 Menzbiera murkšķis (Marmota menzbieri) 
 Mongolijas murkšķis (Marmota sibirica) 
 Pelēkais murkšķis (Marmota baibacina) 
 Zemes bebrs (Marmota monax) 
 apakšģints: Petromarmota
 Dzeltenvēdera murkšķis (Marmota flaviventris) 
 Olimpikas murkšķis (Marmota olympus) 
 Sirmais murkšķis (Marmota caligata)
 Vankūveras salu murkšķis (Marmota vancouverensis)

Atsauces

Ārējās saites 
 Murkšķi
 The Marmot Burrow
 Marmots

 
Murkšķi
Rinats Sabirovs

Rinats Sabirovs (dzimis ) ir Latvijas futzala vārtsargs, kurš šobrīd spēlē TSI Futsal team.

Ārējās saites 

 Futbolista profils  www.imscouting.com interneta vietnē
 Futbolista profils FK Daugava mājaslapā.

1991. gadā dzimušie
Latvijas futbola vārtsargi
Rīgā dzimušie
Izolīnija

Izolīnija ir līkne uz kartes, plāna, shēmas vai grafika, kuras visā garumā kāds lielums saglabājas vienādi liels.

Izolīnijas divu dimensiju kartē ļauj attēlot objekta trešo dimensiju.

Izolīniju veidi 

Kartogrāfija

en:Contour line#Isopleths
Vitālijs Maksimenko

Vitālijs Maksimenko (dzimis ) ir Latvijas futbolists, aizsargs, Latvijas futbola izlases spēlētājs. Kopš 2022. gada janvāra pārstāv Latvijas Virslīgas klubu RFS.

Karjera

Klubos 
Maksimenko ir Skonto futbola sistēmas audzēknis (JFC Skonto 1996-2003). Savu karjeru viņš uzsāka Rīgas futbola klubā "FSK Daugava 90". 2009. gadā tika izīrēts Krievijas klubam PFK CSKA Maskava, kur spēlēja dublieru sastāvā. 2010. gada martā pievienojās Skonto FC.

Kopā ar Skonto FC 2010. gadā ir izcīnījis Latvijas čempiona titulu, 2011. gadā — Baltijas Kausu, 2012. gadā — Latvijas kausu.

2012. gadā tika atzīts par Skonto FC labāko gada spēlētāju un 2012. gada labāko Virslīgas aizsargu.

No 2013. gada janvāra pārstāvēja Anglijas klubu Brighton & Hove Albion F.C., kas tobrīd spēlēja Anglijas otrajā pēc spēka līgā Championship. Viņš ar šo klubu noslēdza līgumu uz 2,5 gadiem. Neaizvadījis nevienu oficiālu spēli, jau martā tika izīrēts citam Anglijas klubam Yeovil Town F.C., kas spēlēja Anglijas trešajā spēcīgākajā līgā League One. Īres līgums ar Yeovil Town beidzās 17. aprīlī. Vēlāk tika izīrēts arī Skotijas klubam Kilmarnock un Nīderlandes komandai VVV-Venlo. 2015. gada jūlijā atgriezās Latvijā, pievienojoties FK Liepāja. Tomēr jau tā paša gada augusta beigās pārgāja uz Austrijas Bundeslīgas klubu SV Mattersburg.

2017.—2018. gada sezonā spēlēja Polijas klubā Ņecečas "Bruk-Bet Termalica", bet no 2018. gada jūlija pārstāvēja Slovēnijas klubu Lubļanas "Olimpija". 2018.—2019. gada sezonā kļuva par Slovēnijas kausa ieguvēju. 2020. gada janvārī pārtrauca līgumu ar Slovēnijas klubu un pievienojās Japānas klubam Omiya Ardija.

Izlasē 
Vairākas reizes Maksimenko ir izsaukts uz Latvijas izlases treniņiem, bet pirmo spēli 2013. gada 6. februārī aizvadīja pret Japānas izlasi. Pirmos vārtus izlasē viņš guva pārbaudes spēlē pret Ukrainas izlasi.

Sasniegumi 
 Latvijas čempions — 1 (2010.)
 Baltijas Kausa ieguvējs — 2 (2011., 2016.) 
 Latvijas Kausa ieguvējs — 1 (2012.)
 2012. gada Skonto FC sezonas labākais spēlētājs
 2012. gada Virslīgas labākais aizsargs
 Slovēnijas kausa ieguvējs — 1 (2018—19)

Atsauces

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas futbolisti
Latvijas izlases futbolisti
Brighton & Hove Albion F.C. spēlētāji
PFC CSKA Moscow spēlētāji
Skonto FC spēlētāji
Tunisa

Tunisa (, Tūnis) ir Tunisijas galvaspilsēta un vislielākā valsts pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Tajā 2008. gadā pēc tautas skaitīšanas datiem dzīvoja 728 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir arī Tunisas vilajeta administratīvais centrs kopš vilajeta izveidošanas 1956. gadā. Atrodas valsts ziemeļos Tunisas ezera krastā netālu no Tunisas līča piekrastes līdzenumā, kuru ieskauj pakalni.

Vēsture 
Tunisa vēsturiski bija neliels lībiešu ciemats netālu no feniķiešu pilsētas Kartāgas. 146. gadā p.m.ē. Trešajā pūniešu karā Kartāga, kā arī Tunisa, tika iznīcināta. Vēlāk Senās Romas sastāvā Tunisa piedzīvoja uzplaukumu. 7. gadsimtā pilsētu iekaroja musulmaņi. No 800. līdz 909. gadam Tunisa bija Aglabidu dinastijas valdnieku galvaspilsēta, bet vislielākā labklājība pilsētā bija Hafsidu dinastijas valdīšanas laikā (1236—1574). 1535. gadā Tunisa nonāca Svētās Romas imperatora Kārļa V Habsburga pakļautībā, bet jau 1539. gadā to iekaroja Osmaņu impērija. 1573. uz vienu gadu tā bija spāņu kontrolē, bet tad to turki atguva. Osmaņu impērijas sastāvā Tunisa bija līdz 1881. gadam, kad tā tika iekļauta Francijas protektorāta sastāvā. Otrā pasaules kara laikā 1942. gadā Tunisu okupēja vācu Trešais reihs, bet 1943. gadā britu un Sabiedroto karaspēks to atkaroja. 1956. gadā, kad Tunisija ieguva neatkarību no Francijas, Tunisa kļuva par tās galvaspilsētu.

Ģeogrāfija 
Tunisa atrodas Tunisijas ziemeļaustrumos Tunisas ezera krastā. Ezeru ar Tunisas līci savieno kanāls, kas izrakts cauri pilsētai. Antīkā pilsēta Kartāga atradās tieši Tunisas līča krastā pavisam netālu no Tunisas ziemeļaustrumu virzienā. Tunisas pilsēta ir uzcelta pakalna nogāzē.

Pēc Kopena klimata klasifikācijas pilsētā valda silts Vidusjūras klimats (Csa), kuram raksturīgs karsts un sauss periods, kam seko vēss un mitrs periods. Viskarstākais un sausākais laiks ir jūlijā, kad vidējā gaisa temperatūra ir +26,3 °C un nokrišņu daudzums ir 3,1 mm. Visaukstākais mēnesis ir janvāris, kad vidējā temperatūra ir +11,5 °C. Visvairāk nokrišņu ir decembrī — 66,8 mm. Gada vidējais nokrišņu daudzums ir 465,5 mm.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Tunisijas pilsētas
Āfrikas galvaspilsētas
Kapitālisms

Kapitālisms () ir politiska, ekonomiska un sociāla sistēma, kuras pamatā ir preču ražošana, tirgus attiecības un ražošanas līdzekļu privātīpašums. Šajā ekonomiskajā sistēmā kapitāls pieder privātpersonām, nevis valstij vai kādai kopienai, līdz ar to, atšķirībā no plānveida ekonomikas, preču un pakalpojumu ražošanu, kā arī cenu, nosaka pieprasījums un piedāvājums jeb tā sauktā "brīvā tirgus" likumi.

Kapitālismā būtisks aspekts ir privātīpašuma tiesības, kur katram indivīdam ir tiesības uz peļņu no uzņēmējdarbības vai arī uz cita veida investīcijām, kas atrodas attiecīgā indivīdā kapitālā. Tiek uzskatīts, ka šāda veida ekonomiskā sistēma vislabāk stimulē indivīdus attiekties un izlietot savu kapitālu pēc iespējas produktīvākā ceļā, nesot arvien lielāku peļņu un arī paralēli veicinot ekonomisko izaugsmi.

Lielākajai daļai mūsdienu valstu ir kontrole par atsevišķām sfērām, tādēļ tādu sistēmu var saukt par "jaukto ekonomiku". Ir cilvēki, kas uzskata, ka kapitālisms ir atbalstāms, bet ir arī daļa, kas uzskata, ka kapitālisms nav valstī vēlams, jo uzskata, ka tie, kam ir kapitāls, var nopelnīt vairāk nekā tie, kam kapitāla nav.

Atsauces 

Ekonomiskās sistēmas
Labēja politika
Asspalvainās zemes vāveres

Asspalvainās zemes vāveres, asspalvaino vāveru cilts (Xerini) ir viena no trijām vāveru dzimtas (Sciuridae) zemes vāveru apakšdzimtas (Xerinae) grauzēju ciltīm. Šajā apakšdzimtā ietilpst arī Āfrikas vāveru cilts (Protoxerini) un murkšķu cilts (Marmotini). Asspalvaino zemes vāveru ciltī ir 6 sugas, kas iedalās 3 ģintīs.

Asspalvaino zemes vāveru cilts apdzīvo Āfrikas un Centrālāzijas (Irānas un Afganistānas) tuksnešu un pustuksnešu biomu.

Izskats un ieradumi 

Asspalvaino zemes vāveru cilti raksturo to kažoks, apspalvojuma asspalvainais raksturs. Lielākajai daļai kažoka krāsojumā ir svītra, tā var būt gan balta, gan melna, kas izceļas uz rudās vai brūnās pamatkrāsas. Svītra var būt viena uz muguras vai vairākas uz sāniem. Ķermeņa garums ir 16—46 cm, astes garums 7—27 cm, svars 300—945 g. Tām ir gari, gandrīz taisni nagi, kas ir daudz garāki kā citām vāverēm, un ausis ir ļoti mazas jeb to gandrīz nav. Galvaskauss šīs cilts vāverēm ir šaurāks un garāks kā parastajām koku vāverēm.

Visas asspalvainās vāveres dzīvo tikai uz zemes, dabiskās slēptuvēs zem akmeņiem vai izrok alas pašas. Alās tās slēpjas no dienas saules, plēsējiem, un alās tiek izaudzināti bērni. Nav ziņu par to, ka vāveres veidotu barības krājumus. Tā kā klimats, kurā dzīvo asspalvainās zemes vāveres, ir karsts, tad tās ir aktīvas agri no rīta vai vēlu vakarā. Tās barojas ar saknēm, sēklām, augļiem un kukaiņiem.

Sistemātika 
 Asspalvaino zemes vāveru cilts (Xerini)
 ģints: Āfrikas zemes vāveres (Xerus)
 ģints: Garnagu zemes vāveres (Spermophilopsis)
 ģints: Ziemeļāfrikas zemes vāveres (Atlantoxerus)

Atsauces

Ārējās saites 
 Tolweb: Atlantoxerus
 Foto 1
 Foto 2

 
Vāveres
Jenss Jākobs Bercēliuss

Jenss Jākobs Bercēliuss (; dzimis  Veversundā (Väversunda), miris  Stokholmā) bija zviedru ķīmiķis. Viņš ieviesa mūsdienās pazīstamos ķīmiskos simbolus un ir mūsdienu ķīmijas nomenklatūras pamatlicējs. Kopā ar Džonu Daltonu, Antuānu Lavuazjē un Robertu Boilu tiek uzskatīts par modernās ķīmijas tēvu.

Bercēliuss mācījies Upsalas universitātē un 1804. gadā saņēmis medicīnas doktora grādu. 1807. gadā kļuvis par Stokholmas medicīnas augskolas profesoru, bet no 1810. gada - par jaundibinātā Karolīnas institūta (Karolinska Institutet) ķīmijas un farmācijas profesoru. Bercēliuss bija Zviedrijas zinātņu akadēmijas loceklis no 1808. gada, bet no 1810. gada - tās prezidents.

1806. gadā ieviesis terminu "organiskā ķīmija". 1815. gadā noskaidrojis etiķskābes, dzintarskābes, vīnskābes un citu vielu formulas. 1830. gadā, pētot vīnogskābi, atklājis, ka tās ķīmiskais sastāvs ir identisks vīnskābes sastāvam un ierosinājis to izskaidrot ar atomu dažādu sakārtojumu molekulās, kā arī ieteicis šo fenomenu apzīmēt ar terminu "izomērija". Bercēliuss ieviesis arī tādus jēdzienus kā katalīze, polimērs un alotropija.

Bercēliuss atklājis ķīmiskos elementus selēnu, toriju un cēriju, kā arī devis nosaukumus viņa studentu atklātajiem litijam un vanādijam. Pirmo reizi izdalījis brīvā veidā silīciju, titānu, tantālu, cirkoniju.

Atsauces 

Esterjētlandes lēnē dzimušie
Zviedrijas dižciltīgie
Zviedru ķīmiķi
Vācijas futbola Bundeslīga

Vācijas futbola Bundeslīga ir augstākā līga Vācijas futbola līgu sistēmā. Termins Bundeslīga tiek lietots arī Austrijas futbolā un ir attiecināts uz augstāko līmeņa līgu sacensībām dažos citos sporta veidos šajās abās valstīs.

Pretēji citām valstīm Vācijā bija savā ziņā neparasta futbola struktūra, vienota nacionālā līga tika izveidota diezgan vēlu. Bundeslīga tika izveidota 1962. gadā, bet pirmo sezonu aizvadīja 1963. gadā. Līgas struktūra un nacionālo futbolu līgu organizācija līdz mūsdienām ir piedzīvojusi biežas pārmaiņas. Līgu dibināja Vācijas Futbola asociācija, bet tagad to pārvalda organizācija "Vācijas futbola līga".

Klubi 2022.—2023. gada sezonā

Uzvarētāji

Ārējās saites 

 

 
Bundesliga
Kapteinis Amerika

Kapteinis Amerika ir supervaronis, kas parādās Marvel Comics komiksu grāmatās. Tas pirmo reizi parādījas Džo Simonsa un Džeka Kirbija Captain America Comics #1 (1941. gada marts), no Marvel Comics 1940. gadu priekšteča, Timely Comics. Kopumā pārdots ap 210 miljoniem "Kapteiņa Amerikas" komiksu grāmatu 75 valstīs. Kapteiņa Amerika īstais vārds ir Stīvs Rodžerss, kurš bija slims, jauns vīrs, kurš tika padarīts par superkareivi, lai palīdzētu amerikāņiem 2. pasaules karā pret Ass valstīm. Viņš valkā tērpu, kurš ir ASV karoga krāsās un lieto neiznīcināmu metamo vairogu.

Filmā "Kapteinis Amerika: Pirmais atriebējs", tās turpinājumā, kā arī filmā "Atriebēji", Kapteini Ameriku tēlo Kriss Evanss.

Atsauces 

Komiksu tēli
Supervaroņi
Dzelzceļa līnija Rīga—Jelgava

Dzelzceļa līnija Rīga—Jelgava tika atklāta 1868. gadā un savieno Rīgu ar Jelgavu. Līnija šķērso Rīgas, Olaines novada, Jelgavas novada un Jelgavas pilsētas teritorijas. Līnijas kopējais garums ir 43 km un elektrovilciena brauciena ilgums no Rīgas līdz Jelgavai ir 49 minūtes. Līnija tiek izmantota kā kravas, tā pasažieru satiksmei. Līnijā kursē 24 elektrovilcienu pāri darbdienās un 18 pāri brīvdienās, kā arī divi dīzeļvilcienu pāri nedēļā. No 2012. gada 3. septembra norīkots papildu elektrovilciens-ekspresis Jelgava—Rīga ar brauciena ilgumu 39 minūtes. Jelgava ir C biļešu zonas gala stacija. Kopš 2018. gada 29. septembra līnijā reizi nedēļā kursēja tālsatiksmes vilciens Rīga—Kijiva. Kopš 2019. gada 31. janvāra vilciens kursē vienu reizi 4 dienās.

Vēsture 

Dzelzceļa līnija Rīga—Jelgava tika atklāta , 1872. gadā to pagarināja līdz Mažeiķiem un savienoja ar dzelzceļa līniju Liepāja—Romni.
Sākotnēji līnijā bija 4 stacijas: Rīga, Torņakalns, Olaine un Jelgava. Pirmā pasaules kara laikā kontroli pār dzelzceļa līniju pārņēma ķeizariskās Vācijas armija, kas to pārbūvēja pēc Rietumeiropas sliežu platuma (1435 mm jeb normālplatumā). No 1919. līdz 1940. gadam līnijā viens līnijas sliežu ceļš bija normālplatumā, bet otrs tagadējā (1524 mm jeb krievu platumā). Vācu okupācijas laikā abi sliežu ceļi bija normālplatumā, pēc tam kara laikā tika iznīcināti, bet 1944. gadā PSRS armija vienu ceļu atjaunoja krievu platumā. Dzelzceļa līnijas otrs sliežu ceļš tika pilnībā izbūvēts tikai pēc līnijas elektrifikācijas pabeigšanas 1972. gadā.

2015. gadā tika uzsākta Olaines, Cukurfabrikas un Jelgavas staciju modernizācija, ko pabeidza līdz 2015. gada beigām.

Stacijas 

Līnijā ir 5 stacijas (Rīga, Torņakalns, Olaine, Cena, Jelgava) un 8 pieturas punkti.

 Rīga (Rīga)
 Torņakalns (Rīga)
 Atgāzene (Rīga)
 Turība (Rīga)
 Tīraine (Rīga)
 Baloži (Olaines novads)
 Jaunolaine (Olaines novads) 
 Olaine (Olaine)
 Dalbe (Jelgavas novads)
 Cena (Jelgavas novads)
 Ozolnieki (Jelgavas novads)
 Cukurfabrika (Jelgava)
 Jelgava (Jelgava)

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 "Latvijas dzelzceļš"
 Latvijas dzelzceļa vēstures muzejs
  Dzelzceļam Jelgavā aprit 145 gadi; muzejs priecātos par fotogrāfijām

Latvijas dzelzceļa līnijas
Rīga
Jelgava
Ņūorleāna

Ņūorleāna, arī Jaunorleāna (, ; ,  — ‘Jaunā Orleāna’), ir pilsēta Amerikas Savienoto Valstu dienvidos, nozīmīga ASV ostas pilsēta un lielākā pilsēta Luiziānas štatā. Pilsēta vienlaicīgi veido arī Orleānas pagastu (Orleans parish), kas ir daļa no Luiziānas štata administratīvā iedalījuma. Ņuorleāna atrodas Luiziānas štata dienvidaustrumos Misisipi upes deltā, aptuveni 175 km no Misisipi ietekas Meksikas līcī. 2017. gadā Ņūorleānā dzīvoja gandrīz 391 tukstoši iedzīvotāju, bet pirms 2005. gada postošās viesuļvētras “Katrīna” iedzīvotāju skaits bija lielāks, gandrīz pusmiljons iedzīvotāju. Daļa no pilsētas atrodas zem jūras līmeņa, tāpēc dambja pārrāvums viesuļvētras “Katrīna” laikā vēl vairāk veicināja postījumus pilsētā.

Ņūorleāna ir nozīmīgs finanšu un tirdzniecības centrs Amerikas Savienoto Valstu dienvidos. Ņūorleānas osta ir viena no lielākajām ostām Amerikas Savienotajās Valstīs. Pilsētā nav starptautiskās lidostas, bet to apkalpo Luisa Ārmstronga starptautiskā lidosta, kas atrodas piepilsētā Kennerā, aptuveni 19 km uz rietumiem no Ņūorleānas centra. Ņuorleāna ir nozīmīgs transporta mezgls. Pilsētā darbojas vairākas naftas pārstrādes rūpnīcas, attīstīta arī pārtikas rūpniecība, tekstilrūpniecība, mašīnbūve, kuģubūve, aviācijas rūpniecība un krāsainā metalurģija. Nozīmīgs medicīnas un tūrisma centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Cena (stacija)

Cena (vietām saukta arī Cenas) ir dzelzceļa stacija, kas atrodas Jelgavas novadā, 34 kilometru attālumā no Rīgas Pasažieru stacijas. Cenas stacijā katru dienu piestāj elektrovilcieni Rīga—Jelgava un Jelgava—Rīga. Stacijā biļešu kase ir slēgta . Ceļā līdz Rīgas Pasažieru stacijai ir jāpavada aptuveni 36 minūtes, bet līdz Jelgavas stacijai aptuveni 14 minūtes. Biļetes cena 2022. gadā ir 0,95 EUR līdz Jelgavai, bet līdz Rīgai — 1,43 EUR. Cena ir B biļešu zonas gala stacija.

No 2019. gada decembra tiks samazināts pasažieru vilcienu reisu skaits, kas pietur Cenas pieturā. No 2022. gada Cenas stacijā pasažieru satiksmi paredzēts slēgt.

Vēsture 
Stacija atrodama 1917. gada vācu armijas kartē kā stacija Zauke. Cenu pieturas punkts atvērts 1931. gadā, bet 1935. gadā ticis pārdēvēts par staciju Cena. Stacijas ēka uzbūvēta 1932.-1933. gadā, bet nopostīta 1941. gadā. 1944. gadā no Cenas līdz Garozas stacijai Vērmahts uzbūvēja savienojošo līniju Jelgavas apiešanai. Vēlāk padomju laikā pa šīs līnijas uzbērumu no Cenas stacijas uzbūvēts rūpnīcas "Spartaks" pievedceļš (mūsdienās nojaukts).

Līdz 2010. gada 15. februārim katru dienu šeit pieturēja dīzeļvilciens Rīga—Reņģe (tehniskā pietura bez pasažieru apmaiņas).

Pasažieru pārvadājumi

Attēlu galerija

Atsauces 

Cenu pagasts
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava stacijas un pieturas punkti
Dalbe (stacija)

Dalbe ir pieturas punkts, kurš atrodas Jelgavas novadā maršruta Rīga—Jelgava 29. kilometrā. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.

Vēsture 
Stacija ar nosaukumu Dolbing atzīmēta 1917. gada vācu armijas kartē. Oficiāli kā IV klases stacija atvērta 1920. gadā. Mūsdienās stacijas ēka ir slēgta, lielākā daļa pasažieru vilcienu maršrutā Rīga—Jelgava tajā pietur, tikai pasažieriem biļetes ir jāiegādājas vilcienā. 2009. gada aprīlī biļetes cena līdz Rīgai maksāja Ls 1.05 (ceļā aptuveni 32 min), bet līdz Jelgavai Ls 0.50 (ceļā aptuveni 17 min).

2020. gadā biļete līdz Rīgai maksā 1,50 EUR (ceļā aptuveni 29 minūtes), bet līdz Jelgavai 1 EUR (ceļā aptuveni 15 minūtes).

Pasažieru pārvadājumi

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas dzelzceļš
 Latvijas dzelzceļa vēstures muzejs

Cenu pagasts
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava stacijas un pieturas punkti
Pilsētas kanāls

Pilsētas kanāls ir mākslīga veidota ūdenstece Rīgas pilsētas centrā Daugavas labajā krastā. Tas ir 3,2 kilometrus garš, apmēram 2 metrus dziļš, ar 16 dažāda platuma tiltiem. Sākas pie Centrāltirgus augšpus Dzelzceļa tiltam. Kanālam nav krituma un regulāras caurplūdes. Abos kanāla galos ierīkotas slūžas vējuzplūdu novēršanai, un to ieskauj 19. gadsimtā tapušie kanālmalas apstādījumi. Pār kanālu ved 16 tilti vai tiltiņi.

Vēsture 
1857. gadā imperators Aleksandrs II atļāva nojaukt Rīgas nocietinājuma vaļņus. Pēc gada Maskava apstiprināja ieceri vaļņu vietā izveidot pilsētas kanālu, ko varētu izmantot preču pārvadāšanai ar nelieliem kuģiem, kā arī kā ūdens rezervuāru pilsētas ugunsgrēku gadījumā. Gar kanāla malu tika ieplānots izveidot atpūtas vietas pilsētniekiem. Kanāla trase gandrīz sakrīt ar nocietinājuma grāvja trasi. Grāvja sākums no Daugavas pie tagadējā Centrāltirgus līdz Krišjāņa Valdemāra ielai. Šo kanāla galu aizbēra izveidojot ielas turpinājumu līdz Daugavai. Tagadējais kanāla otrs gals līdz Daugavai izveidots no bijušā Citadeles grāvja. Kanāla pamatā ir 90 m platais Rīgas aizsarggrāvis, kas bija nozīmīgs faktors pilsētas militārajā aizsardzībā viduslaikos. Tagadējo izskatu kanāls ieguva sākot ar 1857. gadu, kad pamazām sāka nojaukt fortifikācijas būves: pilsētas nocietinājumu grāvi savienoja ar vienu no citadeles nocietinājuma grāvjiem, daļēji aizbēra un krastus nostiprināja ar ozolkoka plankām. Kanāla līkumi joprojām aptuveni atgādina kādreizējo nocietinājumu kontūras.

400 metrus garā kanāla daļa līdz dzelzceļam, saukta Kārļa baseins, izveidota 1792. gadā pie Kārļa ravelīna ir 50—60 metrus plata, kas turklāt sašaurināta, ar pāļiem nostiprinot Rīgas autoostas būvvietu 1964. gadā. Pārējā kanāla daļa gar Latvijas Nacionālo Operu, Bastejkalnu un cauri Kronvalda parkam veidota izmantojot aizsarggrāvju sistēmu pilsētas nocietinājumu priekšā.

Mūsdienas 
Sagaidot Rīgas 800 gadu jubileju, Rīgas dome atvēlēja līdzekļus kanāla sakopšanai un malu nostiprināšanai. Pilsētas kanāla un kanālmalas rekonstrukcijas darbus uzsāka 2000. gadā un veica 2 kārtās. Pirmajā kārtā tika veikta kanāla gultnes padziļināšana līdz 2 m un nostiprināti krasti posmā no Daugavas līdz 13. Janvāra ielai, un no Eksporta ielas līdz Kronvalda bulvārim. Vietās, kur bija saglabājusies vēsturiskā koka rievsienas virsdaļa (kopā 252 m garumā), tā tika demontēta un atjaunota no jauna. 2002. gada jūnijā tika pilnībā pabeigta otrā kārta: krastu apzaļumošanas darbi. Kaut arī masu mediji un Valsts kontrole plaši apcilāja tēmu par iespējamo nelietderīgo līdzekļu izšķērdēšanu, visi atzina, ka Pilsētas kanāls piedzīvojis fundamentālas pārmainas un tā vizuālais izskats ievērojami pārāks par tā pirmsrekonstrukcijas stāvokli.

Ar 2009. gada tūrisma sezonas sākumu atļauta motorizētu kuģošanas līdzekļu satiksme Pilsētas kanālā, atļaujot vienvirziena kustību ar limitētu ātrumu (5 km/h), tam izsniedzot speciālas pašvaldības atļaujas.

Pilsētas kanāls attēlos

Ārējās saites 
 Rīgas pilsētas virszemes ūdens objektu apsaimniekošanas koncepcijas 2008.-2013. gadiem. Kopsavilkums. (.pdf)

Atsauces 

Latvijas kanāli
Inženiertehniskās būves Rīgā
Rīgas upes
Elpošana

Elpošana ir viens no svarīgākajiem procesiem, kas iespaido fizioloģiskas funkcijas organismā, tas ir procesu kopums, kas nodrošina skābekļa nonākšanu organismā un ogļskābās gāzes izvadīšanu (ārēja elpošana), kā arī skābekļa izmantošanu šūnās un audos, lai oksidētu organiskas vielas un atbrīvotu enerģiju, kas nepieciešama dzīvības procesiem (šūnveida jeb audu elpošana). Elpošanas sistēma ir saistīta ar visiem orgāniem. Elpošana ietver sarežģītus procesus, no kuru aktivitātes ir atkarīga visu organisma sistēmu darbības efektivitāte.

Refleksi
Elpošanas orgānu sistēma
Dinara Safina

Dinara Safina (; ; dzimusi ) ir bijusī tatāru izcelsmes Krievijas Federācijas tenisiste. Viņa ir bijusi WTA Pasaules pirmā rakete 2009. gadā.

D. Safina kopumā oficiālajos tenisa turnīros uzvarēja 360, bet zaudēja 173 spēles. Karjeras laikā izcīnīja 12 WTA un 4 ITF titulus vienspēlēs un 9 WTA un 3 ITF titulus dubultspēlēs. Viņa palika otrā trīs Grand Slam (divreiz Francijas atklātajā čempionātā, vienreiz Austrālijas atklātajā čempionātā) vienspēļu turnīros un uzvarējusi 2007. gada ASV Atklātajā čempionātā dubultspēļu turnīrā kopā ar Natāliju Dekiju. Tāpat arī viņa ieguva olimpisko sudraba medaļu sieviešu vienspēlēs 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs. Viņa ir jaunākā māsa bijušajam ATP reitinga līderim - Maratam Safinam. 

2011. gadā D. Safina paziņoja, ka pārtrauc profesionālas tenisistes karjeru. Spēlējot tenisu, nopelnījusi 10,5 miljonus ASV dolāru.

Atsauces

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
Krievijas tenisisti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Tatāri
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Maskavā dzimušie
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki tenisā
Ruāna

Ruāna (Rouen) ir vēsturiskā Normandijas galvaspilsēta, kas atrodas Francijas ziemeļrietumos Sēnas upes krastos. Mūsdienās Ruāna ir Augšnormandijas galvaspilsēta. Savlaik tā bija viena no lielākajām un pārtikušākajām viduslaiku Eiropas pilsētām.

1431. gadā Ruānā tika sadedzināta Žanna d’Arka.

Izglītība 
 NEOMA Business School

Normandijas pilsētas
Indira Gandija

Indira Prijadaršinī Gandija (, , Indirā Priyadarśinī Gāndhī), dzimusi , mirusi ) bija Indijas politiķe no Indijas Nacionālā kongresa partijas un Indijas premjerministre trīs termiņus pēc kārtas no 1966. līdz 1977. gadam, kā arī ceturto termiņu no 1980. gada līdz nogalināšanai atentātā 1984. gadā. Viņa ir pirmā un pagaidām vienīgā Indijas premjerministre-sieviete.

Indira Gandija bija ietekmīgā indiešu politiķa Džavāharlāla Nehru meita. Mācījusies Lielbritānijā, Bristolē un Oksfordas Universitātē. 1941. gadā atgriezās Indijā un iesaistījās politikā. Neoficiāli veica tēva palīga pienākumus. Pēc tēva nāves 1964. gadā kļuva parlamenta augšpalātas (Radža Sabha) locekli. 1966. gadā kļuva par Indijas premjerministri. Realizēja nosacīti kreisu politiku. Viņas vadībā Indija 1971. gadā piedzīvoja karu ar Pakistānu un Bangladešas dibināšanu. 1975. gadā, sakaŗā ar nestabilitāti valstī, tika pasludināts ārkārtas stāvoklis. Gandijai tika pārmests autoritārisms un Indijas Nacionālais kongress zaudēja 1977. gada vēlēšanās. Tomēr 1980. gada vēlēšanās Indijas Nacionālais kongress Gandijas vadībā atkal uzvarēja vēlešanās un Gandija atkal kļuva par premjerministri. 1984. gada jūnijā pēc Gandijas pavēles Indijas armijas daļas cīņā pret nemierniekiem ieņēma sikhu galveno svētvietu — "Zelta templi". 1984. gada 31. oktobrī Indiru Gandiju nogalināja divi viņas miesassargi — sighi.

Ārējās saites 

1917. gadā dzimušie
1984. gadā mirušie
Utarpradēšā dzimušie
Indijas premjerministri
Sociālisti
Ar Olimpisko ordeni apbalvotie
Nogalinātie politiķi
Alga

Alga ir samaksa par darbu. Darba alga ir naudas formā izteikta sabiedrības tīrā ienākuma daļa, kura tiek sadalīta pēc tā darba daudzuma un kvalitātes, ko patērējis katrs darbinieks un, kas nonāk viņa personīgajā patēriņā. Darba alga ir viens no dzīves līmeņa rādītājiem valstī, un ir nepieciešams domāt kā celt cilvēku un valsts labklājības līmeni.

Svarīgi katram darba devējam organizēt atbilstošas darba samaksas, un arī piedomāt, kā motivēt savus darbiniekus. Tādā veidā var atrisināt daudzas svarīgas ekonomiskas un sociālas problēmas, piemēram, veicināt darbaspēka piesaisti.

Skatīt arī 

 Minimālā alga

Ārējās saites 
 VID algas kalkulators

Darbs
Gaznevīdu impērija

Gaznevīdi (Turku: Gazneli İmparatorluğu) bija tjurku musulmaņu dinastija, kas cēlusies no tjurku mamelukiem un no 977. līdz 1186. gadam valdīja lielākajā daļā Vidusāzijas. Gaznevīdu impērijas galvaspilsēta atradās mūsdienu Austrumafganistānas pilsētā Gaznī. Pateicoties savu priekšteču persiešu Sasanīdu lielajai kultūras un politiskajai ietekmei, tjurku Gaznevīdi ar laiku ietekmēts persiešu kultūrā.

977. gadā kāds vergs - tjurks, vārdā Alps Tegīns, Neišābūrā centās gāzt savus Samanīdu valdniekus. Cietis neveiksmi, viņš ar saviem sekotājiem bēga uz mūsdienu Afganistānas austrumiem, un par viņa darbības centru kļuva Gaznī. Tjurku Gaznevīdi bija fanātiski musulmaņi un drīz savu varu un reliģiju ieviesa visā Afganistānas teritorijā. Alpam Tegīnam un viņa pēctecim - znotam Sebukam Tegīnam - izdevās paplašināt savu varu līdz Amudarjai un caur Horasānu - līdz pat Kaspijas jūrai. Trešais Gaznevīdu valdnieks Mahmuds (Sebuka Tegīna dēls) tronī kāpa 998. gadā un kļuva par varenāko savas impērijas valdnieku. Viņa laikā Gaznevīdi veica septiņpadsmit karagājienus uz Indas ieleju, iekarojot pilsētas un izlaupot tempļus, ik reizi sagrābdami tik daudz bagātību, cik vien spēja aiznest sev līdzi uz Gaznī. Mahmuda mullas arī ieviesa islāmu Pendžābā (mūsdienu Pakistānā).

Pēc Mahmuda nāves 1030. gadā impērija sāka brukt, jo arvien lielāku spēku ieguva stepes tjurki, bet viņa pēctecis Masuds bija aizrāvies ar Indiju. Pamazām impērija zaudēja arvien vairāk teritoriju, līdz 1051. gadā (citos avotos 1040. gadā) Gūrīdu valdnieks Alaudīns iekaroja un nodedzināja Gaznī, bet 1186. gadā Gūrīdi notvēra un nogalināja pēdējo Gaznevīdu valdnieku, kas tobrīd valdīja Lahorā.

Atsauces

Ārējās saites 

Bijušās valstis Centrālāzijā
Centrālāzijas vēsture
Irānas vēsture
Afganistānas vēsture
Taipeja

Taipeja jeb Taibei () ir Ķīnas Republikas de facto galvaspilsēta kopš 1949. gada Ķīnas pilsoņu kara. Tā bija arī Taivānas galvaspilsēta no 1895. gada, kad šeit valdīja Japānas impērija. 2009. martā Taipejā dzīvoja 2 620 000 iedzīvotāji, bet tās metropolē dzīvo mazliet vairāk par 10 miljoniem cilvēku.

Atsauces

Ārējās saites 

Taivāna
Āzijas galvaspilsētas
Ūdenskritums

Ūdenskritums - ūdens straume, kas kādā upes vietā krīt lejup. Pasaulē augstākais ir Anhela ūdenskritums, kura augstums ir 979 metri (pēc citiem datiem 1054 metri), tas atrodas Dienvidamerikā, Venecuēlā.

Parasti ūdenskritumi veidojas vietās, kur upes gultnē kādā vietā beidzas cietie ieži un sākas mīkstie ieži. Tad ūdens izskalo mīkstos iežus un rodas kāple, pa kuru ūdens krīt lejup.

Ārējās saites 

Upes
Ūdenskritumi
Ļevs Trockis

Ļevs Trockis (, īstajā vārdā Leiba Bronšteins (); dzimis , miris ) bija Ukrainā dzimis ebreju izcelsmes revolucionārs un marksisma teorētiķis. Viens no Oktobra revolūcijas līderiem un Sarkanās armijas izveidotājs. Trocka izveidotā teorija — trockisms — būtiski ietekmēja kreiso kustību attīstību pasaulē.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1879. gadā Hersonas guberņas ebreju zemnieku ģimenē. Skolu apmeklēja Odesā. No 1896. gada piedalījās revolucionārajā kustībā. 1898. gadā pirmoreiz arestēts. 1900. gadā izsūtīts uz Sibīriju, 1902. gadā no turienes izbēdzis un devies uz ārzemēm, kur darbojās krievu sociāldemokrātu aprindās, pieslejoties meņševikiem. Sākoties 1905. gada revolūcijai, atgriezās Krievijā. Darbojās Sanktpēterburgā. 1906. gadā arestēts, atkal izsūtīts uz Sibīriju, no kuras izbēdzis uz Vīni, kur uzturējās līdz 1912. gadam. Vēlāk darbojās Parīzē un Spānijā, no kuras 1916. gadā izsūtīts uz ASV, kur dzīvoja Ņujorkā. Pēc Februāra revolūcijas atgriezās Krievijā.

1917. gada 20. septembrī (8. oktobrī pēc jaunā stila) tika ievēlēts par Petrogradas padomes priekšsēdētāju. Pēc Oktobra revolūcijas kļuva par Krievijas Ārlietu Tautas komisāru. Vadīja Krievijas delegāciju Brestļitovskas miera līguma sarunās. Krievijas pilsoņu kara laikā — Kara Revolucionārās padomes priekšsēdētājs un vadīja Sarkanās armijas cīņu frontēs. Bija viens no Kominternes dibinātājiem un ideologiem. Pēc Ļeņina nāves — viens no redzamākajiem kandidātiem uz PSRS līdera lomu. Veidoja t. s. kreiso opozīciju Staļinam. Staļinam nostiprinot savu varu, Trockis tika atstādināts no amatiem, un 1929. gadā izsūtīts no PSRS.

Trockim atrodoties Meksikā, 1940. gada 20. augustā viņam uzbruka NKVD aģents Ramons Merkaders un nāvīgi ievainoja. 21. augustā Trockis mira.

Ārējās saites 

 Ļeva Trocka darbi 
 Trockis arhīvā marxists.org 

1879. gadā dzimušie
1940. gadā mirušie
Padomju politiķi
Marksisti
Komunisti
Revolucionāri
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Nogalinātie politiķi
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Marksisma teorētiķi
Melilja

Melilja () ir Spānijai piederoša pilsēta, kura atrodas Āfrikas ziemeļos pie Vidusjūras krastiem.  Tā robežojas ar Maroku. Tās platība ir 20 km², un tajā dzīvo gandrīz 70 000 iedzīvotāju.

Melilja tāpat kā Seuta ir Spānijas autonomās pilsētas Ziemeļāfrikā. Līdz 1995. gada 14. martam Melilja un Seuta bija daļa no Malagas provinces, bet pēc tam kļuva par autonomām pilsētām.

Ārējās saites 

Spānijas autonomās komūnas
Spānijas municipalitātes
Spānijas ģeogrāfija
Marokas ģeogrāfija
Apstrīdētās teritorijas
Eiropas Savienības īpašās teritorijas
Jirgens Klinsmans

Jirgens Klinsmans (; dzimis  Gepingenē) ir vācu futbola treneris un bijušais futbola spēlētājs, kurš spēlēja vairākos izcilos Eiropas klubos un bija Vācijas izlases sastāvā, kad tā uzvarēja 1990. gada FIFA Pasaules kausā un 1996. gada Eiropas futbola čempionātā. Viņš bija viens no vadošajiem Vācijas uzbrucējiem 1990. gados.

2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Viņš vadīja Vācijas izlasi 2006. gada FIFA Pasaules kausā, kurā tā ieguva trešo vietu.

 Klinsmans oficiāli paziņoja, ka atkāpsies no Vācijas trenera amata pēc divu gadu darbības, un viņa vietu ieņems trenera asistents Joahims Lēvs. Viņš ieņēma Minhenes "Bayern" trenera amatu 2008. gada jūlijā, kad Otmārs Hicfelds atkāpās, lai ieņemtu Šveices izlases trenera amatu. Viņš tika atlaists no amata , neskatoties uz pēdējo septiņu spēļu piecām uzvarām. No 2011. līdz 2016. gadam bija ASV futbola izlases galvenais treneris. 2019. gada novembrī kļuva par Berlīnes "Hertha" galveno treneri. 2020. gada 11. februārī paziņoja, ka atstāj Hertha, par galveno treneri nostrādājot šajā klubā tikai 10 nedēļas.

Sasniegumi

Spēlētāja karjera 
Inter Milan

 Supercoppa Italiana: 1989
 UEFA kauss: 1990–91

Bayern Munich

 Vācijas Bundeslīga: 1996–97
 UEFA kauss: 1995–96

Rietumvācija/Vācija

 FIFA Pasaules kauss: 1990
 Eiropas čempionāts futbolā: 1996

Individuālie sasniegumi

 Vācijas Bundeslīgas labākais vārtu guvējs: 1987–88
 Vācijas gada futbolists: 1988, 1994
 Tottenham Hotspur gada labākais spēlētājs: 1994
 FIFA 100

Trenera karjera 
Individuālie sasniegumi

 Vācijas gada futbola treneris: 2006
 CONCACAF gada labākais treneris: 2013

Atsauces

Ārējās saites 

1964. gadā dzimušie
Vācijas futbolisti
Vācijas futbola treneri
2014. gada FIFA Pasaules kausa treneri
Vācijas futbola izlases treneri
2006. gada FIFA Pasaules kausa treneri
Vācijas izlases futbolisti
1988. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1990. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1992. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1994. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1996. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1998. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
FIFA 100
ASV futbola izlases treneri
1988. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
AS Monaco FC spēlētāji
Minhenes "Bayern" spēlētāji
Tottenham Hotspur F.C. spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
VfB Stuttgart spēlētāji
Dženovas "Sampdoria" spēlētāji
Bādenē-Virtembergā dzimušie
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Sudraba sērfotājs

Sudraba sērfotājs (vai Norins Reds) ir Marvel Comics supervaronis, kuru izdomāja Džeks Kribijs. Personāžs pirmo reizi parādās Fantastic Four #48 (1966. gada marts), trīs sēriju izdevumā. ko fani sauc par "The Galactus Trilogy".

Planētas Zenn-La jaunais astronoms, Norins Reds noslēdza vienošanos ar kosmisko būtību Galactus, zvērot viņam kalpot, lai pasargātu savu planētu no iznīcības. Par to viņš iegūst daļu no Galactus kosmiskās enerģijas - lielu spēku, jaunu izskatu un sērfdēlim ar ko var pārvietoties ātrumā, kas ir lielāks par gaismas ātrumu. Kopš tā laika pazīstams kā Sudraba sērfotājs, Reds kosmosā sāka meklēt jaunas planētas, ko Galactus pārņemt. Nokļūstot līdz Zemei, viņš sastopas ar Fantastisko četrinieku, kas palīdz viņam viņa būtību. Nododot Galactus, viņš izglābj Zemi, bet tiek sodīts ar trimdu uz Zemes. 

2005. gada filmā "Fantastiskais četrinieks un Sudraba sērfotājs" Sudraba sērfotājs bija viens no tēliem.

Atsauces 

Kino tēli
Komiksu tēli
Supervaroņi
Kapteinis Cubasa

Kapteinis Cubasa () ir populārs daudzsēriju japāņu manga, animācijas filma un datorspēles. To izveidoja Joiči Takahaši 1981. gadā. Sērijas ir par futbolu.

Ārējās saites 
  
 
 

Anime seriāli
Manga
Grūtniecība

Grūtniecība ir viena vai vairāku pēcnācēju — embriju vai vēlāk augļu — iznēsāšana sievietes dzemdē. Grūtniecībā var būt daudzējāds grūtniecības periods, kā dvīņu vai trīnīšu gadījumā. No visām zīdītāju grūtniecībām cilvēka grūtniecība ir visvairāk izpētīta. Dzemdniecība ir ķirurģiska nozare, kas pēta un rūpējas par augsta riska grūtniecību. Dzemdniecība var arī nebūt ķirurģiska nozare, jo speciālisti rūpējas arī par grūtniecību un stāvoklī esošo sievieti.

Dzemdības parasti notiek apmēram 38 nedēļas pēc apaugļošanās (koncepcijas), aptuveni 40 nedēļas no pēdējā normālā menstruālā perioda (LNMP) cilvēkos. Pasaules Veselības organizācijas noteiktais normālais dzemdību termiņš ir starp 37 nedēļām un 42 nedēļām. Šī datuma aprēķināšanā ietilpst 28 dienu perioda sākšanās.

Pēc Starptautiskās slimību klasifikācijas grūtniecība ir klasificēta kā "faktors, kas ietekmē veselību, un sakari ar veselības aprūpes darbiniekiem". Tās kods pēc SSK-10 ir Z33.

Fizioloģija 

Visizteiktākās pārmaiņas grūtniecības laikā ir veģetatīvajā nervu sistēmā. Pirmajos grūtniecības mēnešos pārmaiņas un traucējumi rodas parasimpātiskajā nervu sistēmā, bet grūtniecības otrajā pusē — simpātiskajā nervu sistēmā.

Endokrīnajā sistēmā apstājas olšūnu ieligzdošanās. Olnīcā pārstāj nogatavoties folikuli un ovulācija nenotiek.

Diagnoze 

Grūtniecības sākumā sieviete pati pēc simptomiem var noteikt, ka ir stāvoklī. Lai par to varētu pārliecināties, var izmantot grūtniecības testus vai vērsties pie ginekologa. Raksturīgas grūtniecības pazīmes ir vemšana, pārmērīgs nogurums, pastiprināta ēstgriba un bieža urinēšana, jo īpaši naktīs, tomēr ne visām sievietēm šīs pazīmes var izpausties.

Grūtniecības laikā embrija/augļa attīstību pārbauda ar ultrasonogrāfiju.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Vairošanās
Elbruss

Elbruss (, ) ir aprimis vulkāns un kalns Lielajā Kaukāzā, Krievijas un Kaukāza kalnu augstākā virsotne. Dažkārt to uzskata arī par Eiropas augstāko virsotni, ja Eiropas un Āzijas robeža tiek vilkta pa Lielā Kaukāza galveno grēdu. Izvietojies nedaudz uz ziemeļiem no Lielā Kaukāza galvenās grēdas Sānu grēdā (Bokovoja grēdā) Kabardas-Balkārijas teritorijā. Elbrusam ir divu virsotņu sedlienveidīgs vulkāna konuss. Augstākā ir rietumu virsotne, kuras augstums ir 5642 metru vjl., austrumu virsotnes augstums ir 5621 m. Pēdējais zināmais vulkāna izvirdums bija aptuveni 50. mūsu ēras gadā. Elbrusa ledāju kopplatība ir 134,5 km2.

Kalna zemākajā austrumu virsotnē 1829. gadā pirmais uzkāpa Krievijas zinātniskās ekspedīcijas karačaju pavadonis Kilars Hačirovs, bet augstākajā, rietumu, virsotnē — 1874. gadā angļu alpīnistu grupa Florensa Grova (Florence Crauford Grove) vadībā. Elbrusa nosaukums, tāpat, kā Elburss Irānā, domājams, cēlies no irāņu mitoloģijā (Avestā) minētās Harā Berezaitī (Harā Bərəzaitī) kalnu grēdas, kas tulkojumā varētu nozīmēt “Augstais sargpostenis”.

Ģeogrāfija 

Elbruss atrodas Kaukāza ziemeļrietumos uz Kabardas-Balkārijas un Karačajas-Čerkesijas robežas, Krievijas teritorijā, aptuveni 11 km no Krievijas robežas ar Gruziju. 100 km attālumā uz rietumiem atrodas Melnā jūra, bet 370 km uz austrumiem atrodas Kaspijas jūra. Elbruss ir Krievijas augstākā virsotne. Tam ir divu virsotņu sedlienveidīgs vulkāna konuss. Augstākā ir rietumu virsotne, kuras augstums ir 5642 metru vjl, un no 5621 m augstās austrumu virsotnes atdala 3 km gara un 5416 m vjl. augsta sedliene. Elbrusa relatīvais augstums ir 4741 m, kas to padara par desmito augstāko virsotni pasaulē pēc relatīvā augstuma. Topogrāfiskā izolācija ir 2473 km (līdz Everestam). Elbrusam tuvākās lielās pilsētas ir Kislovodska (65 km uz ziemeļaustrumiem) un Naļčika (80 km uz austrumiem).

Klimats 
No jūlija līdz septembrim 50% dienu ir saulainas, tāpēc šis periods ir vislabākais, lai uzkāptu Elbrusā. Dominējošie ir rietumu vēji, kas arī šajā periodā var izraisīt strauju gaisa temperatūras krišanu. Vēju ātrumi brāzmās mēdz sasniegt 100 km/h (27,8 m/s). Ziemā gaisa temperatūra virsotnē bēz būt -50 °C.

Kultūra 
Elbruss ir attēlots Kabardas-Balkārijas karogā un ģerbonī. Elbruss ir saistīts ar dažādām leģendām, piemēram, sengrieķu mitoloģijā titāns Prometejs ar važām tika piekalts pie kalna, kas bija sods par to, ka Olimpijā nozaga uguni un nonesa to cilvēkiem.

Atsauces

Ārējās saites 

Stratovulkāni
Krievijas vulkāni
Kaukāzs
Krievijas kalni
Kabarda-Balkārija
Karačaja-Čerkesija
Eiropas ekstrēmi
Endijs Vorhols

Endijs Vorhols (, ; dzimis , miris ) bija rusīnu izcelsmes amerikāņu mākslinieks un kinorežisors. Viens no redzamākajiem popārta pārstāvjiem.

Biogrāfija 
Endijs Vorhols ir dzimis kā Andrijs Varhola 1928. gada 6. augustā Amerikas Savienotajās Valstīs no Slovākijas austrumiem emigrējušā rusīnu ģimenē. Viņš ģimenē bija trešais, jaunākais bērns. No 1945. līdz 1949. gadam Karnegī tehnoloģiskajā institūtā studēja lietišķo grafiku un dizainu. Pēc studijām apmetās uz dzīvi Ņujorkā. 1950. gadu sākumā viņš mainīja vārdu uz Endijs Vorhols.

Pēc veiksmīgas ilustratora karjeras žurnālos Vogue un Harper’s Bazaar, Vorhols kļuva par pazīstamu un pretrunīgi vērtētu mākslinieku. Darbojies ļoti dažādās mākslas tehnikās. Veidojis arī filmas un rakstījis grāmatas. Bija rokgrupas The Velvet Underground pirmais menedžeris. Radījis teicienu "15 slavas minūtes".

Endijs Vorhols bija atklāts gejs. Ņujorkas studijā The Factory pulcēja ap sevi raibu bohēmu no dažādiem sabiedrības slāņiem, kura izcēlās ar visai brīviem tikumiem. Citu starpā studijā pulcējās tādi cilvēki kā Viljams Berouzs, Deivids Bovijs, Miks Džegers, Greisa Džonsa, Baiens Džonss, Trūmens Kapote, Džons Keils, Džims Morisons, Niko, Lū Rīds un daudzi citi.

 viņu sašāva radikāla feministe Valērija Solanasa (Valerie Solanas). Šī notikuma sekas Vorhols ik pa laikam juta līdz pat mūža beigām. Endijs Vorhols nomira  pulksten 6:32 no rīta, 58 gadu vecumā, no komplikācijām, kas bija radušās pēc žultspūšļa operācijas.

Popkultūrā 
2016. gada septembrī paziņoja, ka Džēreds Leto atveidos Vorholu Maikla De Lukas producētajā biogrāfiskajā filmā "Vorhols", filmas scenāriju sarakstījis Terenss Vinters balstoties uz Viktora Bokrisa grāmatas Warhol: The Biography motīviem.

Atsauces

Ārējās saites 

 Par Vorholu artcyclopedia.com 

1928. gadā dzimušie
1987. gadā mirušie
Amerikāņu mākslinieki
Amerikāņu kinorežisori
Popārts
Pensilvānijā dzimušie
Frānsiss Dreiks

Sers Frānsiss Dreiks (dzimis ap 1540. gadu, miris ) bija Anglijas Karalistes militārpersona (viceadmirālis), tālbraucējkapteinis, kaperis, stūrmanis, vergu tirgotājs un Elizabetes ēras politiķis. Viņš bija otrs cilvēks, kas veica ceļojumu apkārt zemeslodei. Ceļojumu apkārt zemeslodei veica no 1577. līdz 1580. gadam. Viņš bija pirmais kapteinis, kas šo ekspedīciju paveica nonākot galapunktā dzīvs. Dreiks devās uz Kluso okeānu jaunu zemju pētīšanā, viņš atklāja teritoriju, kas mūsdienās ir Kalifornija. Šo zemi nosauca par Jauno Albionu. Viņš iesāka angļu cīņas ar spāņiem par Amerikas rietumu piekrasti.

Anglijas karaliene Elizabete I 1581. gadā Dreiku iecēla bruņinieku kārtā. 1588. gadā viņš piedalījās angļu uzvarā pār spāņu "Neuzvaramo armādu", kurā viņam bija ļoti liela nozīme. Frānsiss Dreiks nomira no dizentērijas 1596. gada janvārī pēc neveiksmīga uzbrukuma Sanhuanai, Puertoriko. Angļiem Frānsiss Dreiks bija varonis, savukārt spāņi viņu uztvēra kā pirātu. Spāņi viņam bija iedevuši iesaku El Draque.

Atsauces un piezīmes

Piezīmes

Atsauces

Ārējās saites 

1540. gadā dzimušie
1596. gadā mirušie
Devonā dzimušie
Anglijas jūrnieki
Anglijas militārpersonas
Anglijas politiķi
Pirāti
Jūrasbraucēji
Apiņupīte (Misas pieteka)

Apiņupīte ir Misas labā krasta pieteka Bauskas novadā. Sākas osu grēdas pakājē austrumos no Piebalgām Vecumnieku pagastā. Upe tek pa mežainu, augštecē pārpurvotu, apvidu. Upes gultne līdz Drākanei regulēta. Upi šķērso autoceļš P89.

Atsauces 

Bauskas novada upes
Vecumnieku novada upes
Dobeļupe

Dobeļupe ir upe Latvijā, Dienvidkurzemes novadā, Virgas labā krasta pieteka. Sākas grāvju sistēmā uz rietumiem no Audariem, Priekules pagastā. Upes tecējumā atrodas Dobeļdīķis un Parka dīķis. Senāk, kad Priekulē pie Dzirnavu dīķa darbojās dzirnavas, to darbināšanai tika uzkrāts ūdens ne tikai Dzirnavu dīķī, bet arī Dobeļdīķī un Parka dīķī. Dobeļdīķī un Parka dīķī uzkrātais ūdens pa Dobeļupi ieplūda Virgas upē un tā nokļuva līdz dzirnavām. Upe ir lēna.

Dienvidkurzemes novada upes
Priekules novada upes
Mīlupīte

Mīlupīte (arī Milupīte) ir Misas labā krasta pieteka Ķekavas novadā. Sākas no grāvju sistēmas ziemeļaustrumos no Piebalgām. Augštece līdz autoceļam P89 tek pa mežainu apvidu. Vidustecei līdz Mīlu kalniem krastos lauksaimniecības zemes. Līdz Vārpu - Iecavas ceļam upes gultne regulēta. Lejtece tek pa izteiktu ieleju. Upi šķērso autoceļš P89.

Atsauces 

Ķekavas novada upes
Baldones pagasts
Mīlupīte
Urbanizācija

Urbanizācija () ir process, kam galvenokārt ir raksturīga arvien lielāka iedzīvotāju migrācija no lauku reģioniem uz pilsētām. Tāpat ar šo jēdzienu var saprast jau esošo pilsētnieku īpatsvara pieaugumu, pašu pilsētu teritoriju paplašināšanos, kā arī arvien intensīvāku ražošanas līdzekļu koncentrāciju pilsētās. Visbeidzot ar to var apzīmēt arī procesu, kurā kaut kas arvien vairāk sāk līdzināties pilsētai, kļūst arvien "pilsētnieciskāks".

Iemesli 
 Lauku apdzīvoto vietu kļūšana par pilsētām; 
 Plašu aglomerāciju veidošanās; 
 Migrācija no laukiem uz pilsētām.

Latvijā un pasaulē 

Urbanizācijas līmeni aprēķina, dalot pilsētnieku skaitu ar valsts kopējo iedzīvotāju skaitu. Latvijā urbanizācijas līmenis 1935. gadā bija 37%, bet 2000. gadā 69%, t.i. divas trešdaļas valsts iedzīvotāju dzīvo pilsētās. Pasaulē urbanizācijas līmenis 1900. gadā bija tikai 13% (220 miljoni iedzīvotāju dzīvoja pilsētās), 1950. gadā 29% (732 milj.), 2005. gadā 49% (3,2 miljardi), bet kopš 2007. gada pilsētnieku skaits pasaulē pārsniedz laucinieku skaitu (ir lielāks par 50%). Paredzams, ka 2030. gadā urbanizācijas līmenis pasaulē sasniegs 60 procentus, bet 2050. gadā jau divas trešdaļas pasaules iedzīvotāju dzīvos pilsētās.

Skatīt arī 
 Aglomerācija
 Ekumenopole
 Metropole
 Pilsēta

Atsauces 

Demogrāfija
Vāverupīte

Vāverupīte ir Misas kreisā krasta pieteka Bauskas novadā. Sākas no grāvju sistēmas meliorētā meža masīvā starp Iecavas staciju un Dzelzāmuru. Upes krastos plaši mežu masīvi, gultne visā garumā regulēta.

Atsauces 

Bauskas novada upes
Iecavas novada upes
Rūsiņupīte

Rūsiņupīte ir Zvirgzdes labā krasta pieteka Bauskas novadā. Sākas mežu masīvā Vecumnieku pagasta ziemeļaustrumos. Upe tek pa mežainu purvainu apvidu. Lielākajā daļā tecējuma upes gultne regulēta. Netālu no ietekas pie bijušajām dzirnavām uzpludināts Staņķu ezers. Lielākā pieteka Aklais strauts.

Atsauces 

Zvirgzdes pietekas
Lielupes baseina upes
Bauskas novada upes
Vecumnieku pagasts
Vecumnieku novada upes
Aklais strauts

Aklais strauts ir Rūsiņupītes labā krasta pieteka Bauskas novadā. Iztek no Aklā ezera. Tek pa līdzenu mežainu apvidu šķērsojot vairākus purvus, lielākais no kuriem ir Bises purvs. Lielākā pieteka Plošu grāvis. Gultne visā garumā regulēta.

Atsauces 

 
Bauskas novada upes
Vecumnieku novada upes
Rūsiņupītes pietekas
Lielupes baseina upes
Vecumnieku pagasts
Plošu grāvis

Plošu grāvis ir Aklā strauta kreisā krasta pieteka Vecumnieku novadā. Sākas austrumos no Plošu purva Vecumnieku pagastā. Tek pa mežainu apvidu novadot apkārtējo purvu ūdeņus uz Aklo strautu un tālāk uz Rūsiņupīti un Zvirgzdi.

Atsauces 

Aklā strauta pietekas
Lielupes baseina upes
Vecumnieku pagasts