joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ansis Bīlenšteins

Ansis Bīlenšteins (, pilnā vārdā Johaness Georgs Vilhelms Bīlenšteins (); dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs un latviešu mitoloģijas pētnieks.

Dzīvesgājums 
Dzimis Jaunaucē  Augusta Bīlenšteina ģimenē. 
Studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. Latviešu literārās biedrības biedrs. Publicējis apcerējumus par latviešu mitoloģiju un pasakām. No 1888. gada Reņģes mācītājs, vēlāk, līdz 1919. gadam, kalpoja Vecsaules draudzē.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 12. janvārī lielinieku arestēts, nākamajā dienā nošauts pie Bauskas pils.

Ārējās saites 
 Bīlenšteina apcerējums: Die deewa dēli (Gottessöhne) des lettischen Volksliedes krājumā Studien aus dem Gebiete der lettischen Archäologie, Ethnographie und Mythologie, Riga 1896 

1863. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Nogalinātie garīdznieki
Latvijas cilvēki
Vācbaltieši
Saldus novadā dzimušie
Heinrihs Bose

Heinrihs Bose (; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs. Kalpojis dzimtās Ēveles draudzē.

Ordinēts 1898. gadā. Strādājis par reliģijas skolotāju Rīgas biržas komercskolā. No 1910. gada — Ēveles draudzes mācītājs. 

1919. gada 13. janvārī komunistu Kara tribunālā tiesāts par darbošanos 1905. gada revolūcijas laikā. Nošauts Biķernieku mežā.

1871. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Valmieras novadā dzimušie
Latvijas cilvēki
Vācbaltieši
Leonīds Govorovs

Leonīds Govorovs (; dzimis , miris ) bija krievu izcelsmes padomju karavadonis. Padomju Savienības Varonis, PSRS maršals. Kā Ļeņingradas frontes komandieris Otrajā pasaules karā vadīja Rīgas ieņemšanu 1944. gada 16. oktobrī, bet vēlāk padomju karaspēka darbību Kurzemes katla frontē. Pieņēma Kurzemes katla vācu karaspēka kapitulāciju 1945. gada 8. maijā.

Dzīvesgājums 

Dzimis krievu zemnieku ģimenē. Mācījies reālskolā Jelabugā un Sanktpēterburgas Politehniskajā institūtā. Sākoties Pirmajam pasaules karam mobilizēts. Kara laikā dienēja Tomskas garnizonā. 1918. gada martā atgriezās Jelabugā. Sākoties Krievijas pilsoņu karam, mobilizēts Kolčaka armijā. Balto armijas sastāvā karojis pie Ufas, Zlatoustas, Čeļabinskas, Tobolas. 1919. gadā kopā ar domubiedriem dezertēja, un 1920. gada janvārī kā brīvprātīgais iestājās Vasilija Blihera komandētajās sarkano daļās, kļūdams par artilērijas diviziona komandieri. Vēlāk cīnījās pret Vrangeļa karaspēku pie Kahovkas un Perekopa.

Starp pasaules kariem 1938. gadā pabeidza Ģenerālštāba akadēmiju. Sākoties Otrajam pasaules karam, Ziemas kara laikā bija PSRS 7. armijas artilērijas štāba priekšnieks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS darbojās Rietumu frontē kā artilērijas priekšnieks. Kā 5. armijas komandieris piedalījās kaujā par Maskavu.

No 1942. gada jūnija līdz 1945. gada jūlijam komandēja Ļeņingradas fronti. Šajā laikā Govorovs plānoja karadarbību Ļeņingradas blokādes apstākļos. 1943. gada janvārī kopā ar Volhovas fronti tika veikta Ļeņingradas atbloķēšana. 1944. gada janvārī un februārī kaujās tika ieņemts Ļeņingradas apgabals. 1944. gada jūnija Viborgas operācijas rezultātā tika sakauti somu spēki, operācijas rezultātā tika radīti apstākļi, kuru rezultātā Somija atteicās no karadarbības pret PSRS. 1944. gada septembrī/novembrī Ļeņingradas frontes karaspēks ieņēma Igauniju un Vidzemi, un 1944. gada 16. oktobrī arī Rīgu. 1945. gada 1. aprīļa Ļeņingradas frontes sastāvā tika iekļautas arī padomju karaspēka daļas, kas cīnījās Kurzemes katla frontē, un līdz Vācijas kapitulācijai Govorovs komandēja arī šīs kaujas operācijas, kara beigās pieņemdams vācu karaspēka kapitulāciju.

Pēc kara komandēja Ļeņingradas kara apgabalu, pēc 1946. gada aprīļa ieņemdams dažādus citus augstus militāros amatus, tai skaitā PSRS kādu laiku bija PSRS pretgaisa aizsardzības spēku komandieris. Miris 1955. gadā.

Ārējās saites 

 Par Leonīdu Govorovu portālā "Герои Страны" 

PSRS virsnieki
Padomju Savienības Varoņi
Padomju Savienības maršali
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Kirovas apgabalā dzimušie
Ar ordeni "Uzvara" apbalvotie
Ar Suvorova ordeni apbalvotie (PSRS)
Ar Kutuzova ordeni apbalvotie (PSRS)
910. gads

910. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

Notikumi 
 Astūrijas karaliste tika sadalīta 3 daļās, vecākais dēls Garsija saņēma tās centrālo daļu un Leonas (León) pilsētu, Ordinjo II kļuva par Galisijas karali, bet Fruela II palika krietni sarukušās Astūrijas tronī.
 Pireneju pussalas ziemeļrietumos izveidojās Leonas karaliste, kura pastāvēja līdz 1037. gadam.
Kāršu nams

"Kāršu nams" () ir ASV politiskās drāmas seriāls, kura autors ir Bo Vilimons. Šī ir BBC miniseriāla ar tādu pašu nosaukumu adaptācija, kura sižets savukārt ticis veidots pēc Maikla Dobsa tāda paša nosaukuma romāna. Seriāls pārraidīja no 2013. gada februāra līdz 2018. gada novembrim, kopumā tam bija sešas sezonas (73 sērijas).

Seriāla darbība notiek mūsdienu Vašingtonā, ASV. Seriāls ir par Demokrātiskā partijas politiķi kongresmeni Frenku Andervudu (attēlo Kevins Speisijs), kas pārstāv Dienvidkarolīnas 5. apgabalu ASV Pārstāvju palātā. Andervuds pēc nekļūšanas par ASV valsts sekretāru, kas viņam tika apsolīts, sāk iegūt varu paša spēkiem. "Kāršu nams" galvenokārt ir par nežēlīgu pragmatismu, manipulēšanu, varu un sliktu lietu darīšanu lielāka labuma vārdā.

Katras sezonas visas sērijas publicēja vienlaikus Netflix interneta tiešsaistes straumēšanas pakalpojumā. Seriāls guva kritiķu atzinību un tas nominēts, kā arī saņēmis vairākus apbalvojumus.

Seriāls Latvijā demonstrēts televīzijas kanālos TV6 un Duo 3.

Atsauces

Ārējās saites 

 Netflix profils 

ASV televīzijas seriāli
Emīls fon Bērings

Emīls Ādolfs fon Bērings (, dzimis , miris ) bija vācu fiziologs, kas 1901. gadā ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. Viņš ir pirmais šī apbalvojuma ieguvējs.

Biogrāfija 
Dzimis Prūsijā, mūsdienu Polijas teritorijā. No 1874. līdz 1878. gadam viņš studēja medicīnu Berlīnē. Viņš ir bijis kara ārsts, pēc tam kļuvis par Marburgas universitātes Medicīnas fakultātes higiēnas profesoru. Universitātes ēkā atradās viņa laboratorija.

1890. gadā Emīls fon Bērings izgudroja difterijas antitoksīnu un ieguva lielu popularitāti. Pateicoties seruma izgudrošanai, 1901. gadā kļuva par pirmo cilvēku, kas ieguva Nobela prēmiju fizioloģijā vai medicīnā. 1902. gadā viņš tika iecelts Amerikas akadēmijas ārvalstu, goda biedru sastāvā.

Ārējās saites 

Fiziologi
Vācijas cilvēki
Nobela prēmijas laureāti fizioloģijā vai medicīnā
Varmijas-Mazūrijas vojevodistē dzimušie
Piebalgas pils

Piebalgas pils () bija Rīgas arhibīskapijas saimniecības muižas pils 14.—16. gadsimtā pie Kokneses—Ērgļu—Piebalgas—Dzērbenes—Raunas lielceļa, tās drupas atrodas Vecpiebalgā.

Pēc plānojuma tā bija taisnstūraina saimniecības pils ar korpusiem gar pagalma divām malām.

Vēsture 
Atradās 1224. gada Tālavas dalīšanas līgumā pieminētajā letgaļu Piebalgas pilsnovadā (). Pirmoreiz rakstos pieminēta 1318. gadā, kad arhibīskapa pili Livonijas pilsoņu kara laikā (1297—1330) bija okupējis Livonijas ordenis. 1340. gadā arhibīskaps Frīdrihs lika Piebalgā uzcelt mūra pili. 1361. gadā arhibīskaps Fromholds Piebalgas un Dzērbenes draudžu novadus ieķīlāja savam vasalim Bartolomejam no Tīzenhauzenes par 2800 Rīgas mārkām.

Arhibīskapu un ordeņa savstarpējo cīņu laikā 1479. gadā, kad arhibīskaps Silvestrs Stodevešers noslēdza savienību ar Zviedrijas karali, pili ieņēma Livonijas ordenis. 1481. gada februārī Livonijas-Maskavijas kara laikā krievu karaspēks četras nedēļas ar ārkārtīgu nežēlību siroja Vidzemē un uzbruka Piebalgas, Smiltenes, Cesvaines un Kokneses pilīm. 1483. gadā Rīgas pilsētas karaspēks atguva Piebalgas pili, saņemot gūstā tās aizstāvjus.

1530. gadā Piebalgas pils minēta kā viena no arhibīskapa koadjutora Brandenburgas Vilhelma septiņām galda muižām (, ), kas atradās paša arhibīskapa apsaimniekošanā. Kad 1556. gadā mestrs Heinrihs fon Gālens apcietināja arhibīskapu un ieslodzīja Smiltenes cietoksnī, pili ieņēma Livonijas ordenis. Sagrauta Livonijas karā 1575. — 1577. gadā. 1582. gada Jamas Zapoļskas miera līgumā tā nodēvēta par Piebalgas pilsnovada citadeli (, Пебалга).  
Pēc līguma noslēgšanas tās pilsnovadu iekļāva Polijai-Lietuvai piederošās Pārdaugavas hercogistes Cēsu vaivadijā. No 1599. gadā Piebalgas pilsmuižu pārvaldīja Pārdaugavas Livonijas hercogistes Cēsu vaivads Macejs Dembinskis (Dembinski).

1688. gada Zviedru Vidzemes arklu revīzijā minēts, ka pils vairs nav apdzīvota, tās zemes sadalīja divās muižās, ko sāka dēvēt par Vecpiebalgu un Jaunpiebalgu (Neuhof). Pilsdrupas tika pilnīgi nopostītas, izlaužot akmeņus apkārtnes māju celtniecībai.
Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas cars Pēteris I 1711. gadā abas Piebalgas muižas piešķīra savam karavadonim Borisam Šeremetjevam, kura pēcnācējiem tās piederēja līdz 1920. gada agrārajai reformai.

Attēlu galerija (2013)

Atsauces

Ārējās saites 
 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Viduslaiku pilis Latvijā
Rīgas arhibīskapijas pilis
Cēsu novads
Ališers Usmanovs

Ališers Usmanovs (, ; dzimis  Čustā, Uzbekistānā) ir uzbeku tautības Krievijas, Uzbekistānas un Lielbritānijas uzņēmējs, miljardieris. A. Usmanovs tiek uzskatīts par bagātāko cilvēku Krievijā un otro bagātāko Lielbritānijā. Saskaņā ar žurnāla Forbes 2014. gada datiem viņa īpašumu vērtība tiek lēsta ap 27 miljardiem dolāru, tādējādi viņš ir 39. bagātākais cilvēks pasaulē. Īpašumi apvienoti pārvaldītājsabiedrībā USM Holdings. A. Usmanovs atbalsta Krievijas prezidenta Vladimira Putina politiku un tiek uzskatīts par prezidentam pietuvinātu personu un draugu.

Biogrāfija 
Dzimis Uzbekistānas mazpilsētā Čustā, Fergānas ielejā, bet bērnību pavadījis Taškentā, kur viņa tēvs bija prokurors. Nopietni nodarbojies ar paukošanu, bijis PSRS izlasē šajā sporta veidā. Studējis Maskavas starptautisko attiecību institūtā, augstskolu beidzis 1976. gadā ar grādu starptautiskajās tiesībās. Bijis komjaunatnes un PSKP biedrs. 1980. gadā apcietināts, apsūdzēts un notiesāts ar cietumsodu par izspiešanu. Līdz 1986. gadam atradās apcietinājumā. 2000. gadā Uzbekistānas augstākā tiesa A. Usmanovu reabilitēja.

A. Usmanovs bagātību uzkrājis metalurģijas un kalnrūpniecības jomās, viņam pieder Krievijas metālapstrādes milzis Metalloinvest. Pēdējos gados pievērsies arī citām nozarēm: viņš ir otrā lielākā mobilā tīkla operatora Krievijā MegaFon un izdevniecības Kommersant īpašnieks. Kopš 2000. gada darbojas dažādos amatos Krievijas gāzes ieguves kompānijā Gazprom. Investējis arī ārpus bijušās Padomju Savienības, īpaši moderno tehnoloģiju kompānijās, piemēram, Facebook Inc. un Apple Inc., kuru akcijās Usmanovs ieguldījis milzu summas.

Pastāvīgi dzīvo Maskavas prestižajā rajonā Rubļovkā, kā arī Londonas rezidencē. Līdzīgi kā vairāki citi ietekmīgi Krievijas oligarhi, arī A. Usmanovs ir iegādājies sporta klubu ārvalstīs - viņš ir viena no titulētākajiem Anglijas Premjerlīgas futbola klubiem Arsenal FC līdzīpašnieks (ap 30% akciju). Viņš ir arī Starptautiskās paukošanas federācijas (FIE) prezidents. Dzīvesbiedre Irina Usmanova (dzimusi Vinere, pēc tautības ebrejiete) ir mākslas vingrošanas trenere (agrāk sportiste), šobrīd sporta veida Krievijas nacionālās federācijas prezidente.

2014. gadā A. Usmanova ģimene iegādājās nekustamo īpašumu Latvijā, Jūrmalā, Kāpu ielā par 3,9 miljoniem dolāru no AS "Dzintars" prezidenta Iļjas Gerčikova.

Atsauces 

1953. gadā dzimušie
Krievijas uzņēmēji
Uzbekistānas uzņēmēji
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar Aleksandra Ņevska ordeni apbalvotie (Krievija)
Ilze Vergina

Ilze Vergina (dzimusi ) ir latviešu izglītības darbiniece un politiķe. Bijusi 10. Saeimas un 11. Saeimas deputāte, pārstāv partiju "Vienotība".

Biogrāfija 
1987. gadā absolvējusi Dzērbenes vidusskolu. No 1987. līdz 1992. gadam studējusi Liepājas Pedagoģiskajā institūtā, kur ieguvusi latviešu valodas un literatūras skolotāja kvalifikāciju. 1996. gadā Liepājas Pedagoģiskajā augstskolā ieguvusi filoloģijas maģistra grādu.

1994. gadā uzsākusi darba gaitas Vecpiebalgas lauku reģionālajā ģimnāzijā, kur līdz 1999. gadam bijusi skolotāja. Pēc tam līdz 2002. gadam bijusi Smiltenes 2. vidusskolas skolotāja un direktora vietniece audzināšanas darbā, 2002. gadā kļuvusi par skolas direktori (kopš 2005. gada tā pazīstama kā Smiltenes Centra vidusskola). Vadījusi Baltijas Starptautiskās akadēmijas Smiltenes filiāli.

2004. gadā Vergina sāka vadīt partijas "Jaunais laiks" Smiltenes nodaļu. 2008. gadā izstājusies no partijas kopā ar vairākiem reģionu pārstāvjiem. 2008. gada aprīlī tikusi ievēlēta "Pilsoniskās savienības" valdē.

2005. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās tikusi ievēlēta Smiltenes pilsētas domē no partijas "Jaunais laiks" saraksta. Bijusi domes priekšsēdētāja vietniece. 2009. gada pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēta Smiltenes novada domē no "Pilsoniskās savienības" saraksta. Smiltenes novada domē tika ievēlēta arī 2013. gada pašvaldību vēlēšanās, šoreiz no partijas "Vienotība" saraksta.

2010. gadā ievēlēta 10. Saeimā no "Vienotības" saraksta. 2011. gadā startējusi 11. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēta. 2014. gada jūlijā ieguvusi 11. Saeimas deputātes mandātu Eiropas Parlamentā ievēlēto deputātu vietā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Vienotības profils

1969. gadā dzimušie
Pilsoniskās savienības politiķi
10. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
Jāzeps Osmanis

Jāzeps Osmanis (dzimis , miris ) bija latviešu rakstnieks, tulkotājs un mākslinieks. Filoloģijas zinātņu kandidāts (1978), filoloģijas doktors (1993).

Biogrāfija 
Dzimis rentnieka ģimenē. Bērnībā piecus gadus mācījies Ogresgala pamatskolā (Ķēķa skolā - Ciemupē), kurai veltījis daudz dzejoļus, kas ievietoti atmiņu krājumā "Vienīgi jums". 1951. gadā beidzis mācības Lielvārdes vidusskolā. 1956. gadā absolvējis Latvijas Valsts universitātes Vēstures un filozofijas fakultāti.

1955. gadā uzsācis darba gaitas Latvijas Valsts izdevniecībā (vēlākā izdevniecība "Liesma"), no 1962. līdz 1967. gadam vadījis Jaunatnes un bērnu literatūras redakciju izdevniecībā. No 1967. līdz 1982. gadam bijis galvenais redaktors Rīgas Kinostudijas scenāriju redaktoru kolēģijā. Pēc tam (1973—1989) bija galvenā redaktora vietnieks izdevniecībā "Liesma". No 1990. līdz 1998. gadam vadījis izdevniecību "Sprīdītis", no 1996. līdz 2011. gadam bija izdevniecības "Annele" vadītājs (ir arī abu izdevniecību dibinātājs).

Galvenokārt rakstījis darbus bērniem. Viņa pirmā publikācija bija dzejolis "Vēlēšanas" žurnāla "Bērnība" 1947. gada 2. numurā. Sarakstījis vairākas dzejoļu grāmatas, vairākas bērnu prozas un dzejas antoloģijas, bērnu literatūras vēsturi u.c. darbus. Vēl ir sarakstījis divām teātra komēdijām. Nodarbojies ar tulkošanu un atdzejošanu.

1957. gadā kļuvis par Latvijas Rakstnieku savienības biedru. Darbojies PSRS un Polijas draudzības biedrības Latvijas nodaļas valdē. 1970. gadā saņēmis Polijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu, 1982. gadā — Latvijas Nopelniem bagātā kultūras darbinieka goda nosaukumu. 1982. gadā saņēmis Eiropas Rakstnieku savienības prēmiju par poļu literatūras tulkošanu. 2007. gadā par mūža veikumu grāmatniecībā saņēmis Latvijas Grāmatizdevēju asociācijas goda balva "Zelta ābele".

Ilgstoši dzīvoja Carnikavas novada Garciema Mežciemā pie Rīgas jūras līča.

Atsauces

Ārējās saites 
 Makslinieki.lv ieraksts

1932. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Augšdaugavas novadā dzimušie
Latvijas dzejnieki
Latvijas tulkotāji
PSKP biedri
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas PSR Nopelniem bagātie kultūras darbinieki
Latviešu valodā rakstošie
Punkts (pieturzīme)

Punkts ir pieturzīme, kas rāda gramatiskas un jēdzieniskas vienības patstāvīgumu un pabeigtību. Runā punktam parasti atbilst pauze. Vēl punktam latviešu valodas rakstībā var būt simbola vai tehniskas zīmes funkcija. Latviešu valodā punkts ir visspēcīgākā pieturzīme.

Atstarpe ir liekama pēc punkta, nevis starp tekstu un beigu pieturzīmi.

Lietošana 
Punkts tiek lietots:
 stāstījuma teikuma beigās
 Mēs ejam uz mājām. Mājās būs siltāks.
 pamudinājuma teikuma beigās, ja teikums ir mazāk kategorisks
 Apdomā labi, padari gudri.
 retorisko jautājumu beigās, ja teikumam nav emocionāla rakstura
 Vai nu būs tā, ka pa visiem kaut ko prātīgu neizdomāsim.
 aiz arābu cipara, ja tas apzīmē kārtas skaitli
 Veikalā akcija būs no 12.01. līdz 15.01.2001. (izņemot 14.01., kad veikals būs slēgts).
 pulksteņlaika apzīmējumā starp stundas un minūšu rādītāju
 Pēteris būs mājās no 19.00 līdz 21.30.
 ja jānorobežo teikuma locekļi vai tā daļas stila nolūkā
 Pēteris nolēma palikt. Uz visiem laikiem.
 aiz dažādiem saīsinājumiem
 Es biju nometnē no jūn. līdz aug.
 reizināšanas zīmes funkcijā matemātikā
 
 20. gadsimta tekstos simtu/tūkstošu/miljonu u. tml. atdalīšanai
 Katru gadu atrodas vismaz 100.000 blēžu.
 mūzikā aiz nots vai pauzes zīmes, tādējādi norādot ilguma palielināšanu par pusi vērtības

Punkts netiek lietots:
 aiz iniciāļu salikteņiem
 ASV, NATO, LU, LR, MK
 aiz simbolu apzīmējumiem un metriskās mēru sistēmas vienību apzīmējumiem
 Ag, Md, Ca, m, g, l, cm
 telegrammu tekstā
 Nosūtu tev naudu 50 EUR Jānis
 vēstulēs un cita veida lietišķajos rakstos aiz adreses un paraksta, kā arī aiz datuma un vietas norādes šajos rakstos
 Kārli, apsveicu dzimšanas dienā!
 Jānis
 Rīgā
 2009. gada 23. janvārī
 tabulās, ailēs u.c. aiz dažādiem ierakstiem, lappušu numerācijā
 aiz gadskaitļiem, ja gadskaitļa lietojums ir nepārprotams
 Klubs divas reizes izcīnīja Latvijas čempiona titulu (2011, 2012).
 aiz virsrakstiem un apakšvirsrakstiem, ja tie iespiesti citā burtveidolā
 Jānis Pēteris
 RAIŅA DARBI

Piezīmes un atsauces

Piezīmes

Atsauces 

Interpunkcija
Abhāzijas grēda

Abhāzijas grēda (, , ) ir Lielā Kaukāza dienvidu nogāzes atzars Abhāzijā. Grēda ir ap 60 km gara un izstiepta ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. No galvenās grēdas to atdala Bzephas un Čhaltas upju augšteces, rietumos tā pāriet Bzephas grēdā, no kuras to atdala Amtkelas pāreja.

Grēda veidota no porfirītiem un slānekļiem. Vairāki kalnu ledāji ar kopējo platību ap 1 km². Ziemeļu nogāzē vairāki augstkalnu ezeri. Nogāzēs meži, augstāk — alpīnās pļavas.

Atsauces 

Kaukāzs
Kalnu grēdas
Gruzijas reljefa formas
Āzijas ģeogrāfija
Krietnais Vils Hantings

"Krietnais Vils Hauntings" () ir 1997. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Gass Van Sants.

Filma ir stāsts par 20 gadus veco bostonieti, neatzītu matemātikas ģēniju Vilu Hantingu, kas apmeklē psihoterapeitu un studē matemātiku pie ievērojama profesora. Tajā galvenās lomas attēlo Mets Deimons, Robins Viljamss, Bens Afleks, Minija Draivere un Stellans Skašgords.

"Krietnais Vils Hauntings" guva gan komerciālus panākumus, gan kritiķu atzinību. Filma tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai deviņās nominācijās, tai skaitā kā gada labākā filma, balva tika iegūta divās nominācijās: Viljamss saņēma balvu kā labākais otrā plāna aktieris un Afleks un Deimons saņēma balvu par labāko oriģinālscenāriju.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1997. gada filmas
ASV romantikas filmas
Simona Halepa

Simona Halepa (, ; dzimusi ) ir rumāņu tenisiste, bijusi WTA ranga pirmais numurs.

Bijusi WTA ranga līdere no  līdz , pirmajā pozīcijā atgriezusies 26. februārī. Augstākais sasniegums dubultspēļu rangā — 71. vieta (). Bijusi arī pasaules junioru ranga līdere. Viņas treneris ir Andrejs Pavels.

Karjerā sportiste ir uzvarējusi 19 WTA vienspēļu turnīros. Divas reizes ir uzvarējusi Grand Slam turnīros, kopumā spēlējusi piecos Grand Slam finālos. Pirmās trīs reizes zaudējusi: 2014. gada Francijas atklātā čempionāta finālā piekāpās Marijai Šarapovai, 2017. gada Francijas atklātajā čempionātā — Latvijas tenisistei Aļonai Ostapenko un  2018. gada Austrālijas atklātajā čempionātā — Karolīnai Vozņackai. Pirmo Grand Slam titulu izcīnīja 2018. gada Francijas atklātajā čempionātā. 2019. gadā uzvarēja Vimbldonas čempionātā.  Piedalījusies .

Lai uzlabotu sportisko sniegumu, Simonai Halepai 2009. gadā tika veikta krūšu samazināšanas operācija.

Karjeras statistika

Vietas Grand Slam turnīros 

|}

Grand Slam fināli

Uzvaras

Zaudējumi

Atsauces

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Rumānijas tenisisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Rāmkalni

Rāmkalni ir atpūtas parks un pārtikas ražotājs, kas atrodas Siguldas novada Inčukalna pagastā,  attālumā no Rīgas. Izvietojies pie Gaujas kreisajā krastā pie autoceļa A3 tilta, Gaujas nacionālā parka teritorijā. 

Rāmkalnu piedāvājumā ir kanoe laivu un velo noma, veikals, dažādas atrakcijas kā arī ēdināšanas pakalpojumi bistro un restorānā. Rāmkalnos ražo sukādes, pastilas, sīrupus un sulas, konditorejas izstrādājumus, mājas saldējumu, desas un kūpinājumus. Ziemā slēpošanas trase «Rāmkalni» piedāvā divus 200 metru garus nobraucienus, abas trases ir aprīkotas ar «enkuru» pacēlājiem. Ir inventāra noma, pieejami instruktori.

Vēsture 
Viss sākās 2000. gadā ar laivu nomu Rāmkalnos. Pats uzņēmums dibināts 2003. gadā. Pirmā atrakcija — rodeļu trase. 2006.gada 2. maijā pilnībā nodeg veikals un kafejnīca. 2008. gadā sākta sukāžu, pastilu un sīrupu ražošana.

2010. gada 12. jūnijā Rāmkalnos notiek "Trešais Vislatvijas Cēsu alus sievu nešanas čempionāts", kuru pārraida LNT kanālā. 2010. gada novembrī Rāmkalni paplašina biznesu, atverot kafejnīcu Berģos. 2011. gada 18. jūnijā notiek ceturtais "Cēsu alus Sievu nešanas čempionāts".

2011. gada 29. septembrī Rimi Latvia sadarbībā ar Rāmkalniem ievieš jaunu konceptu veikalu veikalā un Rimi hipermārketā t/c Spice atver zemnieku veikaliņu "Klēts". 2011. gadā norisinās konkurss "Latvijas lauku torte 2011". 2011. gada 1.maijā norisinās pirmais aktīvās atpūtas pasākums uz ūdens "Laivu karnevāls", kurā var piedalīties jebkurš interesents. Pasākums norisinās katru gadu un sadarbībā ar SEB banku. 2012. gada 10. jūnijā norisinās skaistais gardo kūku konkurss "Latvijas lauku torte 2012".

Atrakciju parks 
Rodeļi, Kameršļūkšana, Jautrās gumijas, Trakais rotors, Lidojošais krēsls, Bērnu autoskola. Velosipēdu noma un kanoe laivu noma.
Rāmkalnos ir garākā rodeļu trase Baltijā —  gara, tai ir septiņas virāžas.

Ēdināšana 
Atpūtas parkā "Rāmkalni" atrodas bistro un restorāns.

Veikals 
Atpūtas parkā "Rāmkalni" atrodas veikals, kurā var nopirkt visus Rāmkalnu ražojumus, kā arī citas pārtikas preces, alkoholu un cigaretes.

Ražošana 
Rāmkalnos tiek ražotas sukādes, pastilas, sulas, sīrupi, pelmeņi, saldējums, medus, cepumi un kūkas. 2014. gada rudenī uzsākta jauna ražošanas ceha būvniecība.

Lauksaimniecība 
Rāmkalnu lauku saimniecībā "Kurzemnieki" tiek audzētas cidonijas, ķirbji, aronijas un rabarberi. Tiek ievākts medus.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa

Latvijas pārtikas ražošanas uzņēmumi
Konditorejas ražotāji
Pārtikas ražotāji
Siguldas novads
Lieliskie

"Lieliskie" () ir 2004. gada amerikāņu datoranimācijas supervaroņu kinokomēdija, kuras scenārija autors un režisors ir Breds Bērds.

Filma ir stāsts par Lielisko ģimeni, kurā visiem tās locekļiem ir superspējas un kas spiesti slēpties pēc vairākiem tiesas procesiem par nodarītajiem zaudējumiem. Filmās galvenos tēlus ieskaņojuši Kregs Nelsons, Holija Hantere, Sāra Vauela, Spensers Fokss, Džeisons Lī, Semjuels Džeksons, Elizabete Penja un Breds Bērds.

Šī ir sestā Pixar Animation Studios filma. Filmas pirmizrāde notika . Tā guva atzinīgu kritiķu novērtējumu, saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu divās nominācijās: kā labākā animācijas filma un par labāko skaņas montāžu. Šī ir pirmā Pixar Animation Studios filma, kas Amerikas Kinoakadēmijas balvu saņēmusi vairāk nekā vienā nominācijā. Daudzi kritiķi to atzina par vienu no gada labākajām filmām. Filmas mūzikas autors ir Maikls Džakīno.

Atsauces

Ārējās saites 

 

2004. gada animācijas filmas
ASV animācijas filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas animācijas filmas
Pixar filmas
Valdis Ģīlis

Valdis Ģīlis (dzimis ) ir latviešu ķirurgs un politiķis. Bijis trīs Saeimas sasaukumu deputāts.

Viņa brālis Jānis Ģīlis ir plastikas ķirurgs.

1972. gadā beidzis mācības Rīgas 49. vidusskolā. 1978. gadā absolvējis Rīgas Medicīnas institūta Ārstniecības fakultāti.

No 1979. līdz 1993. gadam bijis ķirurgs Daugavpils rajona Centrālajā slimnīcā, pēc tam līdz 1997. gadam Ģīlis bija direktora vietnieks medicīnas jautājumos nacionālajā rehabilitācijas centrā "Vaivari". 1998. gadā kļuva par Lāzerplastikas centra vadītāju.

1998. gadā ticis ievēlēts 7. Saeimā no Tautas partijas saraksta. 2002. gadā kandidējis arī 8. Saeimas vēlēšanās, kur netika ievēlēts.  ieguvis deputāta mandātu uz laiku, kamēr Rihards Pīks bija ārlietu ministra amatā (līdz pat 8. Saeimas termiņa beigām 2006. gadā). 2006. gadā netika ievēlēts arī 9. Saeimā. Deputāta krēslā bijis trīs laikposmus ( — ,  — ,  — ) līdz 9. Saeimas darbības beigām 2010. gadā. 2010. gadā netika ievēlēts 10. Saeimā no partiju apvienības "Par labu Latviju" saraksta.

Atsauces 

1954. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
7. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
Latvijas mediķi
Rīgas Medicīnas institūta absolventi
Aizputes ordeņa pils

Aizputes ordeņa pils (, ) bija viduslaiku pils pie Tebras iepretī viduslaiku Aizputes pilsētai, bet nepiederēja tai. Vēlāk pils vairākkārt paplašināta, tajā iekārtotas Aizputes pilsmuižas ēkas. Mūsdienās pils ēkai daļēji nav jumta, iebrukuši pārsegumi un nesošās šķērssienas.

Kopš 1998. gada Aizputes pilsdrupas ir valsts vēstures piemineklis. Aizputes luteriskās draudzes baznīca un bijušais pilsmuižas ēku komplekss veido vienotu pilsētbūvniecisku ansambli ar ūdens dzirnavām, dīķi un dambi uz Tebras upes.

Vēsture 
Aizputes ordeņa pils būvniecību 1249. gadā uzsāka ordeņmestrs Dītrihs fon Groningens. Tā būvēta kā regulāra kastelas tipa ordeņa pils ar priekšpili, stūra torni un koka ēkām pagalmā. 15. gs. pie pils apkārtmūra ārpusē piebūvēja austrumu korpusu. Ordenis to izmantoja līdz savam sabrukumam pēc Viļņas ūnijas 1560. gadā. Kurzemes hercogistes laikā pili atjaunoja un no tā laika pagalmā virs vārtiem saglabājies apmetums ar greznu un bagātīgu dekoratīvo apdari sgrafito tehnikā. Otrā Ziemeļu kara laikā zviedri pili izpostīja, 1665. gadā hercogs Jēkabs to atkal atjaunoja, izvietojot garnizonu un lielgabalnieku komandu. 1682. gadā pils nonāca Mihaela Frīdriha Noldes īpašumā. Pils zaudēja nocietinātās būves raksturu, tika pārbūvēta un apkārtmūra iekšpusē uzbūvēja dzīvojamo korpusu. Pils pamazām zaudēja savu dzīvojamās ēkas nozīmi un bija tikai daļēji apdzīvota. 

18. gs. otrajā pusē, netālu no pils dzirnavu dīķa otrā krastā uzbūvēja jauno muižas kungu māju. Pie dīķa uzbūvēja arī dzirnavas, spirta brūzi un pie kungu mājas - saimniecības ēkas.

19. gs. sākumā pils austrumu korpusam un dienvidaustrumu tornim uzbūvētas lēzenās ķieģeļu velves un jaunas starpsienas. Senā pils daļa bija apdzīvota tikai daļēji, muižas īpašnieki dzīvoja jaunajā kungu mājā. No 1863. gada līdz 1920. gada agrārajai reformai Aizputes pilsmuiža piederēja Grothusu dzimtai.

1939. gadā pili pielāgoja skolas vajadzībām. Līdz pat 1970. gadu vidum pils ēka bija apdzīvota, pēc tam atstāta sabrukšanai. 
1990. gadā uzsāka rekonstrukcijas darbus, vairākkārt veica apsekošanu. 1997. gadā izstrādāja projektu sienu enkurošanai un jumta konstrukciju izbūvei, kas daļēji realizēts D korpusa daļā. 1999. gadā veica pils mūra konservāciju nelielam pils posmam labajā spārnā, uzlika dakstiņu jumtu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Armin Tuulse. Die Burgen in Estland und Lettland . Dorpater Estnischer Verlag, 1942 

Livonijas ordeņa pilis
Viduslaiku pilis Latvijā
Aizpute
Arheoloģiskie pieminekļi Latvijā
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Igaunijas gada sportists

Igaunijas gada sportists  ir apbalvojums, kuru piešķir kopš 1955. gada, bet kopš 1967. gada atsevišķi sievietēm un vīriešiem. Kopš 1969. gada tiek apbalvota arī labākā komanda, bet 1988. gadā ieviesta arī kategorija treneriem un 2006. gadā jaunajiem sportistiem. Visvairāk apbalvojumus saņēmusi riteņbraucēja Erika Salumē (deviņi apbalvojumi) un slēpotāja Kristina Šmiguna (astoņi apbalvojumi).

Gada sportisti

Ārējās saites 
https://aastasportlane.eok.ee/

Atsauces

Piezīmes 

Sports Igaunijā
Uzskaitījumi
Krējums

Krējums, reizēm arī saukts par saldo krējumu, lai nošķirtu no skābā krējuma, kas iegūts saraudzējot saldo krējumu, ir piena produkts, kas veidots no koncentrētiem piena taukiem. Krējumu atdala no piena, to nostādinot vai centrifugējot, un piena tauku saturs tajā ir no 10% līdz 40%. Tā sastāvā ir arī apmēram 3% olbaltumvielu, 2,3% ogļhidrātu, kā arī A un D vitamīns.

Krējumu lielākoties lieto ēdienu gatavošanā, jo tas uzlabo ēdiena garšu, it īpaši skābais krējums. Lai krējuma uzturvielas karsējot nepārveidotos, to liek klāt jau gatavam ēdienam.

Krējums ir bagāts ar A un D vitamīniem, tādēļ tas ir ļoti noderīgs bērnu un slimnieku uzturā. Krējums ir noderīga uzturviela organismam. Krējumu tāpat kā pienu uzglabā pie zemas temperatūras.

Piena produkti
Ādams Jende

Ādams Jende (dzimis , miris ) bija latviešu luterāņu mācītājs, mācību un bērnu grāmatu autors. No 1897. gada kalpoja Raunas draudzē.

Dzīvesgājums 

Dzimis Arakstu pagasta Puigās. 1882. gadā beidzis Cimzes skolotāju semināru. No 1884. līdz 1891. gadam studēja teoloģiju Tērbatas Universitātē. Ordinēts 1893. gadā, kalpojis Lēdurgā, Ikšķilē, bet no 1897. gada, pārvarot vāciski noskaņoto mācītāju pretestību, tika iecelts par lielās Raunas draudzes mācītāju. Darbojies vairākās sabiedriskās organizācijās.

Lieliniekiem atkāpjoties no Vidzemes, 1918. gada februārī komunistu apcietināts, ceļā uz Krieviju nošauts, viņa pēdējie vārdi esot bijuši: "Brāļi, ko jūs darāt!". Ādama Jendes sieva bija folkloriste Elza Jende.

Nepilnīgs darbu saraksts 

Mācību grāmatas:
 "Ticības mācība"
 "Baznīcas vēsture"
 "Dziesmas un katķisms Vidzemes skolām"
 "Mājas mācība līdz skolas laikam"
 "Rēķinu uzdevumi tautskolām"

Bērnu grāmatas:
 "Mājas bērniem"
 "Pasaciņas, stāstiņi un pamācības"
 "Skaistākās pasakas bērniem"

Ārējās saites 
 Ādams Jende nekropole.info 
 Ādams Jende datubāzē "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam" 

1861. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Valmieras novadā dzimušie
Latvijas luterāņu mācītāji
Latvijas cilvēki
Latviešu valodā rakstošie
Nogalinātie rakstnieki
Nogalinātie garīdznieki
Erika Salumē

Erika Salumē (; dzimusi ) ir bijusī igauņu treka riteņbraucēja un politiķe.

Trīs reizes piedalījusies Olimpiskajās spēlēs (, , ). 1988. gadā Seulā, pārstāvot PSRS, viņa izcīnīja zelta medaļu individuālā sprinta disciplīnā. Zeltu šajā disciplīnā izcīnīja arī pēc četriem gadiem Barselonā, šoreiz jau pārstāvot Igauniju. Salumē kļuva par pirmo neatkarīgās Igaunijas sportisti, kas izcīna zelta medaļu Olimpiskajās spēlēs, tāpat viņa ir pašlaik (2014) vienīgā starp igaunietēm ar zelta medaļu Vasaras Olimpiskajās spēlēs. 1996. gadā Atlantā šajā disciplīnā izcīnīja 6. vietu.

Laikā no 1981. līdz 1989. gadam izcīnījusi desmit zelta, trīs sudraba un trīs bronzas medaļas Pasaules čempionātā. No 1982. līdz 1989. gadam 15 reizes uzstādījusi pasaules rekordu. Karjeras laikā deviņas reizes tikusi atzīta par Igaunijas gada labāko sportisti, kas ir rekords Igaunijā gan starp vīriešiem, gan sievietēm.

Pēc sportistes karjeras iesaistījusies politikā. Bijusi Tallinas domes deputāte, tāpat tikusi ievēlēta Igaunijas parlamentā. 2010. gadā pārcēlusies uz dzīvi Spānijā, kur nodarbojas ar uzņēmējdarbību.

Saņēmusi Igaunijas Sarkanā Krusta ordeni.

Ārējās saites 

 Biogrāfija  

1962. gadā dzimušie
PSRS riteņbraucēji
Igaunijas riteņbraucēji
Igaunijas politiķi
1988. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1992. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Pērnavas apriņķī dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Olimpiskie zelta medaļnieki riteņbraukšanā
Rovio Entertainment

Rovio Entertainment Oy jeb Rovio ir Somijas datorspēļu izstrādātājs un izklaides nozares uzņēmums. Dibināts 2003. gadā ar nosaukumu Relude. Galvenais birojs atrodas Espo. Uzņēmums plašāk pazīstams kā spēles Angry Birds izveidotājs.

Rovio Entertainment akcijas tiek kotētas biržā Nasdaq Helsinki.

Bez datorspēļu biznesa uzņēmums darbojas arī citās nozarēs, piemēram, izklaides parku izveidē Eiropā un Ķīnā, bērnu grāmatu un filmu izdošanā.

Pēc strauja izaugsmes perioda 2013. gadā Rovio peļņa samazinājās par 50 %, jo saistībā ar konkurences pieaugumu uzņēmums bija palielinājis investīcijas. 2014. gada 2. oktobrī Rovio paziņoja, ka likvidēs līdz 130 darbavietām.

2015. gada jūlijā izlaista spēles jauna versija Angry Birds 2.
Augusta beigās paziņots, ka uzņēmums likvidēs līdz 260 darbavietu, jo Angry Birds 2 sākotnējā peļņa bijusi mazāka par plānoto. Tiks veikta arī restrukturizācija, tās darbību sadalot trīs virzienos: spēles, mediji un patēriņa produkti.

2017. gada maijā Rovio ziņoja, ka uzņēmuma atgriezies pie peļņas, pateicoties Angry Birds filmai un nesen izlaistajām datorspēlēm. 5. septembrī paziņots, ka Rovio Entertainment kļūs par publisku uzņēmumu. Tas veica sākotnējo publisko piedāvājumu, un 29. septembrī sākta akciju kotēšana biržā Nasdaq Helsinki.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

Somijas uzņēmumi
Videospēļu izstrādes uzņēmumi
Helsinku biržā kotētie uzņēmumi
Satversmes sapulces vēlēšanas

Latvijas Satversmes sapulces vēlēšanas bija pirmās neatkarīga likumdevēja orgāna vēlēšanas Latvijas Republikas vēsturē, kas beidzās ar Latvijas Satversmes sapulces izveidošanu.

1919. gada 19. augustā Tautas padome bija pieņēmusi Likumu par Satversmes sapulces vēlēšanām. Saskaņā ar to vēlēšanās varēja piedalīties visi 21 gadu sasniegušie pilsoņi. Netika noteikta procentu barjera, ar kuru partijas var iekļūt parlamentā. Tiem laikiem moderna bija pieeja, ka likums deva sievietēm visas vēlēšanu tiesības. Tas tolaik nebija paredzēts lielākajā daļā Rietumu demokrātiju, piemēram, Francijā, Šveicē u.c.

Vēlēšanas notika 1920. gada 17. un 18. aprīlī visā Latvijas teritorijā, izņemot tos apvidus Valmieras, Valkas un Ilūkstes apriņķos, kurus Latvijas brīvības cīņu laikā uz laiku bija okupējušas Igaunijas, Lietuvas un Polijas armijas.

Intensīvā priekšvēlēšanu kampaņa izcēlās ar dažādiem īpatnējiem notikumiem - divas dienas pirms vēlēšanām uz Cesvaines-Lubānas lielceļa notika atentāta mēģinājums pret Latviešu zemnieku savienības politiķi Kārli Ulmani, bet 19. martā Cēsīs nāvējoši sašāva LSDSP kandidātu, Tautas padomes locekli Kārli Kurzemnieku. Nelegālā komunistiskā partija aicināja boikotēt vēlēšanas, taču aicinājums neguva lielu atsaucību. Sociāldemokrātu kampaņā liela nozīme bija nule kā atgriezušos Raiņa un Aspazijas iesaistei, turpretī LZS kampaņā izmantoja iespēju pieteikt "satelītpartijas" - Bezpartejisko bezzemnieku un mazzemnieku grupu un Arveda Berga vadīto Bezpartejisko pilsoņu grupu, kuras sarakstā vienlaikus piedalījās arī daži LZS saraksta līderi, piemēram, K. Ulmanis un ģenerālis Jānis Balodis.

Rezultāti 

Piedalījās vairāk nekā 677 084 jeb 84,9% no reģistrētajiem vēlētājiem. Kandidātu sarakstus izvirzīja 25 politiskās partijas vai vēlētāju grupas, kopā dažādos vēlēšanu apgabalos iesniedzot 57 sarakstus. Satversmes sapulcē vietas ieguva 16 partiju un grupu pārstāvji, no 38 vēlēšanu apgabalu sarakstiem.

Pēc tautībām no 150 ievēlētajiem deputātiem 132 jeb 88% bija latvieši, 8 jeb 5,33% — ebreji, 6 jeb 4% — vācbaltieši, 4 jeb 2,67% — krievi (no apvienotā poļu saraksta ievēlētais deputāts bija latvietis). 57,2% no visiem Satversmes sapulces deputātiem bija augstākā izglītība, 25,4% — vidējā, bet 17,4% pamatizglītība. 1920. gada rudenī no Ziemeļvidzemes apvidiem, kuri aprīlī vēl atradās Igaunijas okupācijā, ievēlēja vēl 2 deputātus.

Latvijas Satversmes sapulces atklāšanas sēde notika 1920. gada 1. maijā Rīgā, bijušajā Bruņniecības namā (tagadējā Saeimas plenārsēžu ēka). Sēdi atklāja Tautas padomes priekšsēdētājs Jānis Čakste, kuru tanī pašā dienā ievēlēja par Satversmes sapulces prezidentu. Par prezidenta pirmo biedru ievēlēja sociāldemokrātu A. Petrevicu, bet par otro biedru Latgales pārstāvi S. Kambalu. Par sekretāru ievēlēja sociāldemokrātu R. Ivanovu, bet par viņa biedriem — M. Antonu un E. Biti.

Atsauces

Ārējās saites 
 Satversmes sapulces vēlēšanas

1920. gads Latvijā
Vēlēšanas Latvijā
1. Saeimas vēlēšanas

1. Saeimas vēlēšanas Latvijā notika 1922. gada 7. un 8. oktobrī.

Rezultāti 
Vēlēšanās tika pieteikti 88 kandidātu saraksti no 31 partijas. Kopumā vēlēšanās piedalījās 800 840 pilsoņu, kas sastādīja 82,2% no visiem balsstiesīgajiem. Saeimā iekļuva 20 saraksti:

 Latvijas Sociāldemokrātiskā strādnieku partija — 30 vietas;
 Latviešu zemnieku savienība — 17 vietas;
 Apvienotā sociāldemokrātu mazinieku partija un laukstrādnieku savienība — 7 vietas;
 Demokrātiskais Centrs un bezpartijiskie sabiedriskie darbinieki — 6 vietas;
 Latgales Kristīgo zemnieku savienība — 6 vietas;
 Latvijas vācu baltiešu partija — 6 vietas;
 Bezpartijiskais nacionālais centrs — 4 vietas;
 Kristīgā nacionālā savienība — 4 vietas;
 Latgales Darba partija — 4 vietas;
 Latvijas Jaunzemnieku savienība — 3 vietas;
 Vienotais krievu saraksts — 2 vietas;
 Agudas Izrael — 2 vietas;
 Ebreju apvienotais nacionālais bloks — 2 vietas;
 Latgales Tautas savienība — 1 vieta;
 Latgales Zemnieku partija — 1 vieta;
 Lietuviešu un katoļu saraksts — 1 vieta;
 Vecticībnieku centrālā komiteja — 1 vieta;
 Poļu savienība — 1 vieta;
 Ceire-Cion — 1 vieta;
 Ebreju sociāldemokrātiskā strādnieku partija "Bunds" — 1 vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
 1. Saeimas vēlēšanas

1922. gads Latvijā
01
Adirondaks

Adirondaks () vai Adirondaka kalni  ir kalnu masīvs ziemeļu Apalačos ASV. Izvietojies Ņujorkas štata ziemeļos, austrumos to norobežo Šampleina ezers, dienvidos — Mohokas upe, rietumos — Ontārio ezers, ziemeļos — Sentlorensas upe. Masīvs veidots no kristāliskajiem iežiem, pārsvarā ledāju noapaļotas reljefa formas. Skujkoku meži. Titāna, dzelzs rūdu, grafīta atradnes. Lielākā daļa kalnu masīva ietilpts aizsargātajā teritorijā "Adirondaka parks".

Tagadējo nosaukumu kalnu masīvam 1838. gadā piešķīra amerikāņu ģeologs Ebenizers Emmonss (Ebenezer Emmons) un tas cēlies no mohoku valodas vārda ratirontaks — ‘koku ēdāji’, ar ko tie vēsturiski apzīmēja kaimiņu algonkinu ciltis, kas dzīvoja šajā apvidū, kā arī dzeloņcūkas.

Atsauces

Ārējās saites 

Kalnu grēdas
ASV reljefa formas
Ziemeļamerikas ģeogrāfija
Ksavers Marnics

Kārlis Ksavers fon Marnics (; dzimis , miris, iespējams, ) bija vācbaltiešu izcelsmes Latvijas luterāņu mācītājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis mācītāja ģimenē. Mācījās Pērnavas proģimnāzijā un Rīgas guberņas ģimnāzijā. No 1876. līdz 1882. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē. No 1883. līdz 1892. gadam bija mācītājs Lazdonā, vēlāk Ikšķiles — Salaspils draudzes mācītājs. Darbojās Latviešu literārajā biedrībā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, izsūtīts uz Taškentu. Pēc Februāra revolūcijas atgriezies Latvijā.

Latvijas SPR laikā 1919. gada 30. janvārī arestēts, avīzē publicēta ziņa, ka sodīts ar nāvi. Nāves apstākļi un vieta nav zināma.

Ārējās saites 
 Marnics Erik-Amburger-Datenbank 

1855. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Valmieras novadā dzimušie
Vācbaltieši
Latvijas cilvēki
Jankovskis

Jankovskis (; sieviešu dzimtē Jankovska (Jankowska)) ir poļu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Jānis Jankovskis (1876—1925) — latviešu ķirurgs;
 Georgs Jankovskis (1921 - 2019) — latviešu ārsts un osteorecepcijas pētnieks;
 Oļegs Jankovskis (Олег Иванович Янковский; 1944—2009) — krievu aktieris.

Skatīt arī 
 Janovskis

Poļu uzvārdi
Pāvels Vaļentenko

Pāvels Vaļentenko (; dzimis ) ir krievu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2017) Vaļentenko spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Hantimansijskas "Jugra" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Vaļentenko sāka 2005.—06. gada sezonā, kad aizvadīja savas pirmās divas spēles Krievijas Superlīgas kluba Ņižņekamskas "Neftekhimik" sastāvā. Nākamo sezonu "Neftekhimik" rindās aizsargs aizvadīja jau pilnībā, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.

2007.—08. gada sezonu Vaļentenko aizvadīja AHL vienībā Hamiltonas "Bulldogs", taču jau 2008.—09. gada sezonas ievadā atgriezās Krievijā, pievienojoties Maskavas "Dinamo" rindām. 2010. gadā Vaļentenko pievienojās Konektikutas "Whale" rindām, tās sastāvā aizvadot divas sezonas.

2012.—13. gada sezonu aizsargs aizvadīja Omskas "Avangard" rindās, taču tad pievienojās Ņižņijnovgorodas "Torpedo". 2014.—15. gada sezonā hokejists sāka pildīt "Torpedo" kapteiņa funkcijas, taču sezonas vidū tika aizmainīts uz Hantimansijskas "Jugra".

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" spēlētāji
Omskas "Avangard" spēlētāji
Ņižņijnovgorodas "Torpedo" spēlētāji
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Hantimansijskas "Jugra" spēlētāji
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
1. kavalērijas divīzija (Vācijas impērija)

1. kavalērijas divīzija () bija Vācijas impērijas karaspēka vienība Pirmā pasaules kara laikā. Tā tika izveidota pēc Vācijas mobilizācijas 1914. gada augustā, bet tika likvidēta 1919. gadā, saistībā ar Vācijas armijas demobilizāciju pēc Pirmā pasaules kara.

Sākotnēji tā bija vienīgā kavalērijas divīzija Austrumu frontē, kur tā nonāca 8. armijas pakļautībā. Austrumu frontē tā palika līdz pat kara beigām. No 1915. gada 6. janvāra līdz 1917. gada 22. augusts tā bija izvietota Ziemeļkurzemē. 1918. gada martā to pārvietoja uz Ukrainu, kur tā atradās līdz 1919. gada 29. janvārim.

Kaujas hronika 
Sākotnēji tā bija vienīgā kavalērijas divīzija Austrumu frontē, kur tā tika iedalīta 8. armijai. Austrumos tas palika visu kara laiku. No 1915. gada 6. janvāra līdz 1917. gada 22. augustam divīzija bija iesaistīta piekrastes aizsardzības pienākumos Kurzemes ziemeļos. 1918. gada martā to pārveda uz Ukrainu, kur tas palika līdz 1919. gada 29. janvārim. No 1918. gada 16. janvāra tajā bija tikai viena 3 pulku brigāde.

Komandieri

Atsauces 

Pirmais pasaules karš
Afrikāneri

Afrikāneri (pašnosaukums: Afrikaner), agrāk arī būri (Boer), afrikandi, ir viena no Dienvidāfrikas tautām. Veido 5,2% no Dienvidāfrikas iedzīvotājiem (>60% no tās baltādainajiem iedzīvotājiem), bet līdz 1994. gadam tradicionāli dominēja valsts politikā un ekonomikā. Nevienā no valsts provincēm afrikāneri neveido vairākumu. Runā afrikāneru valodā, kura pamatā aizgūta no viena no nīderlandiešu valodas dialektiem, kas papildināts ar ievērojamu skaitu aizguvumu no angļu, franču, ķhosu, malajiešu un citu tautu valodām.

Vēsture 
Cēlušies no 17. gadsimta beigās Labās Cerības ragā Nīderlandes Austrumindijas kompānijas izveidotās apmetnes, kurā pārsvarā bija izceļotāji no Nīderlandes, kā arī hugenoti no Francijas, vācieši, zviedri, dāņi, flāmi un citi. 19. gadsimta vidū, pretojoties Lielbritānijas spiedienam, eiropiešu ieceļotāji, tolaik saukti lielākoties par būriem (no boer — ‘zemnieks’), pārceļoja tālāk iekšzemē (Lielais treks), izveidojot vairākas no britiem neatkarīgas republikas (Oranjes Brīvvalsts, Transvāla, Natāla u.c.). Paralēli veidojās grikvu vai basteru kopiena, kas bija cēlusies no baltādaino ieceļotāju laulībām ar vietējām sievietēm un kas arī runāja afrikāneru valodā, kas tāpat veidoja savas valstiskās struktūras (Rietumu un Austrumu Grikvalendas).

Pēc Angļu—būru kara (1899-1902), kad būru republikas iekaroja un pakļāva Lielbritānija, daudzi no tiem emigrēja uz Meksiku, Argentīnu, Keniju un citām zemēm, kā arī izceļoja uz kaimiņos esošajām Rodēziju, Angolu un tagadējo Namībiju, kur joprojām ir ievērojamas afrikāneru kopienas.

Atsauces

Ārējās saites 

Dienvidāfrikas tautas
Kari Heikile

Kari Heikile (; dzimis ) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, tagad hokeja treneris. Pašlaik (2017) ir SM līgas komandas Raumas "Lukko" galvenais treneris.

Spēlētāja karjeras lielāko daļu Heikile aizvadīja Somijas hokeja līgas klubā Tamperes "Ilves", taču vairākus gadus aizvadīja arī Zviedrijā un Itālijā, kur noslēdza profesionālā spēlētāja karjeru.

Trenera karjera 
Trenera karjeru sāka 1994. gadā, kad kļuva par Zviedrijas 1. divīzijas kluba Sundsvall IF galveno treneri. 1997.—98. gada sezonā bija Somijas hokeja līgas kluba Hemēnlinnas HPK galvenais treneris, taču nākamajā sezonā uzņēmās Somijas 2. divīzijas kluba Vāsas "Sport" vadību, 2000. gadā komandai spējot pacelties uz Mestis līgu.

2000.—01. gada sezonas vidū Heikile nomainīja Juhani Tamminenu kā Oulu "Kärpät" galvenais treneris. "Kärpät" Heikile vadīja līdz pat 2003.—04. gada sezonas izskaņai, kad kopā ar komandu izcīnīja Somijas čempiona titulu un tika atzīts par Somijas hokeja līgas labāko treneri.

2004.—05. gada sezonā Heikile vadīja Krievijas Superlīgas vienību Jaroslavļas "Lokomotiv", kopā ar komandu izcīnot bronzas medaļas, tad divas sezonas bija Somijas hokeja līgas kluba Espo "Blues" treneris. 2007. gadā atgriezās "Lokomotiv" galvenā trenera postenī, to nepametot līdz pat 2009.—10. gada sezonas otrajai pusei.

2010.—11. gada sezonā bija Magņitogorskas "Metallurg" galvenais treneris. 2013.—14. gada sezonas otrajā pusē kļuva par Ņižņekamskas "Ņeftehimik" galveno treneri. Tiesa, jau nākamās sezonas oktobra vidū pēc neveiksmīgā sezonas sākuma no trenera amata tika atlaists. 2015. gadā ir kļuvis par Rīgas "Dinamo" galveno treneri, bet pēc vairākām neveiksmīgi novadītām spēlēm viņu 2016. gada janvārī no hokeja trenera amata atbrīvoja. 

2012. gada Pasaules čempionātā Heikile bija Baltkrievijas hokeja izlases galvenais treneris.

Atsauces

Ārējās saites 

 Eliteprospects profils 

1960. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Somijas hokeja treneri
Jaroslavļas "Lokomotiv" treneri
Magņitogorskas "Metallurg" treneri
Minskas "Dinamo" treneri
Ņižņekamskas "Neftekhimik" treneri
Baltkrievijas hokeja izlases treneri
Dmitrijs Kvartaļnovs

Dmitrijs Kvartaļnovs (; dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, tagad treneris.

Spēlētāja karjera 
1989. gadā PSRS hokeja izlases rindās Kvartaļnovs izcīnīja Pasaules čempiona titulu. 1990. gadā bija PSRS hokeja līgas rezultatīvākais spēlētājs. Karjeras laikā 112 spēles aizvadījis arī NHL kluba Bostonas "Bruins" sastāvā. Viņš guva vismaz vienu rezultativitātes punktu savās pirmajās 14 NHL spēlēs. Tas bija līgas rekords līdz pat 2007. gada novembrim, kad rekordu pārspēja Jevgeņijs Malkins.

Trenera karjera 
Trenera karjeru Kvartaļnovs sāka 2009.—10. gada KHL sezonā, uzņemoties Čerepovecas "Severstal" galvenā trenera pienākumus. "Severstal" Kvartaļnovs vadīja nākamās trīs sezonas. No 2012. līdz 2014. gadam Kvartaļnovs bija Novosibirskas "Sibir" galvenais treneris, taču tad pārņēma Maskavas CSKA galvenā trenera pienākumus. CSKA galvenā trenera pienākumus pildīja trīs sezonas, līdz pēc 2016.—17. gada sezonas noslēguma tika atlaists.

Ārējās saites 
 Eliteprospects profils 

1966. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Voskresenskas "Himik" spēlētāji
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Helsinku "Jokerit" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Čerepovecas "Severstal" spēlētāji
Krievijas hokeja treneri
Čerepovecas "Severstal" treneri
Novosibirskas "Sibirj" treneri
Maskavas CSKA treneri
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Manheimas "Adler" spēlētāji
Maskavas "Krilia Sovetov" spēlētāji
Krievijas Nopelniem bagātie treneri
Maskavas apgabalā dzimušie
PSRS hokejisti
Oļegs Ivanovskis

Oļegs Ivanovskis (Олег Генрихович Ивановский; dzimis , miris ) bija PSRS inženieris, darbojies kosmonautikas jomā. Bijis kosmosa kuģa Vostok vadošais konstruktors.

Oļegs Ivanovskis dzimis  Maskavā.
1940. gadā iesaukts militārajā dienestā robežsardzes karaspēkā. Karoja Lielajā Tēvijas karā.

Pēc kara Ivanovskis strādāja NII-88.
1953. gadā viņš pabeidza Maskavas enerģētikas institūtu.
1957. gadā Oļegs Ivanovskis kļuva par konstruktoru biroja OKB-1 kosmisko aparātu (to skaitā pirmo Mēness zonžu Luna-1, Luna-2, Luna-3, kā arī kosmosa kuģa Vostok) vadošais konstruktors. 1961. gadā tieši piedalījās kosmosa kuģa Vostok-1 sagatavošanā, ar kuru pirmoreiz kosmosā devās Jurijs Gagarins. Pēc tam Ivanovskis pārcelts PSRS Ministru Padomes Prezidija komisijas militāri rūpniecisko jautājumu aparātā.

1965. gadā Oļegs Ivanovskis kļuva par Lavočkina mašīnbūves rūpnīcas galvenā konstruktora G. Babakina vietnieku. 1976. gadā viņš kļuva par Mēness automātisko staciju galveno konstruktoru. Piedalījies Mēness visurgājēju Lunohod, Mēness grunts atgādāšanas aparātu, astrofizikas observatorijas Astron, pavadoņu Prognoz izveidē.

Oļega Ivanovska vārdā nosaukta mazā planēta 18814 Ivanovsky.

Ārējās saites 

PSRS inženieri
Kosmonautikas pamatlicēji
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Ļeņina prēmijas laureāti
PSRS Valsts prēmijas laureāti
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
Vikipēdija varaju valodā

Vikipēdija varaju valodā () ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas varaju valodas versija. Varaju valoda ir piektā izplatītākā reģionālā valoda Filipīnās.  

Tā darbojas kopš 2005. gada 25. septembra. 2014. gada 8. jūnijā tajā bija 1 miljons rakstu, bet pēc 2014. gada oktobra datiem tajā bija vairāk kā 1,193 miljoni rakstu ar 86 aktīviem lietotājiem, lielāko daļu rakstu ir izveidojusi datorprogramma (bots) Lsjbot, kuras autors ir zviedru fiziķis, vikipēdists Sverkers Jūhansons. Bots veido rakstus trīs valodu Vikipēdijās: sebuāņu,  zviedru un varaju valodas versijās.

Ārējās saites 
 

Varaju