joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Viktorija (karaliene)

Viktorija jeb Aleksandrīna Viktorija (, dzimusi , mirusi ) bija Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās Karalistes karaliene no  līdz , kad nomira. No  viņa bija arī Indijas imperatore. Apvienotās Karalistes monarha tronī viņa bija 63 gadus, 7 mēnešus un 2 dienas – tajā laikā bija visilgāk valdījušais monarhs britu vēsturē. Šis laiks vēsturē ir iegājis kā Viktorijas laikmets. Šis periods ir iezīmējies ar industriālām, politiskām un zinātniskām, un militārām pārmaiņām Apvienotajā Karalistē, kā arī ar plašu Britu impērijas ekspansiju. Viktorija bija pēdējais Hannoveres dinastijas monarhs Apvienotajā Karalistē.

Viktorija bija prinča Eduarda, Kentas un Straternas hercoga (karaļa Džordža III ceturtā dēla), un Saksijas-Koburgas-Zālfeldas princeses Viktorijas meita. Pēc viņas tēva un vectēva nāves 1820. gadā viņa tika audzināta viņas mātes un viņas auditora Džona Konroja stingrā pārraudzībā. Viņa mantoja troni 18 gadu vecumā pēc viņas tēva trīs vecāko brāļu nāvēm bez neviena leģitīma mantinieka. Būdama konstitucionāls monarhs, Viktorija privāti tiecās iespaidot valdības politiku un ministru izvēles; publiski viņa kļuva par nacionālu ikonu, kura tika asociēta ar stingriem personālās moralitātes standartiem.

Viktorija apprecēja savu pirmās pakāpes brālēnu Saksijas-Koburgas un Gotas princi Albertu 1840. gadā. Viņu bērni ieprecējās daudzās Eiropas karaliskajās un dižciltīgajās ģimenēs, izpelnoties Viktorijai "Eiropas vecmāmiņas" iesauku un izplatot hemofiliju Eiropas karaļnamos. Pēc Alberta nāves 1861. gadā Viktorija ieslīka dziļās sērās un izvairījās no iziešanas sabiedrībā. Viņas noslēgtības rezultātā īslaicīgi spēkā pieņēmās republikāniskās kustības, bet viņa atguva savu popularitāti sava vadīšanas laika otrajā pusē. Viņas zelta un dimanta jubilejas bija publisku svinību laiki. Viņa nomira Vaitas salā 1901. gadā. Viņas pēctecis bija viņas dēls Eduards VII no Saksijas-Koburgas un Gotas dinastijas; Viktorija bija pēdējais britu monarhs no Hannoveres dinastijas.

Dzimšana un ģimene 
Viktorijas tēvs bija princis Eduards, Kentas un Straternas hercogs, Apvienotās Karalistes valdošā karaļa Džordža III ceturtais dēls. Līdz 1817. gadam Eduarda brāļa meita Velsas princese Šarlote bija vienīgais leģitīmais Džordža III mazbērns. Viņas nāve 1817. gadā izraisīja pēctecības krīzi un lika spiedienu uz Kentas hercogu un viņa neprecētajiem brāļiem precēties un radīt bērnus. 1818. gadā viņš apprecēja Saksijas-Koburgas-Zālfeldas princesi Viktoriju, vācu firstieni, atraitni, ar diviem bērniem ‒ Karlu (1804-1856) un Feodoru (1807-1872) ‒ no pirmās laulības ar Emihu Karlu, otro Leiningenas firstu. Viņas brālis Leopolds bija princeses Šarlotes atraitnis. Kentas hercoga un hercogienes vienīgais bērns, Viktorija, piedzima plkst. 4.15 1819. gada 24. maijā Kensingtonas pilī, Londonā.

 

1819. gadā dzimušie
1901. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Apvienotās Karalistes monarhi
Hanoveres dinastija
Kritušie eņģeļi

Kritušie eņģeļi kristietības mitoloģijā ir tādi eņģeļi, kas zaudējuši spārnus savas nepareizās rīcības dēļ. Par vienu no tādiem tiek uzskatīts Lucifers.

Ārējās saites 
 
 Ebreju enciklopēdijā 

de:Höllensturz#Der gefallene Engel
Viljams IV

Viljams IV (, dzimis , miris ) bija Apvienotās Karalistes karalis no 1830. līdz 1837. gadam. Bija arī Klarensas hercogs (Duke of Clarence and St Andrews, 1789.-1837.), Hanoveres karalis (King of Hanover, 26.06.1830. – 20.06.1837.), lords - virsadmirālis (Lord High Admiral, 1827.-1828.).

Iesaukts par "jūrnieku" karali, Viljams IV bija pēdējais Lielbritānijas impērijas karalis, kurš valdīja arī Hanoverē. Ir arī pēdējais karalis, kurš nomainījis valsts premjerministru, pretēji parlamenta gribai. Valdīšanas laikā tika pilnveidoti "nabagu likumi", ierobežots bērnu darbs, pilnveidota vēlēšanu sistēma, kā arī gandrīz visā impērijā atcelta verdzība. Pēc nāves neatstāja leģitīmus mantiniekus (tomēr Viljamam bija daudz ārlaulības bērnu no Dorotejas Džordanas), tāpēc par Lielbritānijas monarhu kļuva Viljama IV brāļameita Viktorija.

Ārējās saites

1765. gadā dzimušie
1837. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Apvienotās Karalistes monarhi
Hanoveres dinastija
Dr. Dre

Andre Romelle Jangs (pazīstams kā Dr. Dre, , dzimis ) ir ASV producents un reperis.

Jangs ir skaņu ierakstu uzņēmuma Aftermath Entertainment un audioierīču ražotāja Beats Electronics līdzīpašnieks; bijušais Death Row Records līdzīpašnieks.

2014. gada 27. maijā paziņots, ka datorierīču uzņēmums Apple par 3 miljardiem USD iegādāsies Beats Electronics, un Dr. Dre turpinās darboties Apple.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

1965. gadā dzimušie
Amerikāņu reperi
Grammy balvas ieguvēji
Džordžs IV

Džordžs IV (George Augustus Frederick of Hanover, dzimis , miris ) bija Hannoveres un Lielbritānijas un Īrijas Apvienotās Karalistes karalis no  līdz nāvei. 
Džordžs IV bija arī Kornvolas hercogs un Jorkas hercogs (1762-1820).

Dzīvesgājums 
No 1811. gada Velsas princis Džordžs valdīja kā princis reģents, jo viņa tēvam Džordžu III progresēja vājprāts, kuru izrasīja slimība, kas mūsdienās ir zināma kā porfīrija. Pēc tēva nāves  viņu kronēja par karali.

Džordžu IV atceras lielākoties viņa ekstravagantā dzīves stila dēļ, kas sekmēja Britu pavaldonības (British Regency) manieres. 1797. gadā viņa svars sasniedza 111 kg, bet 1824. gadā viņa korsetes apkārtmērs bija 127 cm. Viņš bija vaļasbrīžu, stila un garšu jauno formu atbalstītājs. Viņš uzticēja Džonam Nešam (John Nash) Braitonā uzbūvēt karalisko paviljonu, kā arī pārveidot Bakingemas pili, bet seram Džefrijam Vaietvilam (Jeffry Wyattville) - pārbūvēt Vindzoras pili. Džordžam IV bija liela nozīme arī Londonas Nacionālās galerijas un Karaļa koledžas (King's College London) dibināšanā.

Bibliogrāfija 

 Baker Kenneth. George IV: A Life in Caricature. London: Thames & Hudson. 2005 . 
 Machin, G. I. T., The Catholic Question in English Politics 1820 to 1830. Oxford: Oxford University Press. 1964
 David Saul. Prince of Pleasure: The Prince of Wales and the Making of the Regency. Grove Press. 2000 . 
 De-la-Noy, Michael. George IV. Stroud, Gloucestershire: Sutton Publishing. 1998 . 
 Derry, John W. The Regency Crisis and the Whigs. Cambridge University Press. 1963
 Hibbert, Christopher. George IV, Prince of Wales, 1762–1811. London: Longman. 1972 . 
 Hibbert, Christopher. George IV, Regent and King, 1811–1830. London: Allen Lane. 1973 . 
 Parissien, Steven. George IV: The Grand Entertainment. London: John Murray. 2001 . 
 Smith, E. A. George IV. Yale University Press. 1999 .

Ārējās saites

Atsauces un piezīmes 

1762. gadā dzimušie
1830. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Apvienotās Karalistes monarhi
Velsas prinči
Hanoveres dinastija
Hospitāļu iela

Hospitāļu iela var būt:

 Hospitāļu iela — iela Rīgā;
 Hospitāļu iela — mūzikas grupa.
Nīcas pagasts

Nīcas pagasts ir viena no Dienvidkurzemes novada administratīvajām teritorijām Baltijas jūras piekrastē. Robežojas ar sava novada Otaņķu pagastu, Dunikas, Rucavas pagastiem un Liepājas ezerā ar Grobiņas pagastu, kā arī Liepājas pilsētu .

Daba 
Atrodas Piejūras zemienes Bārtavas līdzenumā. Augstākā vieta ir Pūsēnu kalns - 37 m virs jūras līmeņa (augstākā kāpa Latvijas piekrastē, relatīvais augstums 31 metrs, garums 300 m, platums 100 m). Daļa no pagasta teritorijas atroadas zem jūras līmeņa.

Hidrogrāfija

Upes un kanāli 
 Bārta
 Jēčupe
 Tosele - agrākā Bārtas kreisā krasta pieteka.
 Kalnišķu strauts
 Līgupe
 Paurupe

 Līgupes-Paurupes kanāls - savieno Līgupi un Paurupi
 Tukleru kanāls - savieno Toseli un Papes ezeru

Ezeri 
 daļa no Liepājas ezera (kopplatība 37,15 km²)
 daļa no Papes ezera (kopplatība 12,05 km²)

Purvi 
Agrākais Mēķes purvs (1360 ha) nosusināts kopā ar Mēķes ezeru.

Vēsture 

Mūsdienu Nīcas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Nīcas jeb Lejasbārtas muiža (Gut Nieder-Bartau, Nīca), Papes muiža (Gut Papenhof), Pērkones muiža (Gut Perkuhnenhof).

1935. gadā Liepājas apriņķa Nīcas pagasta platība bija 219,3 km² un tajā dzīvoja 4160 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Nīcas, Banažu, Jūrmalciema un Otaņķu ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Liepājas rajona Nīcas ciemam 1951. gadā pievienoja daļu Banažu ciema, 1954. gadā — Jūrmalciema, Bernātu un Pērkones ciemus. 1956. gadā Pērkones ciemu, atdalot no Nīcas ciema I. Sudmaļa kolhoza un zvejnieku saimniecības «Sarkanais karogs» teritorijas, izveidoja no jauna. 1972. gadā Nīcas ciemam pievienoja likvidēto Pērkones ciemu  un daļu Rucavas ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Nīcas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Nīcas novadā. 2021. gadā Nīcas novadu iekļāva jaunajā Dienvidkurzemes novadā.

Latvijas galējais rietumu punkts 
Nīcas pagasta teritorijā Baltijas jūras krastā atrodas Latvijas galējais rietumu punkts (20°58' A.g.), ko iezīmē akmens zīme "Zaļais stars".

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Aucugals, Pērkone, Bernāti, Jūrmalciems, Lauciņciems, Nīca (pagasta centrs), Kalnišķi.

Ievērojamas personības 
 Miķelis Pankoks (1894—1983) — koktēlnieks
 Austra Pumpure (1928) — mūziķe
 Teodors Anševics (1900-1942) — Latvijas Ārlietu ministrijas darbinieks

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces

Skatīt arī 
 Bernātu bāka

Grobiņas apriņķis
Kurzeme
Dienvidkurzemes novada pagasti
Sultāna Sulejmana Kanoniskā tilts

Sultāna Sulejmana Kanoniskā tilts atrodas Turcijā, Stambulas ila Eiropas pusē, Bījīkčekmedžes rajonā. Tilts savieno šaurumu starp Bījīkčekmedžes ezeru un Marmora jūru un tas ir celts arhitekta Sinana laikā, 36 km attālumā no pilsētas centra. 

Tiltu sultāns Sulejmans I Kanoniskais (1520-1566) lika uzbūvēt pirms Sigetvaras karagājiena, lai atvieglotu karaspēka atgriešanos. Tomēr tiltu pats sultāns neredzēja, jo mira karagājiena laikā un tādēļ tiltu 1567. gadā atklāja viņa dēls sultāns Selims II.

Saites 

 Sultāna Sulejmana Kanoniskā tilta attēli
 Bījīkčekmedžes pašvaldības vietne

Tilti Stambulā
Džordžs III

Džordžs III (, dzimis , miris ) bija Lielbritānijas karalis un Īrijas karalis no  līdz šīs divas valstis apvienojās . Pēc apvienošanas viņš līdz savai nāves dienai bija Lielbritānijas un Īrijas apvienotās karalistes karalis. Viņš vienlaicīgi bija arī Braunšveigas-Līneburgas hercogs un Hannoveres kūrfirsts Svētās Romas impērijas sastāvā, bet  kļuva par Hannoveres karali.

Dzīvesgājums 
Džordžs III bija trešais Lielbritānijas monarhs no Hannoveres dinastijas, bet atšķirībā no abiem priekšgājējiem, viņš bija dzimis Lielbritānijā un runāja angļu valodā kā savā dzimtajā valodā. Savas garā dzīves laikā Džordžs III nekad neviesojās Hannoverē.

Džordža III valdīšanas laikā norisinājās vairāki kari, kuros iesaistījās arī Apvienotā Karaliste. Lielākā daļa no tiem norisinājās Eiropā, bet daļa notika arī Āfrikā, Amerikā un Āzijā. Viņa valdīšanas sākumā Lielbritānija Septiņgadu karā sakāva Franciju un kļuva par dominējošo Eiropas spēku Ziemeļamerikā un Indijā. Tomēr daudzas kolonijas Amerikā tika zaudētas pēc Amerikāņu neatkarības kara, kad radās Amerikas Savienotās Valstis. Karu sērija pret revolucionāro un Napoleona Franciju vairāk nekā divdesmit gadu laikā beidzās ar Napoleona sakāvi 1815. gadā.

Ārējās saites 

 Biogrāfija un dokumenti

Atsauces un piezīmes 

1738. gadā dzimušie
1820. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Lielbritānijas monarhi
Velsas prinči
Hanoveres dinastija
Džordžs II (Lielbritānija)

Džordžs II (; dzimis , miris ) bija Velsas princis (1714—1727), Kembridžas hercogs (1706—1727), Lielbritānijas karalis un Īrijas karalis (1727—1760), Hanoveres elektors (1727—1760).

Džordžs II ir pēdējais Lielbritānijas karalis, kurš dzimis ārpus Lielbritānijas teritorijas. Kā karalis maz iejaucās Lielbritānijas iekšlietās, atstājot tās parlamenta ziņā. Piedalījās karā par Austrijas mantojumu, kur 1743. gada 27. jūnijā komandēja karaspēku Detingenes kaujā. Detingenes kauja ir pēdējais gadījums Lielbritānijas vēsturē, kad monarhs personīgi vadīja kaujas norisi. 1745. gadā notika pēdējā neveiksmīgā Jakobītu sacelšanās. Pēkšņi miris 1760. gadā.

Ārējās saites 

 Henry Churchyard "Royal Genealogies, Part 9"
 Sam Sloan "Big Combined Family Trees (pafg746)"
 Funeral of George II An account by Horace Walpole on Mytimemachine.co.uk
 British Broadcasting Corporation. (2004). "George II."

Bibliogrāfija 

 "George II.". Encyclopædia Britannica, 11th ed. London: Cambridge University Press. 1911
 Nichols F. Observations concerning the body of His Late Majesty. Philos Trans Lond. 1761; 52:265-274.
 John Van der Kiste. George II and Queen Caroline. Sutton Publishing, London, 1997

1683. gadā dzimušie
1760. gadā mirušie
Lejassaksijā dzimušie
Lielbritānijas monarhi
Velsas prinči
Hanoveres dinastija
Džordžs I

Džordžs I (George Louis, dzimis , miris ), arī Georgs Ludvigs (), bija Lielbritānijas un Īrijas karalis no  līdz pat savai nāves dienai, kā arī no 1698. gada Hannoveres kūrfirsts Svētās Romas impērijas sastāvā.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1660. gadā mūsdienu Lejassaksijas teritorijā, un mantoja titulu un zemes no Braunšveigas-Līneburgas hercoga. Vairāku Eiropas karu dēļ viņa pārvaldītā teritorija Vācijā paplašinājās un 1708. gadā viņš tika atzīts par Hannoveres kūrfirstu. 54 gadu vecumā, pēc karalienes Annas nāves, viņš kāpa Lielbritānijas tronī kā Hannoveres dinastijas pirmais monarhs. Lai gan bija vairāk nekā 50 tuvāku Annas asinsradinieku, tomēr 1701. gadā pieņemtais troņa mantošanas likums aizliedza katoļiem kāpt tronī. Džordžs bija Annas tuvākais radinieks, kurš bija protestants. Uz to reaģēja jakobīņi, kuri mēģināja gāzt Džordžu un viņa vietā iecelt Annas katolisko pusbrāli, Džeimsu Frānsisu Eduardu Stjuartu, bet viņu mēģinājums cieta neveiksmi.

Džordža valdīšanas laikā monarhijas vara tika samazināta un Lielbritānijā sākās pāreja uz ministru kabinetu valdības mūsdienīgo sistēmu, kuru vada premjerministrs. Viņa valdīšanas beigās patiesā vara piederēja seram Robertam Volpolam, Lielbritānijas pirmajam de facto premjerministram. Džordžs nomira ceļojumā netālu no dzimtās Hannoveres, kur arī tika apglabāts.

Bibliogrāfija 

 Beattie, John M. The English Court in the Reign of George I. Cambridge: Cambridge University Press. 1967
 Marlow, Joyce; Introduction by Antonia Fraser (1973). The life and times of George I. London: Weidenfeld and Nicolson. .
 Hatton, Ragnhild. George I: Elector and King. London: Thames and Hudson. 1978 .
 Williams, Basil; Revised by C. H. Stuart. The Whig Supremacy 1714–1760. Second edition. Oxford: Oxford University Press. 1962

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

1660. gadā dzimušie
1727. gadā mirušie
Lejassaksijā dzimušie
Lielbritānijas monarhi
Hanoveres dinastija
Pienvedēja Piedzīvojumi

Pienvedēja Piedzīvojumi ir rokgrupa no Latvijas, kas dibināta 1994. gadā Sabilē.
Grupas pamatsastāvs nav mainījies kopš tās dibināšanas. Māris Žigats (vokāls, bass), Aldis Lunde (ģitāra) un Pēteris Lunde (sitamie instrumenti).

Vēsture 
Grupa dibināta 1994. gadā Sabilē. Pēc divu pašizdotu albumu izdošanas kasetēs tā 1996. gadā noslēdz līgumu ar kompāniju "Mikrofona ieraksti", kur iznāk pirmie divi oficiālie grupas albumi "Cilvēks ar trepēm" un "Mazā meža zivs", kas padara grupu labi zināmu alternatīvās mūzikas klausītāju vidū. 

Vēlāk ar pārtraukumiem darbība turpinās un tiek izdoti jauni albumi gan "Mikrofona ierakstos", gan citās kompānijās. 

2017. gadā "Cilvēks ar trepēm" tiek izdots vinila formātā. 

2019. gada albums "Nelaiks", kurā grupas skanējumu papildinājuši elektroniskās mūzikas elementi, iegūst balvu "Zelta mikrofons" kā gada labākais rokmūzikas albums. 

2020. gada novembrī nāk klajā Jāņa Žildes sarakstītā grupas biogrāfija ""Pienvedēja Piedzīvojumi": Trīs no Sabiles".

Diskogrāfija

Albumi

Citi izdevumi

Bibliogrāfija 
 Jānis Žilde. "Pienvedēja piedzīvojumi." Trīs no Sabiles: autorizēta biogrāfija. Rīga: Dienas grāmata, 2020.

Ārējās saites 

1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Latvijas rokgrupas
Latvijas alternatīvā roka grupas
Latvijas grandžmūzikas grupas
Latvijas postgrandža grupas
Velsas princis

Velsas princis (angl. Prince of Wales, vels. Tywysog Cymru) ir troņmantnieka tituls Anglijas karalistē, bet pēc 1707. gada Apvienotajā karalistē.

Vēsture 
Sākotnēji tas bija Velsas monarha tituls (burt. "tywysog" nozīmē "vadonis", "valdnieks").

Kā vēsta leģenda, 13. gadsimta beigās karalis Edvards I, daļēji pakļāvis Velsu, sasaucis uz pārrunām velsiešu aristokrātus un piedāvājis pārtraukt karu, ja tie atzīs sevi par Anglijas troņa vasaļiem. Tie piekrituši ar noteikumu, ka par Velsas princi kļūs Velsas zemē dzimušais, kurš ne vārda neprot angliski (tai laikā, protams, franciski). Pēc vienošanās noslēgšanas Edvards I ienesis zālē savu tikko kā netālajā Karnarvonas pilī piedzimušo dēlu Edvardu, pasludinot viņu par Velsas princi: "a prince born in Wales, who did not speak a word of English".

Tituls netiek automātiski mantots, bet katru reizi to piešķir. Parasti titulu saņem monarha vecākais dēls, taču divas reizes tas ir piešķirts mazdēliem (nākamajiem Ričardam II un Džordžam III). Divas reizes pēc Velsas prinču nāves tituls piešķirts to jaunākajiem brāļiem (Henrijam VIII un Čarlzam I).

Bez tam Velsas princim pienākas Česteras grāfa tituls (Earl of Chester). Ja Velsas princis ir monarha dēls, tam pienākas vēl papildus Kornvelas hercoga tituls (Duke of Cornwall), Skotijas Rotsejas hercoga tituls (Duke of Rothesay) un virkne otršķirīgāku titulu.

Ārējās saites 

 The Prince of Wales (official website)
 Monarchy Wales - leading campaign organisation
 The Prince's Official Canadian Visit (2001)
 "Saskatchewan Honours Future King" (2001)
 The Straight Dope: How can I become Prince of Wales? 
 The Royal Family Tree of Europe
 Portrait of The Prince of Wales by David Griffiths
 Painting & Patronage
Timati

Timati (), īstajā vārdā Timurs Ildarovičs Junusovs () ir krievu dziedātājs/reperis. Viņš ir dzimis 1983. gada 15. augustā, Maskavā, bet piecus gadus viņš nodzīvoja Losandželosā. 2008. gada 14. martā uzstājās Arēnā Rīga. Līdzi viņam bija arī DJ Dlee, Mr.Black Star un Blue Maria.

Diskogrāfija 

 VIP77 (2006)
 Black Star (2006)
 The Boss (2008)

Ārējās saites 
 Fanu klubs

Krievu reperi
Maskavā dzimušie
Pieprasījuma un piedāvājuma likumi

Pieprasījuma likums ir likums, kurš nosaka to, ka pircējs vienu un to pašu preci pirks vairāk par mazāku naudas summu, nekā par lielāku naudas summu. Tas nozīmē, ka pircējs vairāk gribēs nopirkt pienu, kas maksā 30 santīmus, nekā to pašu pienu, kas maksās 50 santīmus. Pircējs vienmēr gribēs nopirkt vairāk preču, bet par tām maksāt mazāk. Dažas preces šai ziņā ir elastīgākas nekā citas. Piemēram, ja samazina cenu kurpju auklām, pircēji nepirks daudz vairāk auklu, jo šo preci pērk ļoti reti. Taču, piemēram, benzīns ir elastīgāks, jo ja tam samazina cenu, cilvēki vairāk brauc ar mašīnām. Tāpēc cenas samazināšana benzīna pieprasījumu palielinās daudz vairāk, nekā, piemēram, kurpju auklām, kur to nevarēs īpaši daudz just. 

Piedāvājuma likums nosaka to, ka ražotājs vēlas vairāk preču pārdot par augstāku cenu, nekā par zemāku cenu. Tas nozīmē, ka ražotājs, piemēram, "Limbažu piens", varētu vēlēties savu saražoto pienu pārdot nevis par 30 santīmiem, bet par 50 santīmiem. Ražotājs vienmēr vēlēsies savu preci pārdot par lielāku naudas summu, nekā par mazāku naudas summu.

Maksimālās alus cenas likums darbojas Apvienotajā Karalistē. Sākoties gada siltajai sezonai - sezonai, kad tiek dzerts vairāk alus, Anglijā par alus pudeli cena aug atbilstoši pieaugošajam pieprasījumam. Tiesa, alus cena apstājas pie tās cenas, kad cenas/patēriņa/ražošanas izmaksu attiecības nes ražotājam vislielāko peļņu. Proti - tiek meklēts tas brīdis, kad, iespējams, pat pie nedaudz samazināta pārdošanas apjoma ražotājs saņem vislielāko peļņu par visu saražoto produkciju, nevis par katru atsevišķu pārdoto pudeli.

Ekonomikas teorija
Hipātija

Hipātija, arī Aleksandrijas Hipātija (; Hypatía; ap 370.-415.), bija filozofe, astronome un matemātiķe, neoplatonisma skolas līdere Romas impērijas Ēģiptes provincē, Aleksandrijā. Viena no nedaudzajām sievietēm vēsturē, kas guvusi atzīstamus sasniegumus filozofijā un eksaktajās zinātnēs.

Tēvs Teons bija matemātiķis un astronoms.

Viņai piedēvē izteikumu: 
"Labāk ir domāt un kļūdīties, nekā nedomāt vispār. Pats briesmīgākais ir ticību pasniegt kā patiesību."

Kopā ar savu skolnieku Sinēciju piedalījusies astrolabijas pilnveidošanā, veidojusi arī zvaigžņu kartes, veikusi eksperimentus fizikā (šķidrumu blīvumu noteikšana u.c.).

415. gadā notikušajā pagānu vajāšanas vilnī, kad visā impērijā tika iznīcinātas antīkās kultūras vērtības, grauti tempļi, dedzinātas bibliotēkas un vajāti filozofi, Hipātiju kā pagāni uz ielas nogalināja kristiešu pūlis.

Zināmākie darbi 

 "Astronomijas Kanons"
 Komentārs Diofanta darba "Aritmētika" 13. nodaļai
 Ptolemeja darba "Lielais darbs" Teona komentāra redakcija
 Eiklīda darba "Elementi" Teona komentāra redakcija
 Apolonija darbu komentāri

Ārējās saites 
 Hipatija no Aleksandrijas - Vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
 Hipātijas biogrāfija
 Filozofi internetā - Hipātija
 Resursi par Hipātiju internetā
 Sievietes zinātnē
 Sievietes zinātnē
 Hypatia of Alexandria by J.J. O'Connor and E.F. Robertson 
 Par Hipātiju ABC Radio
 А. Штекли, Гипатия, дочь Теона
 К. Фили, Гипатия: жертва конфликта между старым и новым миром
 И. Сорокина. Афина по уму, Гера по осанке, Афродита по красоте
 Женщины-философы

370. gados dzimušie
415. gadā mirušie
Bizantijas cilvēki
Neoplatoniķi
Sengrieķu filozofi
Romiešu filozofi
5. gadsimta filozofi
Sengrieķu matemātiķi
Senās Grieķijas sievietes
Sengrieķu rakstnieces
Astrologi
Slepkavību upuri
Vanguard 1

Vanguard 1 (no  "avangards") bija ceturtais Zemes mākslīgais pavadonis (otrais ASV) un ir vecākais mākslīgais objekts kosmosā, lai arī tas vairs nav aktīvs. Tas arī bija pirmais kosmiskais aparāts, kurš elektroenergiju ieguva ar saules bateriju palīdzību. Tas tika projektēts Vanguard projekta ietvaros, lai izmēģinātu nesējraķeti Vanguard un pētītu kosmosa vides iedarbību uz pavadoni. Starts notika , pirms tam bija divi neveiksmīgi analoģisku pavadoņu palaišanas mēģinājumi, kuros nesējraķete avarēja.

Uzbūve 
Vanguard 1 bija alumīnija lode 152 mm diametrā ar masu 1,47 kg. Tajā bija 10 mW, 108 MHz radioraidītājs, kuram enerģiju deva dzīvsudraba-cinka baterija, ka arī 5 mW, 108,03 MHz raidītājs, kuru baroja seši saules bateriju elementi, kas piemonteti pavadoņa ārpusē. Kosmiskajam aparātam bija sešas antenas. Raidītāji tika izmantoti galvenokārt telementrijas datu iegūšanai, bet tā signālus arī izmantoja, lai noteiktu elektronu skaitu starp pavadoni un zemes stacijām. Aparātā bija arī divi termistori iekšējās temperatūras noteikšanai 16 dienu laikā, lai novērtētu siltumaizsardzības efektivitāti.

Ārējās saites 
 NSSDC Master Catalog

Vanguard
Klodzko

Klodzko (, vēsturiski arī Glāca ()) - pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz dienvidiem no Vroclavas. Atrodas Klodzko ielejā (Kotlina Kłodzka) un ir tūrisma centrs. Atšķirībā no pārējās vojevodistes daļas vēsturiski un kulturāli atrodas Bohēmijā, nevis Silēzijā, kaut arī administratīvi kopš 1763. gada ir Silēzijas sastāvdaļa. Pilsētas centrā atrodas iespaidīga viduslaiku pils.

Rakstos pilsēta pirmoreiz minēta 12. gadsimtā hronista Prāgas Kozmas rakstos kā Cladzco, kas 961. gadā esot piederējusi Sv. Adalberta tēvam Slavnīkam. Pilsēta vairākkārt nopostīta, jo bija strīdus objekts starp Bohēmiju un Poliju, bet vēlāk starp Austriju un Prūsiju. 1763. gadā tā iekļāvās Prūsijā, vēlāk Vācijā, kuras sastāvā palika līdz 1945. gadam, kad tā tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. 1945. gada maijā pilsētu centās anektēt Čehoslovākijas varas iestādes, tomēr PSRS rīkojumu dēļ tas neizdevās.

XIX gadsimta beigās Glāca (Klodzko) kļuva par populāru tūrisma centru. 1907. - 1908. gadā Glācā apcietinājumā atradās vācu kreisais politiķis Kārlis Lībknehts (Karl Liebknecht, 1871 - 1919). Pilsētas arhitektūra maz cietusi 2. pasaules kara laikā, tāpēc arī mūsdienās ir populārs tūrisma centrs.

Fotogalerija 

Lejassilēzijas vojevodistes pilsētas
Dabā

Dabā ir Latvijas Kultūras akadēmijas tradicionālās dziedāšanas grupas "Saucējas" piektais mūzikas albums. Izdots 2021. gadā Mūzikas izdevniecībā “Lauska”.

Novērtējums 
Albums "Dabā" 2022. gadā ir saņēmis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu kategorijā "Labākais tautas vai pasaules mūzikas albums".

Saturs 
Izdevums “Dabā” apkopo Latvijas Kultūras akadēmijas tradicionālās dziedāšanas grupas “Saucējas” pieredzi projektā “Tradicionālā dziedāšana dabas akustiskajā telpā”, kurā ietvertie tautasdziesmu ieraksti atklāj dziedāšanas procesu kā dziedātāju un dažādu Latvijas dabas ainavu skanisku mijiedarbību. Grupas četru gadu laikā veiktais darbs ir ietverts divos audio CD ar 60 dziesmām no visiem Latvijas novadiem. Grāmatā atrodami arī raksti par projekta īstenošanas gaitā uzkrāto pieredzi un “Saucēju” vadītājas Ivetas Tāles pētījums par dabā dziedāšanas tradīciju atspoguļojumu tautasdziesmās.

Atsauces 

Mūzikas albumi
Tautas mūzikas albumi
Tautas mūzika
Tradīcijas
Albī

Albī () ir pilsēta Francijas dienvidos, Oksitānijas reģionā. Pilsēta atrodas pie Tarnas upes, 85 kilometrus uz ziemeļiemaustrumiem no Tulūzas. Pilsētas platība ir 44,26 km2, un 2008. gadā pilsētas teritorijā dzīvoja 51 199 iedzīvotāji

Albī ir saglabājusi savu bagāto arhitektūras mantojumu jau vairāku gadsimtu garumā. Bieži tiek veikti restaurācijas darbi vecajām ēkām, lai uzlabotu to izskatu un saglabātu arhitektūras mantojumu nākamajām paaudzēm.

2010. gadā teritoriju ap katedrāli, kura ir celta 13. gadsimtā dienvid gotikas stilā, veco pilsētas tiltu, Sant Salvi ceturksni un ceturkšņa baznīcu iekļāva UNESCO pasaules mantojuma sarakstā. Tie visi ir būvēti vienotā stilā, to izskats nav mainijies jau vairākus gadsimtus no viduslaikiem līdz mūsdienām.

Ģeogrāfija 
Pilsētā ir nedaudz mazāk par 50 000 iedzīvotāju, pilsētas aglomerācijas iedzīvotāju skaits sasniedz 80 000. Albī atrodas 80 kilometru attālumā uz ziemeļaustrumiem no Tulūzas. Cauri Albī tek Tarnas upe.

Vēsture 
Jau romiešu laikos pie Tarnas upes tika dibināta pilsēta — Civitas Albiensium. 843. gadā par pilsētas pārvaldnieku kļuva Kārlis Plikgalvis. Albī pilsētā viduslaikos izplatītījās ķecerība, vietējā kataru grupa ir iegājusi vēsturē ar nosaukumu "Albiģieši". Albiģiešu karos 1209-1229 pilsēta tika gandrīz pilnībā iznīcināta. 1678. gadā pilsēta kļuva par Ercbīskapa sēdekli, bet kopš 1790. gada tā ir Tarnas departamenta prefektūra.

Oksitānijas pilsētas
Zombkovice Slonske

Zombkovice Slonske (), agrāk Frankešteina Silēzijā () ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz ziemeļaustrumiem no Klodzko, Bardzes kalnos. Pilsdrupas, rātsnams, pilsētas aizsardzības mūru atliekas. Saponita atradnes.

Pilsēta dibināta 13. gadsimtā pēc mongoļu iebrukuma. Līdz 1945. gadam tā ietilpa Vācijā. Pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet vācu iedzīvotāji padzīti.

Lejassilēzijas vojevodistes pilsētas
Mārupe

Mārupe ir pilsēta un administratīvais centrs Mārupes novadā, kas robežojas ar Rīgas pilsētu dienvidrietumos. 2020. gadā Mārupe pēc iedzīvotāju skaita bija 13. lielākā apdzīvotā vieta Latvijā. 2021. gada administratīvi teritoriālajā reformā Mārupei no 2022. gada 1. jūlija piešķirtas pilsētas tiesības.

Vēsture 

Mārupes teritorija sāka attīstīties 19. gadsimtā, kad valstī tika atcelta dzimtbūšana un sākās muižu zemju apgūšana. Zemes īpašnieku skaits īpaši pieauga pēc 1920. gada agrārās reformas un pirms Otrā pasaules kara Mārupes pagasts bija mazākais, bet visblīvāk apdzīvotais Rīgas apriņķī.

Infrastruktūra 

Mārupē atrodas novada administratīvais centrs — Mārupes novada Dome, kā arī novada kultūras nams, Mārupes Valsts ģimnāzija un divi bērnudārzi — "Lienīte" un "Zeltrīti". 2017. gada janvārī tika atklāta arī Mārupes ledus halle.

Pilsētai raksturīga blīva individuālo māju apbūve, jaunie ciemati (Mārasciems, Sēļi), uz robežas ar Tīraines ciemu — daudzdzīvokļu namu apbūve (Vecozolu nami ap Zeltrītu ielu, Spulgu nami ap Zemturu un Mazo Spulgu ielu). Par atpazīstamības objektu kļuvis arī vietējais ūdenstornis.

Ģeogrāfija 

Atrodas Viduslatvijas zemienes Rīgavas līdzenumā. Cauri pilsētai tek Mārupīte, ar ko arī saistāma pilsētas nosaukuma izcelšanās. Vidējā gaisa temperatūra janvārī ir −5 °C, jūlijā — +17 °C. Nokrišņu daudzums 700 mm gadā, bezsala perioda vidējais ilgums ap 150 dienām.

Mārupes pilsēta ļoti cieši saistīta ar Rīgas pilsētu un faktiski ir saplūdusi ar to, tāpat kā ar kaimiņu ciematu Tīraini. Cauri Mārupei ved autoceļš Rīga-Jaunmārupe (P132), 2 km uz austrumiem — Tīraines stacija uz Rīgas—Jelgavas dzelzceļa.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Saimniecība 
Lielākie Mārupē reģistrētie uzņēmumi pēc apgrozījuma 2020. gadā bija autopārvadātāju firma "Kreiss", auto detaļu tirgotājs "Inter Cars Latvija", datoru vairumtirgotājs "Also Latvia", elektrisko iekārtu un datoru vairumtirgotājs "MoonCom".

Attēli

Atsauces

Ārējās saites 
 Mārupes pašvaldības vietne
Leona Luisa

Leona Luīze Luisa (; dzimusi , Londonā, Lielbritānijā) ir angļu dziedātāja.

2006. gadā viņa kļuva par Lielbritānijas talantu konkursa "X Faktors" 3. sezonas uzvarētāju, kas palīdzēja viņai kļūt populārai savā valstī. Viņas uzreiz pēc uzvaras konkursā izdotais singls "A Moment Like This" sasniedza 1. vietu Lielbritānijas singlu topā. 2007. gada novembrī izdotais Luisas debijas albums "Spirit" kļuva par visātrāk pārdoto debijas albumu Lielbritānijas un Īrijas mūzikas vēsturē. Tā singls "Bleeding Love" kļuva par 2007. gada Lielbritānijas pārdotāko singlu. Dziesma sasniedza pirmo vietu Lielbritānijā, ASV, Īrijā, Vācijā, Austrālijā, Itālijā, Nīderlandē, Latvijā, Apvienotajā pasaules topā, kā arī vairākās citās valstīs.

Diskogrāfija 
 Spirit (2007)
 Echo (2009)

Singli

2000. gadi

2010. gadi

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

1985. gadā dzimušie
Londonā dzimušie
Angļu dziedātāji
Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika

Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika bija porcelāna un fajansa trauku fabrika, kas atradās Maskavas ielā 257 Rīgā. 
Pēc 2010. gada ražošana fabrikas teritorijā bija pilnīgi pārtraukta, 2013.-2014. gadā visas rūpnīcas ēkas tika nojauktas.

Vēsture 

 
Kuzņecova porcelāna un fajansa fabrika Rīgā tika dibināta 1841. gadā kā S. T. Kuzņecova rūpnīca (), bet par oficiālo uzņēmuma dibināšanas datumu Krievijā uzskatīja 1812. gadu, kad vecticībnieki Kuzņecovi Gžeļā (Гжель) pie Maskavas nodibināja savu pirmo uzņēmumu. Rīgas fabrikā ražoja pusfajansa, bet no 1851. gada arī porcelāna izstrādājumus. 1864. gadā pēc Sidora Kuzņecova nāves uzņēmuma vadību pārņēma viņa dēls Matvejs Kuzņecovs. 1872. gadā Matvejs Kuzņecovs nomainīja sabiedrības nosaukumu uz M. S. Kuzņecova sabiedrība. Izejvielas Rīgas fabrikai nāca no Krievijas Impērijas iekšējām guberņām, kā arī no Vācijas, Holandes, Francijas, Skandināvijas, ogles — no Anglijas. Daļa gatavās produkcijas tika pārdota vietējā tirgū un citās Krievijas Impērijas guberņās, pārējā produkcija tika eksportēta uz Angliju, Holandi un citām valstīm.

1887. gadā Matvejs Kuzņecovs vēlreiz mainīja sava uzņēmuma nosaukumu, nodibinot "M. S.Kuzņecova sabiedrības porcelāna un fajansa fabriku". No 1889. gada fabrika piederēja M. S. Kuzņecova sabiedrībai (Товарищество производства фарфоровых и фаянсовых изделий М. С. Кузнецова), kurai piederēja arī lielas rūpnīcas Duļevā (Дулево), Novgorodā un Verbilkos (Вербилки).  1887. gadā Matvejs vēlreiz mainīja uzņēmuma nosaukumu, nodibinot M. S. Kuzņecova sabiedrības porcelāna un fajansa fabriku. 1908. gadā fabrikā tika izgatavoti vairāk kā 22,3 miljoni keramikas izstrādājumu, no tiem 11,4 miljoni bija porcelāna, 3,7 miljoni fajansa un 7,1 miljons pusfajansa trauku. 1913. gadā Rīgas fabrikā strādāja 2650 cilvēki.

Pirmā pasaules kara frontei tuvojoties Rīgai 1915. gadā fabrikas iekārtas 140 vagonos evakuēja uz Krieviju. Pēc kara 1920. gados ražošana fabrikā atjaunojās, no 1922. gada tā piederēja akciju sabiedrībai "M. S. Kuzņecovs". 1932. gadā daļu akciju Kuzņecovi pārdeva Mārtiņam Kalniņam un ievēlēja viņu par akciju sabiedrības M. S.Kuzņecovs valdes priekšsēdētāju. 1935. gadu akciju sabiedrība beidza ar 10 tūkstošu latu peļņu. 1935. gadā Latvijas sūtnis Briselē uzdāvināja Beļģijas karalim Kuzņecovu fabrikā izgatavoto (pēc Romana Sutas skicēm) kafijas servīzi.
1940. gadā fabrika tika nacionalizēta un pārdēvēta par Rīgas keramikas fabriku, 1963. gadā tika iekļauta Rīgas porcelāna un fajansa rūpnīcā. 1968. gadā to pārdēvēja par Rīgas porcelāna rūpnīcu.

1991. gadā to sadalīja Latvijas un Šveices kopuzņēmumā Latvpotik un a/s Rīgas porcelāns. Vēlāk rūpnīca saimniekoja a/s "Latelektrokeramika" (likvidēta 2010. gadā).

No 2013. līdz 2014. gadam visas rūpnīcas ēkas, izņemot skursteņus, tika pilnībā nojauktas, lai to vietā uzbūvētu tirdzniecības un izpriecu centru "Akropole".

Atsauces

Ārējās saites 
 Kuzņecovi un rūpnīca

Ķengarags
Porcelāna un fajansa rūpnīcas un darbnīcas
Varjagi

Varjagi (, , senaustrumslāvu: варяже, варязи) bija sengrieķu un senkrievu valodā dots nosaukums skandināvu vikingiem, kuri kopš 8. gadsimta kuģoja pa Daugavu, Dņepru, Volgu un Donu, lai no Baltijas jūras nokļūtu Melnajā jūrā vai Kaspijas jūrā, izveidojot tirdzniecības ceļu no varjagiem uz grieķiem. Varjagi bija Kijevas Krievzemes valstiskuma veidotāji (no 9. līdz 12. gadsimtam), bet vēlāk kā kara algotņi dienēja Austrumromas impērijā (no 11. līdz 13. gadsimtam).

Atsauces

Ārējās saites 

Vikingi
Kijevas Krievzeme
Reinhards Slenska

Reinhards Slenska (, dzimis ) ir vācu luterāņu mācītājs, teologs un akadēmisks darbinieks. Dzimis Kaselē, mācītāja ģimenē. Studējis Marburgā, Tībingenē, Heidelbergā un Parīzē pie ievērojamiem teologiem - Rūdolfa Bultmaņa, Gerharda Ebelinga, Pētera Brunnera un Edmunda Šlinka. Akadēmiskā darbība Heidelbergā, Bernē un Erlangenē saistīta ar dogmatisko/sistemātisko teoloģiju un ētiku. Ordinēts 1959. gadā. Līdz emeritūrai pildījis Erlangenes universitātes teoloģijas fakultātes dekāna pienākumus.

1996. gadā uzaicināts kalpot Latvijas evaņģēliski luteriskajā baznīcā par teoloģiskās augstskolas - Lutera akadēmijas - rektoru un mācībspēku. Pildījis rektora pienākumus līdz 2005. gada vasarai. Lekciju temati: Dogmatika/sistemātika, Romiešu vēstules eksegēze, Mārtiņa Lutera dzīve un darbi, Ētika, Filozofijas ievads teologiem. Bijis biežs viesmācītājs daudzās Latvijas draudzēs, piedalījies zinātniskās konferencēs un vadījis dažādas izglītojošas un akadēmiskas diskusijas. Arvien uztur ciešu saikni ar Latvijas evaņģēliski luterisko baznīcu.

Daudzu grāmatu un rakstu autors.

Pašlaik uzturas Erlangenē (Vācijā). Precējies ar Gīzelu Slensku.

Atsauces 
 Slenska Reinhards. Baznīcas teoloģiskā atbildība, Pamati, Kritēriji, Robežas [Kirchliche Entscheidung in theologischer Verantwortung, Grundlagen. Kriterien. Grenzen.]. — Rīga: Luterisma mantojuma fonds, 2003. — p.352
 Slenska Reinhards. Jēzus Kalna sprediķis [Die Bergpredigt Jesu]. — Rīga: Luterisma mantojuma fonds, 2000. — p.140

1931. gadā dzimušie
Vācijas luterāņu garīdznieki
Vācijas teologi
Luterāņu teologi
2008.—2009. gada LHL sezona

Latvijas hokeja līga 2008-09 bija 18. Latvijas hokeja līgas sezona pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas. 

Sezonā līgas regulārajā sezonā nespēlēja četri iepriekšējās sezonas klubi: HK Rīga 2000, HK Liepājas Metalurgs, ASK/Ogre un DHK Latgale. Klubi spēlēja Baltkrievijas Ekstralīgā, un līgai pievienojās vienīgi tās izslēgšanas kārtā.

Komandas

Regulārajā sezonā 
  SK LSPA/Rīga
  SC Energija
  Rīgas "Concept"
  HS Rīgas "Prizma/Hanza"
  HK Liepājas Metalurgs-2
  DHK Latgale-2
  HK Ozolnieki/Monarhs
  SK Rīga 18

Tikai izslēgšanas spēlēs 
  HK Rīga 2000
  HK Liepājas Metalurgs
  ASK/Ogre
  DHK Latgale

Regulārā sezona

Turnīra tabula

Rezultatīvākie spēlētāji

Labākie vārtsargi

Izslēgšanas kārta

Apbalvojumi 
LHF mediju simboliskā izlase:
 Dmitrijs Žabotinskis (HK Liepājas Metalurgs)
 Vents Feldmanis (HK Liepājas Metalurgs)
 Edgars Adamovičs (ASK/Ogre)
 Aleksandrs Kerčs (ASK/Ogre) 
 Andrejs Ignatovičs (ASK/Ogre)
 Edijs Brahmanis (HK Liepājas Metalurgs)

Atsauces 

2008. gads sportā
2009. gads sportā
Latvijas čempionāts hokejā
Meža vizbulis

Meža vizbulis, Daugavas vizbulis jeb Daugavas anemone () ir daudzgadīgs gundegu dzimtas lakstaugs. Tas ir lielākais no Latvijā sastopamajiem vizbuļiem.

Raksturojums 

Augums neliels 15—20 cm. Saknenis ir spēcīgi attīstīts, brūngani melns, novietots vertikāli vai slīpi. Stumbrs stāvs, biezi noklāts ar sīkiem matiņiem. Apakšējās lapas ir staraini dalītas. Lapu abas puses klātas ar matiņiem. Augšlapas ir ar dalītām plātnēm. Parasti ir viens balts zieds stublāja augšdaļā, retāk divi ziedi. Zieda lielums 4—6 cm. Apziednī parasti ir 5 lapas. Zied maijā, jūnijā. Dažreiz uzzied otrreiz rudenī.

Latvijā ir izplatīts reti, sastopams valsts centrālajā un austrumu daļā. Aug saulainās nogāzēs, skrajos skujkoku mežos, krūmājos. Apstādījumos stāda kā krāšņumaugu.

Augs ir aizsargājams. Iekļauts Latvijas Sarkanajā grāmatā. Latvijas Botāniķu biedrība meža vizbuli izvēlējās par 2012. gada augu.

Atsauces 

 

Latvijas gada augs
Krāšņumaugi
Ararats

Ararats (), arī Agridags ( — ‘Sāpes kalns’) vai Masiss () ir augstākais reljefa punkts Turcijā un sasniedz 5165 m virs jūras līmeņa. Tam ir divas virsotnes: Lielais Ararats (5165 metri) un Mazais Ararats (3896 metri). Lielākā kalna daļa (65%) atrodas Īgdiras ilā, bet pārējā daļa (35%) un augstākais punkts — Āgri ilā. 16 km uz austrumiem no kalna ir Turcijas robeža ar Irānu un 32 km uz ziemeļiem — ar Armēniju. Kalns savulaik bija attēlots Armēnijas PSR ģerbonī.

Pirmā uzkāpšana 

Pēc Krievijas impērijas uzvaras krievu—turku karā tās valdība nosūtīja Tērbatas Universitātes fizikas profesoru Frīdrihu Parotu pētnieciskā ekspedīcijā uz iekaroto Armēnijas daļu. 1829. gada 9. oktobrī (27. septembrī pēc vecā stila) viņš kopā ar Armēņu baznīcas pilnvaroto pavadoni Hačaturu Abovjanu sasniedza Lielā Ararata kalna virsotni, kur uzstādīja koka krustu, bet 8. novembrī — Mazā Ararata virsotni.

Ārējās saites 

 NASA Earth Observatory 
 Globālā vulkānu programma, lapa par Araratu.

Turcijas kalni
Turcijas vulkāni
Armēnijas nacionālie simboli
Agri ils
Īgdiras ils
Rāvas gundega

Rāvas gundega (Ranunculus flammula) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.

Raksturojums 
Augums neliels līdz vidējs 10 — 50 cm. Stumbrs pacilās vai gulošs. Mezglu vietās sakņojas. Apakšējās lapas eliptiskas, garā kātā. Augstāk lapas lancetiskas vai lineāri lancetiskas. Lapu garums 3 — 7 cm, platums 0,3 — 1,5 cm. Ziedi ir pa vienam. Ziedi dzelteni, lielums 1 — 1,5 cm. Vainaglapas apmēram divreiz garākas par kauslapām. Zied no jūnija līdz septembrim. Augļi — riekstiņi, kaili.

Izplatība 
Suga sastopama Eiropā (izņemot ziemeļdaļu), Ziemeļamerikā un Rietumāzijā. 
Latvijā ir izplatīts visā valsts teritorijā. Aug pārmitrās pļavās, aizaugušos grāvjos, mitrās un atklātās vietās mežos.
Villainā gundega

Villainā gundega (Ranunculus lanuginosus) ir daudzgadīgs Gundegu dzimtas lakstaugs.

Raksturojums 
Augums vidējs līdz liels 30 — 90 cm. Stumbrs un lapas klātas blīviem matiņiem. Stumbrs stāvs, zarojas. Apakšējām lapām ir garš kāts, augšējām īss vai tās ir sēdošas. Lapas staraini šķeltas vai daivainas. Ziedi zeltaini dzelteni, lielums 1 — 1,5 cm. Kauslapas horizontālas, divreiz īsākas par vainaglapām. Zied maijā, jūnijā. Augļi — riekstiņi kopauglī. Riekstiņi kaili ar garu ieritinātu knābīti.

Izplatība 
Suga sastopama Eiropas vidienā. 
Latvijā ir izplatīts reti. Sastopams Latvijas dienviddaļā. Aug upes krastu gravās, jauktos mežos.

Izmantošana 
Augs ir aizsargājams. Ietilpst īpaši aizsargājamo sugu sarakstā

Atsauces
Oborņiki Slonski

Oborniki Slonski (, vēsturiski arī Obernigka () ir pilsēta Polijas dienvidrietumos, Lejassilēzijas vojevodistē uz rietumiem no Tšebņicas.

No 18. gadsimta astoņdesmitajiem gadiem Obernigka (Oborņiki Slonski) attīstījās kā kūrortpilsēta.

Līdz 1945. gadam pilsēta ietilpa Vācijā, bet, pamatojoties uz Potsdamas konferences lēmumiem, pilsēta tika piešķirta Polijai, bet pilsētas vācu iedzīvotāji padzīti.

Polijas prezidenta Broņislava Komorovska (Bronisław Komorowski, 1952 - ) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē dzimis vācu izcelsmes krievu feldmaršals Ivans Dibičs-Zabalkanskis (Иван Дибич-Забалканский, 1785 - 1831).

Lejassilēzijas vojevodistes pilsētas
Samoāņu valoda

Samoāņu valoda ir austronēziešu saimes valoda, Samoa un Amerikāņu Samoa valsts valoda. Apmēram puse no 370 tūkstošiem samoāņu valodas pratēju dzīvo Samoa salās. Jaunzēlandē samoāņi ir trešā lielākā etniskā grupa aiz eiropiešiem un maoriem, un pēc 2001. gada datiem samoāņu valodu prata 81 tūkstoši cilvēku. Ievērojamas samoāņu diasporas mīt arī Austrālijā (22 tūkstoši) un ASV.

Rakstība 

Samoāņu alfabēts sastāv no 15 burtiem, kuriem svešvārdos papildus tiek lietoti 3 burti (H, K, R):

Ārējās saites 

 Ethnologue par samoāņu valodu
 Samoāņu-angļu vārdnīca
 Samoāņu-angļu un angļu-samoāņu vārdnīcas
 Omniglot.com par samoāņu valodu

Polinēziešu valodas
Amerikāņu Samoa valodas
Samoa valodas
Dzejoļa analīze

Dzejoļa analīze ir filoloģijas disciplīna, kas paredz daudzveidīgu dotā teksta analīzi. Dzejoļa analīze var būt dažādu formu: zinātniskā vai brīvā stila (eseja). Dzejas analīzes pamatuzdevums ir atklāt, kā teksts ir veidots, no kā tas sastāv, kā tas rada katarsi, tā vēsturi un vietu tajā.

Dzejas analīzes mērķi 

Dzejas analīzei var būt dažādi mērķi. Piemēram, skolotājs pielieto dzejoļa analīzi, lai skolēni labāk apzinātos, kā dzejolis sasniedz savus mērķus, dzejnieks analizē dzeju, lai pilnveidotu pats savas prasmes, savukārt lasītājs - lai atklātu visu, ko dzejolis piedāvā un tādējādi gūtu lielāku izpratni par dzejoli.

Dzejoļa analīze ir:

 dzejoļa motīva nosaukšana un raksturošana.
 dzejoļa liriskā Es pārdzīvojumu raksturošana.
 dzejoļa kompozīciju, panta formu un pantmēra raksturošana.
 dzejoļa tēlu raksturošana.
 dzejolī izmantoto mākslinieciskās izteiksmes līdzekļu raksturošana.
 dzejolī paustā pārdzīvojuma aktualitātes raksturošana.
 dzejoļa audiālā zīmējuma noteikšana. 
 dzejoļa nozīme kultūrvēsturiskā laikmeta konteksta.

Ārējās saites 
 Mairas Asares dzejoļu strukturālā analīze

Literatūrzinātne
Kārlsbādes alu nacionālais parks

{| class="infobox vcard" style="width:275px; font-size:90%; line-height:1.40em; text-align:left; background-color:#F9F9F9; border: 1px solid #D9D9D9;"
|-
| colspan=2 bgcolor=#d3daed align=center | <big>Kārlsbādes alu nacionālais parksCarlsbad Caverns National Park</big>
|-
| colspan=2 align=center | Viena no alām Kārlsbādes nacionālajā parkā.
|-
| colspan=2 align=center | 

Karlsbādes alu nacionālā parka atrašanās vietaASV teritorijā norādīta ar sarkano punktu
|-
| width=40% | Dibināts || 
|-
| Atrašānās vieta ||  Edijas apgabals, Ņūmeksikas štats
|-
| Tuvākā pilsēta || Kārlsbāde
|-
| Platība || 189,2571 km²
|-
| Apmeklētāji || 407 367 gadā (2006. gadā)
|-
| Pārvaldītājs || Nacionālais parku dienests
|}Kārlsbādes alu nacionālais parks' ir nacionālais parks, kurš atrodas Amerikas Savienotajās Valstīs, Ņūmeksikas štata dienvidaustrumos Gvadelupas kalnos. Apmeklētāji var doties pārgājienā nokļūstot alās caur tās dabisko ieeju vai arī var izmantot liftu, lai nokļūtu tieši centrā sabiedrībai pieejamajai daļai.

Aptuveni divas trešdaļas no parka teritorijas ir tuksnešains apgabals, kas nodrošina dabas saglabāšanu.

Visvairāk apmeklētāji parasti ierodas karā kritušo piemiņas dienā un 4. jūlijā, kas ir ASV Neatkarības diena. Parkā var nokļūt pa šoseju 62/180 aptuveni 29 kilometrus uz dienvidrietumiem no Kārlsbādes pilsētas. Parks ir iesaistījies arī Jauno reindžeru programmā (Junior Ranger Program).

 Sikspārņi 
Parka teritorijā dzīvo aptuveni 16 sikspārņu sugas, no kuriem visvairāk it kā esot Tadarida brasiliensis'' sugas pārstāvji. Tiek uzskatīts, ka to skaits šajā teritorijā ir ap astoņiem miljoniem, lai gan precīzs skaits nav zināms. Vairāki pētnieki sauc stipri atšķirīgus skaitļus. Toties pētnieku komanda no Bostonas universitātes apgalvo, ka šeit nekad nav bijuši šīs sugas pārstāvji.

Atsauces 

ASV nacionālie parki
Alas
Turaidas evaņģēliski luteriskā baznīca

Turaidas baznīca ir luterāņu baznīca Turaidā, Siguldā. Tā atrodas Baznīckalnā, kas ir sena kapsētas vieta, kur kristītos lībiešus un draudzes locekļus apglabāja no 13. gadsimta līdz pat 1772. gadam, kad Krievijas ķeizariene Katrīna II aizliedza apbedīt mirušos baznīcas tuvumā.

Vēsture 
Vecākās rakstītās ziņas par baznīcu Turaidā ir atrodamas 1582. gada revīzijas aktā, kurā minēts, ka Turaidas pils priekšā atrodas baznīca. Iespējams, ka Livonijas kara laikā tā tikusi nodedzināta un 1619. gadā uzcelta jauna koka baznīca. 1739. gada vizitācijā norādīts, ka baznīca esot veca, tādēļ nepieciešama jauna baznīca.

Tagadējā Turaidas koka baznīca celta 1750. gadā. Tā ir viena no senākajām lauku amatnieku celtajām baznīcām Latvijā. Barokālais zvanu tornītis uzcelts 1808. gadā. Līdz tam zvans bijis iekārts baļķos baznīcas ārpusē. Baznīcas interjers šobrīd ir saglabāts tāds, kāds tas bija 18. gadsimtā. Baznīcas altāris izgatavots 18. gadsimta vidū, tāpat arī kungu soli un mazie soliņi, kuros, pēc baroka parauga veidotajos rotājumos, izpaužas tautas ornamentācijas tradīcijas. Altārglezna "Golgāta" ir nezināma 17. gadsimta mākslinieka darbs. Baznīcas interjeru 1926. gadā papildināja jauna altārglezna „Jēzus Ģetzemanes dārzā”, kuru vairāku līdzīgu altārgleznu-kopiju autors mākslinieks Jānis (K.I.) Šēnbergs darinājis 1920. gados pēc mākslinieka H. Hofmaņa Ņujorkā esošā Riversaidas oriģināla
.

Kopš 17. gadsimta Turaidas baznīca bija apvienotās Lēdurgas-Turaidas draudzes filiālbaznīca, kurā mācītājs ieradās tikai katrā trešajā svētdienā. Šobrīd dievkalpojumi notiek divas reizes mēnesī un svētkos.

Atsauces

Ārējās saites 
 Baznīca Turaidas muzeja mājaslapā
 Turaidas baznīcas draudze
 Turaidas baznīca - Lodveida panorama

Luterāņu baznīcas Latvijā
Sigulda
Tokelau

Tokelau ir Jaunzēlandes teritorija Klusā okeāna dienvidu daļā, kas aizņem trīs no četriem Tokelau salu atoliem: Atafu, Fakaofo un Nukunonu. Salu kopējā platība ir 10 kvadrātkilometri un tajās dzīvo ap 1400 iedzīvotāju. Tokelau atrodas uz ziemeļiem no Kiribati, uz austrumiem no Kuka salas, uz dienvidiem no Samoa un uz rietumiem no Tuvalu.

Līdz 1976. gadam Tokelau oficiālais nosaukums bija Tokelau salas. Tokelau teritorija bieži ir gribējusi atdalīties no Jaunzēlandes, bet iedzīvotāju atbalsta trūkuma dēļ tas nav izdevies.

2012. gadā Tokelau kļuva par pirmo teritoriju pasaulē, kuras elektrības patēriņu pilnībā nodrošina saules enerģija.

Atsauces 

Okeānija
Polinēzija
Jaunzēlandes atkarīgās teritorijas
Ploteris

Ploteris () ir īpašs printeris, kas paredzēts datu izvadei no datora attēlu veidā. Attēls tiek veidots no līniju fragmentiem, zīmējot tos uz papīra vai nu ar tinti, vai ar elektrostatisku lādiņu un tonera palīdzību. Ploterus parasti izmanto datorizētas projektēšanas sistēmās un prezentēšanas grafiku sagatavošanai.

Atsauces 

 
Printeri
SKS 17. ekspedīcija

SKS 17. ekspedīcija (;  jeb ISS-17) bija Krievijas un ASV rīkota kosmonautu ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS). Kosmosa kuģis Sojuz TMA-12 startēja  11:16 UTC. Stacijai tas pieslēdzās .

2008. gada maijā misijas STS-124 laikā ar kosmoplānu Discovery stacijā ieradās Gregorijs Čemitofs, kurš nomainīja Geretu Reismenu.

Nākamās apkalpes kosmosa kuģis Sojuz TMA-13  saslēdzās ar staciju.  notika oficiāla stacijas vadības nodošana jaunajai komandai.

Apkalpe

Pirmā daļa (2008. gada aprīlis — jūnijs) 
 Sergejs Volkovs (Сергей Александрович Волков) komandieris, 
 Oļegs Konoņenko (Олег Дмитриевич Кононенко) lidojuma inženieris, 
 Gerets Reismens (Garrett Reisman) lidojuma inženieris ¹

Otrā daļa (2008. gada jūnijs — oktobris) 
 Sergejs Volkovs
 Oļegs Konoņenko
 Gregorijs Čemitofs (Gregory Chamitof) lidojuma inženieris

Rezerves apkalpe 
 Maksims Surajevs komandieris, Krievija
 Oļegs Skripočka lidojuma inženieris, Krievija
 Timotijs Kopra lidojuma inženieris, ASV (Čemitofa aizvietošanai)
 Nikole Stota lidojuma inženieris, ASV (Magnusai)

Atsauces

Ārējās saites 
 NASA mājas lapā

17