joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dreiliņa muiža

Dreiliņa muiža () jeb Krēmeru Dreiliņu muiža bija muiža Daugavas krastā Lejas Podragā Voleru apkaimē, kur pēc Otrā pasaules kara mākslīgi izveidoja līci ar rūpniecisko zonu, kur tagad atrodas AS "Krēmeri" un citi mazāki rūpniecības uzņēmumi. Muižas ēkas  līdz mūsdienām nav saglabājušās. Krēmerus no Beķermuižas atdala Beķera grāvis, kas tek paralēli Daugavai.

Vēsture 
Pēc Livonijas ordeņa likvidācijas Daugavas lejteces kreiso krastu līdz 1630. gadam pārvaldīja Kurzemes un Zemgales hercogi, pēc tam tā bija Zviedru Vidzemes Rīgas apriņķa Daugavgrīvas draudzes novadā. Muiža nosaukta Rīgas birģermeistara M. Dreiliņa (Dreiling, 1623-1682) vārdā. 19. gadsimta beigās Dreiliņa muiža un Lejas Podrags atradās Bolderājas pagasta teritorijā un vietējie iedzīvotāji pamatā nodarbojās ar zvejniecību un strādāja ostā. Muižai piederējušās Straupes un Žubura mājas. 

Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam.
1924. gadā agrākās Dreiliņa muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās. Mūsdienās muižas teritorijā atrodas senatnīga izskata neliela koka dzīvojamā ēka. 

1992. gadā tika izveidots valsts nozīmes dabas liegums "Krēmeri" ar mērķi saglabāt un aizsargāt putniem nozīmīgu ligzdošanas vietu.

Atsauces 

Muižas Rīgā
Kurzemes rajons
Jānis Juškēvičs

Jānis Juškēvičs, arī Jans Juškēvičs (1886—1961) bija latviešu vēsturnieks un rakstnieks. Neilgu laiku bijis menonītu mācītājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1886. gada 14. jūlijā Rīgā amatnieka ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā. Iestājās Krievijas impērijas armijā, piedalījās Krievijas—Japānas karā, ievainots.
Pēc atgriešanās dzimtenē pievērsās publicistikai un vēsturei. Pirmā publikācija 1910. gadā "Kaujas tēlojums no japāņu kara", 1911. gadā publicēja pētījumu par prūšu melno huzāru iznīcināšanu Olaines pagasta Tīreļos 1812. gada kara laikā.

Studēja Rīgas Herdera institūta filoloģijas nodaļā, pēc tā beigšanas strādāja par Rīgas pilsētas arhivāru, no 1929. gada par Pieminekļu valdes darbinieku. Pētīja Zviedrijas, Nīderlandes un Vācijas arhīvus.
Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, vēlāk uz uz ASV, kur dzīvoja Linkolnā, Nebraskas štatā.
Miris 1961. gadā.

Darbi 
 Jonck'a latviešu kabatas vārdnīcas 1. daļa: vācu-latviešu. Sastādījis J. Juškēvics. Teil 1. deutsch-lettisch, herausgegeben von J. Juszkiewicz. Rīga: Jonck & Polievski [1927]
 Koknese. Izglītības Ministrijas Mēnešraksts, 1927. 7/8, 39.—43. lpp.
 Kurzemes hercogi un viņu laikmets. Sērija "Jaunais Zinātnieks". Rīga: Valters un Rapa, 1935. — 77 lpp.
 Vecā Rīga. Sērija "Jaunais Zinātnieks". Rīga: Valters un Rapa, 1936. (atkārtots izdevums 1994)
 Hercoga Jēkaba laikmets Kurzemē. Rīga: Valstpapīru spiestuve, 1931. (atkārtots izdevums 1993)
 Kauja pie Saules 22. septembrī 1236. gadā. Aizsargs. 1926. 140.—143. lpp.
 Daugavgrīva no 13. līdz 20. gadsimtam. No: Krasta artilērijas pulks. Daugavgrīva. Rīga: Krasta artilērijas pulks, 1938. 53.—168. lpp.
 Nocietinājumu sistēmas pie seniem kuršiem, zemgaļiem un sēļiem. Aizsargs. 1927. Nr. 7, 8/9.
 Vikingu laikmets Baltijas jūrā. "Latvijas Kareivis" 1926. Nr. 282, 286.
 Kuldīgas vēstures hronika. Aizsargs Nr.5/6, 1933. 246. lpp.
 Zobens pār Rīgu: vēsturisks romāns. Linkolna: Vaidava, 1966.

Atsauces 

Latviešu vēsturnieki
ASV latvieši
FC Astana

Futbola klubs «Astana» (), starptautiski pazīstams kā FC Astana vai vienkārši Astana, ir profesionāls futbola klubs no Astanas. Tas spēlē Kazahstānas Premjerlīgā, kas ir augstākā līga valstī. Klubs mājas spēles kopš 2009. gada sezonas vidus aizvada Astana Arena stadionā ar 30 000 skatītāju ietilpību. Kluba krāsas, kas parādās tā emblēmā un formas tērpā, ir debeszila un dzeltena. Klubs dibināts 2009. gadā kā Lokomotiv Astana, bet 2011. gadā nosaukums mainīts uz «Astana». Klubs ir daļa no Astanas prezidentālā sporta kluba, kas ir Astanas galveno sporta komandu asociācija, ko atbalsta valsts investīciju fonds Samruk-Kazyna.

Klubs savā īsajā pastāvēšanas vēsturē ieguvis sešus valsts čempiona titulus, trīs Kazahstānas kausus un četrus Kazahstānas superkausus. 2015. gadā «Astana» kvalificējās UEFA Čempionu līgas grupu turnīram, kļūstot par pirmo Kazahstānas komandu ar šādu panākumu.

Sasniegumi 
 Premjer Ligasy
 Čempioni (7x): 2014, 2015, 2016, 2017, 2018, 2019, 2022
 Futbola kauss
 Kausa ieguvēji (3x): 2010, 2012, 2016
Superkauss
 Kausa ieguvēji (4x): 2011, 2015, 2018, 2019

Sezonas

Atsauces

Ārējās saites 

 

Kazahstānas futbola klubi
Lofelta muiža

Lofelta muiža, arī Lofelda muiža () bija muiža tagadējās rūpnīcas "Lignums" teritorijā Bolderājas apkaimē.

Vēsture 
1586. gadā Kurzemes hercogs Gothards Ketlers zemi Daugavas kreisajā krastā izlēņoja Zahārijam Stopijam. Zviedru Vidzemes laikā 1621. gadā  Daugavgrīvas draudzes novadā esošo muižu viņa mantinieki par 400 dālderiem ieķīlāja Karstenam Melleram, kas to pārķīlāja Pēterim Antonam Lofeldam, tā īpašums ieguva Lofelda muižas vārdu. 1780. gadā muižas zemes pievienoja Bolderājas muižai (Aahacken).

Muižas ēkas līdz mūsdienām nav saglabājušās, jo 18. gadsimtā to esot aprakusi ceļojošā kāpa.  

Līdz 1920. gada zemes reformai muiža piederēja Pēterburgas ierēdnim un diplomātam Kārlim fon Bukshēvdenam.
1924. gadā agrākās Lofelta muižas teritoriju iekļāva Rīgas pilsētas administratīvajās robežās.

Atsauces 

Muižas Rīgā
Kurzemes rajons
Saldus novada dome

Saldus novada dome, arī Saldus novada pašvaldība, ir Saldus novada pašpārvaldes augstākā iestāde, kas sastāv no 17 deputātiem, kurus ik pa 4 gadiem vēlē pašvaldību vēlēšanās. Kopš 2017. gada 20. jūnija Saldus novada domes priekšsēdētājs ir Māris Zusts no Latvijas Zaļā partija.

Domes sastāvs 

Pašreizējais Saldus domes sastāvs tika ievēlēts 2017. gada Saldus novada domes vēlēšanās.

Partijas

Deputāti

Atsauces 

Saldus novada dome
Latvijas pašvaldības
Kārlis fon Bukshēvdens

Kārlis fon Bukshēvdens ( jeb Karloss fon Bukshēvdens (Carlos Matthias Ludwig Konstantin Otto von Buxhoeveden, 1856-1935)) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas Impērijas diplomāts. Bolderājas pagasta muižu īpašnieks (Rupertshof, Dreylingshof, Bolderaa, Lofeldshof, Hapakshof, Weißenhof).

Dzīvesgājums 
Cēlies no Bukshēvdenu dzimtas. Dzimis 1856. gada 14. (2.) martā Tērbatā Sāmsalas muižnieka Kārļa fon Bukshēvdena un viņa sievas Sofijas, dzimušas Tīzenhauzenas, ģimenē. Mācījās Rīgas un Pēterburgas skolās, 1874. gadā sāka studēt tieslietas Tērbatas Universitātē, turpināja studijas Pēterburgas universitātē (1874-1878), iegūstot Cand. jur. grādu. Pēc tam strādāja Krievijas Impērijas Senāta kancelejā Pēterburgā. 1881. gadā Kazaņā salaulājās ar  Ludmilu Osokinu. No strādāja Ārlietu ministrijas Personāla departamentā, bija tā vicedirektors (1892-1897) un direktors (1897-1910), 1902. gadā iecelts par lielkņazienes Aleksandras galma štalmeistaru (шталмейстер) un valsts padomnieku.
1910. gadā iecelts par Krievijas Impērijas vēstnieku Dānijā. Pēc Oktobra revolūcijas dzīvoja Briselē, kur miris 1935. gada 4. augustā.

Viņa meita Sofija fon Bukshēvdena (1883–1956) bija pēdējās Krievijas Impērijas ķeizarienes Aleksandras Fjodorovnas galmadāma.

Atsauces 

Krievijas Impērijas diplomāti
Vācbaltieši
Dirty Deal Teatro

Dirty Deal Teatro ir nevalstisks profesionāls teātris Rīgā, kurā izrādes veido galvenokārt jaunie skatuves mākslinieki. Teātra radošie principi balstās galvenokārt latviešu oriģināldramaturģijas iestudējumos, kā arī izrādēs un projektos par sociālpolitiski aktuālām tēmām, tiek veidotas starpdisciplināras performances, norisinās darbs arī pie bērnu un jauniešu repertuāra.

Vēsture 
Teātris nodibināts 2007. gada vasarā, kad neliela domubiedru grupa nolēma teātri, kas būtu alternatīva valsts teātriem. No 2007. gada līdz 2009. gadam teātris atradās Andrejsalā, kas tolaik bija aktīvs mākslas un kultūras dzīves centrs. Šajā laika posmā tas sadarbojās ar objektu teātra grupu "Umka.lv", aizsākās sadarbība ar jaunajiem režisoriem Valteru Sīli un Mārtiņu Eihi. Kopš 2009. gada vasaras teātris atrodas Spīķeru kvartālā. Šeit savas pirmās izrādes veidojuši režisori Vladislavs Nastavševs, Jurijs Djakonovs, Elmārs Seņkovs, Dmitrijs Petrenko, Kārlis Krūmiņš, scenogrāfs Reinis Dzudzilo, dramaturgi Jānis Balodis, Rasa Bugavičute-Pēce un citi. Notiek sadarbība ar jaunajiem teātra māksliniekiem, kā arī Latvijas Kultūras akadēmijas teātra mākslas studentiem.

2013./2014. gada sezonā teātris pievērsās daudzveidīgu izrāžu veidošanai bērniem un pusaudžiem. 2014./2015. gada sezonā sadarbībā ar biedrības Ascendum bērnu kultūras projektu “Garā Pupa” tika izveidots stabils bērnu un jauniešu repertuārs “Šmulītis”. 2016./2017. gada sezonā izveidots izrāžu cikls “Jaunie pieaugušie”, lai aktuālā un laikmetīgā teātra valoā uzrunātu cilvēkus vecuma grupā no 15 līdz 24 gadiem. Līdzās teātra un dejas izrādēm Dirty Deal Teatro organizē arī citus ar skatuves mākslu saistītus pasākumus – jaunās dramaturģijas lasījumu ciklu “10 minūtes slavas”, meistardarbnīcas jaunajiem teātra profesionāļiem, viesizrādes Latvijas reģionos un ārvalstīs, dienas izrādes skolēniem, izglītojošus projektus un diskusiju ciklus par sociālpolitiskām tēmām. Kopš 2009. gada teātris rīko starptautisku mākslas festivālu “Dirty Drama” (meistarklases, lekcijas, diskusijas un prezentācijas), pievēršoties dažādām sabiedriskām un politiskām tēmām.

2009./2010. gada sezonā teātris ieguva “Spēlmaņu nakts” speciālo balvu par konsekventiem savdabīgas un novatoriskas teātra valodas meklējumiem. 2010./2011. gadā izrāde “Visi mani prezidenti” saņēma balvu kā gada latviešu autora darba iestudējums (dramaturgs Jānis Balodis). Savukārt 2011./2012.gadā Dirty Deal Teatro saņēma sešas nominācijas dažādās kategorijās. 2015./2016. gada “Spēlmaņu nakts” balvai nominētas divas izrādes kategorijā “Gada sasniegums oriģināldramaturģijā” – izrādes “Andrievs Niedra” (dramaturgs Kārlis Krūmiņš) un “Gruzona ehinokaktuss” (dramaturgi Anete Konste, Edmunds Frīdvalds un Mārcis Lācis). 2016./2017. gada “Spēlmaņu nakts” balvai nominētas izrādes “Būt nacionālistam” un “Zvērīgā mīla”.

Atsauces 

Teātri Rīgā
Dmitrijs Petrenko

Dmitrijs Petrenko (dzimis 1981. gada 1. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes latviešu teātra režisors un žurnālists.

D. Petrenko mācījies Rīgas 53. vidusskolā. 2004. gadā ieguvis bakalaura grādu komunikācijas zinātnē Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē, 2006. gadā ieguvis maģistra grādu socioloģijā. Strādājis Latvijas Televīzijas Ziņu dienestā, bijis politikas analītiķis biedrībā „Latvijas Cilvēktiesību centrs" un portāla "Politika.lv" galvenais redaktors. Pasniedzis žurnālistiku Latvijas Universitātes Sociālo zinātņu fakultātē. Bijis televīzijas raidījuma "100 g kultūras" vadītājs un redaktors. 2012. gadā beidzis Latvijas Kultūras akadēmijas Teātra režijas mākslas maģistra programmu (vadītājs Mihails Gruzdovs).

Iestudējis izrādes Dirty Deal Teatro: V. Majakovska „Mākonis biksēs" (2011), T. Manna „Tonio" (2012), S. Kozlova „Sen jau tā vajadzēja, Zaķi" (2013). Piedalījies Nacionālā teātra izrādēs: D. Harmsa „Vecene" (rež. V. Nastavševs, 2012; kompozīcija „Piemiņas diena", rež. M. Gruzdovs, 2013). Iestudējumi Dailes teātrī: R. Bugavičutes "Biedre Zariņa" (2013), J. Kļavas "Visas viņas grāmatas" (2014), A. Jugova "Čuhņas jociņi" (2015), M. Tvena "Toma Sojera piedzīvojumi" (2016).

2015. gadā nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai kategorijā "Gada mazās formas izrāde" par iestudējumu "Visas viņas grāmatas". Tajā pašā gadā saņēmis "Spēlmaņu nakts" balvu nominācijā "Gada izrāde bērniem vai pusaudžiem" par Leļļu teātrī iestudēto izrādi "Neglītais pīlēns". 2017. gadā šajā nominācijā izvirzīta D. Petrenko Leļļu teātrī iestudētā izrāde "Kaštanka".

Atsauces 

1981. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latviešu režisori
Valters fon Brauhičs

Valters Henrihs Alfrēds Hermanis fon Brauhičs (; dzimis , miris ) bija vācu ģenerālfeldmaršals Otrā pasaules kara laikā. Vērmahta virspavēlnieks (1938-1941).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1881. gada 4. oktobrī Berlīnē Prūsijas kavalērijas ģenerāļa ģimenē. Piedalījās kā štāba virsnieks Pirmajā pasaules karā. Starpkaru periodā turpināja militāro dienestu. Pēc ģenerālpulkveža Vernera fon Friča atstādināšanas kļuva Vērmahta virspavēlnieku. 

Otrā pasaules kara laikā vadīja Polijas kampaņu, iebilda Hitleram par vilcināšanos iebrukt Francijā 1939. gada novembrī. Pēc uzvaras pār Franciju 1940. gada 19. jūlijā paaugstināts par ģenerālfeldmaršalu.  

Atlaists no amata pēc zaudējuma kaujā par Maskavu 1941. gada 19. decembrī, vēlākajā kara gaitā vairs nepiedalījās.

Piesaistīts Nirnbergas procesā kā liecinieks, miris no sirdstriekas 1948. gada 18. oktobrī Hamburgā apcietinājuma laikā.

Atsauces

Ārējās saites 

Vērmahta virsnieki
Vācijas virsnieki
Berlīnē dzimušie
Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieri
Klaipēdas Universitāte

Klaipēdas Universitāte (, KU) ir 1991. gadā dibināta Lietuvas augstākā mācību iestāde.

Universitāte dibināta, apvienojot jau esošās augstākās mācību iestādes pilsētā. Studentu pilsētiņa ierīkota senās armijas kazarmās. 

Universitātē ir četras fakultātes:
Pedagoģijas un humanitāro zinātņu fakultāte
Jūrniecības un dabaszinātņu fakultāte
Sociālo zinātņu fakultāte
Medicīnas zinātņu fakultāte

Eksistē vairāki institūri un pētniecības centri.

Universitātes Lietuvā
Klaipēda
Huiyan

Huiyan (,  — "Ieskats") jeb HXMT () ir Ķīnas rentgenstaru kosmiskais teleskops. Tā ir Ķīnas pirmā orbitālā observatorija. Huiyan orbītā palaists 2017. gada jūnijā.
Projekts veidots, sadarbojoties Ķīnas Zinātnes un tehnoloģiju ministrijai, Ķīnas Zinātņu akadēmijai un Ciņhua universitātei.

Pavadoni izgatavoja Ķīnas kosmosa tehnoloģiju akadēmija uz Ziyuan 2 vizuālās izlūkošanas pavadoņu sērijas platformas bāzes. Derīgo kravu izgatavoja Ķīnas Zinātņu akadēmijas Augsto enerģiju fizikas institūts un Ciņhua universitāte.
Kosmiskajā aparātā bija uzstādīti trīs galvenie instrumenti:
 augstas enerģijas rentgenstaru teleskops (20 — 250 keV, 5100 cm²)
 vidējas enerģijas rentgenstaru teleskops (5 — 30 keV, 952 cm²)
 zemas enerģijas rentgenstaru teleskops (1 — 15 keV, 384 cm²)

Lidojuma gaita 
CBERS-4 tika palaists  03:00 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 4B no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra.

2017. gada 21. jūnijā uzņemts pirmās gaismas attēls. Pēc pārbaužu un izmēģinājuma pabeigšanas orbitālā observatorija 2018. gada 30. janvārī nodota ekspluatācijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 HXMT简介 Oficiālā vietne
 HXMT (Huiyan) Gunter Dirk Kreb

Ķīnas kosmiskie aparāti
Orbitālās observatorijas
Rūras okupācija

Rūras okupācija bija Francijas mēģinājums piespiest Pirmajā pasaules karā sakauto Vāciju pildīti Versaļas miera līguma noteikumus un veikt reparāciju maksājumus noteiktajā apjomā. Rūras apgabala okupācija ilga no 1923. gada 11. janvāra, kad franču un beļģu armijas okupēja oglēm bagāto apgabalu, izraisot hiperinflāciju Vācijā, un franka kursa kritumu. Franču karaspēks Rūru atstāja 1925. gada 27. augustā.

Vācijas reparāciju maksājumi jau no sākuma netika veikti pilnā apjomā un atbilstoši noteiktajam grafikam. 1922. gada 12. jūlijā Vācija lūdza tos apturēt līdz 1924. gadam. Francijai vajadzēja Rūras ogles un Vācijas maksājumus, lai atjaunotu kara izpostīto valsti. 1923. gada 2. janvāra Parīzes konferencē Francijai, Lielbritānijai un Itālijai neizdevās vienoties par reparācijām. Francijas premjers Raimons Puankarē izlēma okupēt Rūras apgabalu. 

Puankarē cerēja, ka oglēm bagātās Rūras okupācija piespiedīs Vāciju veikt reparāciju maksājumus pilnā apmērā. Tā nenotika, vācu pasīvās pretošanās dēļ. Francija nesaņēma ne ogles, ne naudu. Rūras okupācija vēl vairāk pavājināja franka kursu, un pasliktināja attiecības ar Lielbritāniju. Tā arī bija pēdējā reize, kad Francija neatkarīgi darbojās pret Vāciju. Turpmāk problēmas tika risinātas ar ASV, un Eiropas lielvalstu diplomātu palīdzību. 1925. gada Lokarno līgumi atjaunoja Vācijas stāvokli Eiropā un samazināja reparāciju maksājumus. 

Francijas vēsture
Vācijas vēsture
Viļumu valks

Viļumu valks (arī Viļuma valks)  ir Lētīžas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek austrumu virzienā. Ietek Lētīžā lejpus Gaurotas upes. Viļumu valku nešķērso valsts autoceļi.

Atsauces 

Kuldīgas novada upes
Ventas baseina upes
Lētīžas pietekas
Rīdzenes sarunas

Rīdzenes sarunas ir viesnīcā „Rīdzene” notikušās Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja (KNAB) noklausītās un 2017. gada jūnijā žurnāla Ir publiskotās sarunas starp tā saucamajiem oligarhiem — Aivaru Lembergu, Andri Šķēli, Aināru Šleseru — un citiem ietekmīgiem Latvijas politiķiem un ierēdņiem — Jāni Dūklavu, Mārtiņu Bondaru, Jāni Urbanoviču, Andri Ameriku u.c. Sarunas ierakstītas laikā no 2009. līdz 2011. gadam.

Sarunu saturs

Sabiedrības reakcija 
Partija „Progresīvie” aicināja sabiedrību uz mītiņu 13. jūlijā plkst. 8.30 pretī Ģenerālprokuratūrai, kurā prasīja ģenerālprokurora Ērika Kalnmeiera atkāpšanos, bet „Jaunā konservatīvā partija” (JKP) plkst. 18.00 uz mītiņu pie Rīgas pils, aicinot uz aktīvāku Valsts prezidenta Raimonda Vējoņa darbību. Uz pirmo mītiņu ieradās nepilns simts cilvēku. Vakara mītiņā pulcējās vairāki simti cilvēku, izsvilpjot prezidentu. JKP organizētās tautas sapulces manifestu parakstīja ap 1200 dalībnieku.

Biedrība „Sabiedrība par atklātību – Delna” publiskoja paziņojumu, kurā aicināja sarunās iesaistītos tā brīža ministrus — zemkopības ministru Jāni Dūklavu un satiksmes ministru Uldi Auguli atkāpties no amata.

Parlamentārās izmeklēšanas komisijas izveide 
Saeimā tika izveidota parlamentārās izmeklēšanas komisija, kuras sastāvā bija Andrejs Judins (Vienotība), Ritvars Jansons (Nacionālā apvienība), Ainārs Mežulis (ZZS), Igors Pimenovs (Saskaņa), Mārtiņš Šics (Latvijas Reģionu apvienība), Inguna Sudraba (No sirds Latvijai). Par komisijas vadītāju tika izvēlēta I. Sudraba, kas izraisīja sabiedrības neapmierinātību, jo pati Sudraba bija minēta vairākos no publicētajiem ierakstiem. 2018. gada janvārī komisija publicēja izmeklēšanas gala ziņojumu, kurš sabiedrībā un atsevišķiem komisijas locekļiem izraisīja neapmierinātību. Protestējot pret parlamentārās izmeklēšanas darba rezultātiem, komisijas izveides iniciators Andrejs Judins gala ziņojumam pievienoja savas atsevišķās domas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Parlamentārās izmeklēšanas komisijas mājaslapa
 Internetā publicētie žurnāla «ir» raksti par Rīdzenes sarunām

Latvijas politika
2017. gads Latvijā
Malacki

Malacki () ir pilsēta Slovākijā, Malacku apriņķa centrs. Pie pilsētas atrodas liela koka izstrādājumu rūpnīca. Uz austrumiem no Malackiem - NATO lidlauks.

Vēsture 
Malacki rakstos pirmoreiz minēti 1206. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Malacki līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā, tās ungāriskais nosaukums ir Malacka (Malacka). Pēc tam, kad 1891. gadā caur Malackiem tika atklāta dzelzceļa satiksme, pilsētā sāka strauji attīstīties rūpniecība. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki 
Absolūtais vairākums (96,65 %) pilsētas iedzīvotāju ir slovāki. Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (71,46 %), nereliģiozi (21,15 %).

Malackos dzimis ungāru politiķis Ištvāns Frīdrihs (Friedrich István, 1883 – 1951) un žurnālists Stefans Lukss (Stefan Lux, 1888 – 1936).

Ārējās saites 
 

Slovākijas pilsētas
Bratislavas apgabala pilsētas
Smilgas (Raņķu pagasts)

Smilgas ir ciems Kuldīgas novada Raņķu pagastā uz ziemēliem no Skrundas. Atrodas pagasta dienvidu daļā 11,4 km no pagasta centra Raņķiem, 35,4 km no novada centra Kuldīgas un 153,1 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas starp Skrundas dīķiem rietumos un autoceļu P116 (Kuldīga—Skrunda—Embūte) austrumos.

Atsauces
Meldrumskābe

Meldrumskābe (С6Н8O4) ir cikliskais divkāršais esteris, kas ir laktīda struktūrizomērs. Atšķirībā no laktīda, meldrumskābe ir 1,3-dioksāna, nevis 1,4-dioksāna atvasinājums. Meldrumskābe ir balta, kristāliska (adatveida kristāli) viela bez smaržas, ūdenī šķīst slikti.

Vēsture 

Meldrumskābi pirmais ieguva skotu ķīmiķis Endrū Normans Meldrums (Andrew Norman Meldrum) 1908. gadā malonskābes kondensācijas reakcijā ar acetonu acetanhidrīda un sērskābes klātienē. Kaut arī Meldrums šo vielu nepareizi uzskatīja par β-hidroksiizopropilmalonskābes β-laktonu, tā ir nosaukta pirmatklājēja vārdā. Tā kā meldrumskābei ir stipri skābas īpašības (skābuma konstante 4,97), ķīmiķis uzskatīja, ka tā satur karboksilgrupu, kā vairums organisko skābju. Tikai 1948. gadā Deivids Deividsons (David Davidson) un Sidnejs Bernhards (Sidney A. Bernhard) noskaidroja meldrumskābes pareizo struktūru. Meldrumskābes skābumu nodrošina protona atšķelšanās no oglekļa atoma, kas atrodas starp abām karbonilgrupām, tādējādi meldrumskābe pieder pie tā saucamajām CH skābēm. Tomēr meldrumskābes aciditāte ir anomāli augsta, salīdzinot ar radniecīgiem savienojumiem, piemēram, dimetilmalonātu. To teorētiski izskaidroja japāņu ķīmiķi 2004. gadā.

Iegūšana 

Meldrumskābi var iegūt kā ar oriģinālo paņēmienu no acetona un malonskābes, tā arī no malonskābes un izopropenilacetāta sērskābes klātienē.

Izmantošana 
Izmanto organiskajā sintēzē par reaģentu Knēvenāgela reakcijas veikšanai un citur.

Ārējās saites 
Meldrumskābe kā reaģents glikozes atvasinājumu sintēzē

Atsauces 

Laktoni
Organiskās skābes
Džons Legisamo

Džons Alberto Legisamo (John Alberto Leguizamo, dzimis ) ir Kolumbijas un Amerikas Savienoto Valstu kinoaktieris, teātra aktieris, balss aktieris, dramaturgs. Viņš plaši pazīstams ar to, ka spēj runāt ātri. Legisamo ir ierunājis sliņķa Sida tēlu animācijas filmā "Ledus laikmets" un šīs filmas turpinājumos (2002–2016). Ir filmējies tādās filmās kā Super Mario Bros. (1992) un "Karlito ceļš" (Carlito's Way, 1993).

Legisamo ieguvis Emmy balvu par izcilu tēlojumu varietē vai muzikālā programmā (John Leguizamo: Freak, 1998). Par otrā plāna lomu filmā To Wong Foo Thanks for Everything, Julie Newmar'' (1995) bijis nominēts Zelta globusa balvai.

Ārējās saites 

1964. gadā dzimušie
Kolumbiešu kinoaktieri
Amerikāņu kinoaktieri
Emmy balvas ieguvēji
Platons Buravickis

Platons Buravickis (; dzimis 1989. gada 10. maijā Rīgā) ir krievu izcelsmes Latvijas komponists, pianists un mūzikas pedagogs, kas strādā gan akadēmiskajā, gan elektroniskajā mūzikā.

Biogrāfija 
Platona Buravicka māte ir kodolfiziķe un kosmosa radiācijas pētniece, strādāja Salaspils kodolreaktorā.

P. Buravickis mācījies Rīgas 5. mūzikas skolā (1998—2002, kompozīciju mācījies pie Viļņa Šmīdberga) un Emīla Dārziņa mūzikas skolas taustiņinstrumentu nodaļā (2002—2007, kompozīciju mācījies pie Pētera Vaska). Ģimenē bija grūti ar naudu, tādēļ Platons pēc skolas absolvēšanas strādāja rūpniecībā: vispirms Kuģu remonta rūpnīcā, kompānijas BMGS betona rūpnīcā

Latvijas Mūzikas akadēmijā ieguvis bakalaura grādu, studējot kompozīciju pie Selgas Mences (2009—2013), turpinājis studijas maģistrantūrā.

Strādājis par mūzikas teorijas skolotāju Juglas mūzikas skolā (2011—2013) un mūzikas skolotāju Rīgas klasiskajā ģimnāzijā (2011—2014). No 2013. gada bijis kompozīcijas un mūzikas programmēšanas pasniedzējs Jelgavas mūzikas vidusskolā.

Kopš 2007. gada papildinājis zināšanas pie daudziem pedagogiem: piedalījies algoritmiskās kompozīcijas kursos pie Ahima Bornhofta (Achim Christian Bornhoeft), elektroakustiskas kompozīcijas kursos pie Rolanda Kronlaka, kompozīcijas meistarklasēs pie Dītera Maka (Dieter Mack), Aleksandra Čaikovska, Kristiāna Volfa (Christian Wolff), Ričarda Kemerona-Volfa (Richard Cameron-Wolfe), Eda Beneta (Ed Benett), elektroakustiskās mūzikas meistarklasēs pie Lamberto Kočjoli (Lamberto Coccioli) un Džeimsa Bulloka (James Bullock).

Saņēmis Nika Gothama Mūzikas balvu par spilgtu radošo darbību 2014./2015. akadēmiskajā gadā. Darbi godalgoti kompozīciju jaunrades konkursā (1. vieta — 1999, 2007) un P. Vaska kompozīciju konkursā (2. vieta, 2012; 3. vieta, 2014). Mūzika atskaņota festivālos "Skaņu mežs", "Dominante", "Survival Kit 5", "Art and Communication", "Arēna", Latvijas Jaunās mūzikas dienas. Kopš 2015. gada Latvijas Komponistu savienības biedrs.

Ārējās saites 
 Satori: Ievads monogrāfijai par Platonu Buravicki 12.10.2017, Armands Znotinš
 Jautā - Jums. Platons Buravickis, 21.02.2020, video
 Platons Buravickis sarunā ar Satori. 28.09.2017, video

Atsauces 

1989. gadā dzimušie
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Rīgā dzimušie
Latvijas krievi
Latvijas komponisti
Latvijas pedagogi
Latvijas pianisti
Štricka nams

Štricka nams, saukts arī par K. K. fon Stricka villu ir savrupmāja Aristida Briāna ielā 9 Rīgā. Uz ieejas vārtiem skatāmi tēlnieka Augusta Folca veidoti Hermeja un Dionīsa tēli.

Vēsture 

1854. gadā fabrikants Šulcs Rīgas Pēterburgas priekšpilsētā nodibināja alusdarītavu, kuru 1868. gadā pārpirka tirgotājs un uzņēmējs Kārlis Kristaps fon Štrickis (v. Stritzky). Tās oficiālais nosaukums bija Bier- und Porterbrauerei und Malzfabrik C. Stritzky ().
Savrupmāja uz alus darītavas zemes uzcelta 1883. gadā pēc arhitekta Kārļa Felsko projekta kā Štricka alus darītavas administrācijas ēka. 1889. gadā tās īpašnieks arhitektam Felsko pasūtīja arī dzīvojamās mājas projektu. 1891. gadā jaunuzcelto savrupnamu un fabrikas administrācijas ēku savienoja ar mūra žogu un grezni dekorētiem vārtiem, ko rotāja tirgotāju patrona Merkura tēls. Starp Štricka dzīvojamo māju un pārējām fabrikas ēkām atradās labi iekopts dārzs, kura vidū bija izveidota strūklaka. 1901. gadā fabrikā ražoja 12 dažādu veidu alu un iesala dzērienu, un tajā strādāja ap 150 cilvēku.

Pirmā pasaules kara laikā alusdarītavas iekārtas tika aizvestas uz Krieviju, pēc kara fabrikā ražoja vīnu un citus alkoholiskos dzērienus, bet īpašnieka namā darbojās Annas Ašmanes mūzikas un ritmiskās vingrošanas skola, vēlāk Latvijas Jauno sieviešu kristīgās savienības skolnieču internāts-pansija, vācu ziņu aģentūras Ullstein-Nachrichtendienst pārstāvniecība un Rumānijas karalistes sūtniecība. Pirms vācbaltiešu repatriācijas K. K. Stricka dēls 1939. gadā zemesgabalu pārdeva a/s "Latvijas kredītbanka". 

Latvijas PSR laikā bijušā dārza vietā Palīdzības ielas stūrī 1958. gadā ierīkoja skvēru, bet ēkās no 1950. līdz 1995. gadam darbojās Civilās aviācijas 85. eksperimentālā rūpnīca un Valsts autoinspekcija.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas līdz 2000. gadam ēkā bija Baltijas Drošības skolas mācību centrs, vēlāk ēka netika izmantota. Kopš 2009. gada bijušās fabrikas telpās ierīkots biznesa centrs "Valdemāra Pasāža".

Pēc daļējas atjaunošanas 2015. gada vasarā par Stricka villu pārdēvētajā namā tiek rīkoti dažādi kultūras pasākumi. 2016. gada septembrī ēkā notika starptautiskais laikmetīgās mākslas festivāls "Survival Kit".
2017.gadā daļā no ēkas ierīkots naktsklubs.

Atsauces 

Celtnes un būves Rīgā
Alīda Vāne (operdziedātāja)

Alīda Elizabete Vāne (1899—1969) bija latviešu operdziedātāja (soprāns).

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1899. gada 11. oktobrī Sarkanmuižas pagastā (tagadējā Tārgales pagastā) Jāņa Vānes un viņa sievas Teofilas ģimenē.
Pēc 1905. gada revolūcijas kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Bostonā, kur sāka mācīties muzicēšanu. 
No 1922. līdz 1931. gadam dzīvoja Itālijā un mācījās Milānā pie dziedāšanas pedagoga Mario Vitorio Vanco (1922—1925), no 1931. gada līdz 1937. gadam uzstājās ar dažādām opertrupām Amerikas Savienotajās Valstīs, Argentīnā, Urugvajā, Čīlē un Holandē. Pēc atgriešanās dzimtenē bija Latvijas Nacionālās operas soliste (1937—1944).

Pēc Otrā pasaules kara Alīda Vāne strādāja Latvijas PSR Valsts Filharmonijā (1945—1952), uzstājās koncertos Rīgā un Jūrmalā, bet visbiežāk nelielos lauku tautas namos.
Savas dzīves pēdējos gadus pavadīja tagadējā Ventspils novada Tārgales pagasta „Jaunalkšņos”.

Mirusi 1969. gada 27. februārī Rīgā, apglabāta Venstpils Doku kapos.

Uzstāšanās operteātros 

 Teatro Sociale (OTELLO - Desdemona), 1925
 Teatro Carlo Felice (ASRAEL - Nefta/Suor Clotilde) Dženova, 1925
 Teatro Civico (AIDA - Aida, TROVATORE - Leonora) Merano, 1926
 Teatro Sociale (ASRAEL - Nefta/Suor Clotilde) Trevizo, 1926
 Teatro San Carlo (AIDA - Aida) Neapole, 1927
 Teatro Vittorio Emanuele (AIDA - Aida/ LOHENGRIN - Elsa) Turīna, 1927	
 Teatro Duse (AIDA - Aida/ GIOCONDA - Gioconda/ MEFISTOFELE - Margherita/ TROVATORE - Leonora) Boloņa, 1927-1928
 Teatro Sociale (TROVATORE - Leonora) Varese, 1928
 Politeama Garibaldi (CAVALLERIA RUSTICANA - Santuzza/ TROVATORE - Leonora) Palermo, 1928
 Teatro Ponchielli	(FRANCESCA DA RIMINI - Francesca) Kremona, 1928
 Teatro Nuovo (AIDA - Aida) Ferrara, 1928
 Teatro Verdi (BALLO IN MASCHERA - Amelia) Trieste, 1929
 Teatro La Fenice (ISABEAU - Isabeau), Venēcija, 1929
 Teatro Regio (LOHENGRIN - Elsa) Parma, 1929
	
 Teatro Ciscutti (MANON LESCAUT - Manon) Pula, 1934
 Gebouw voor Kunsten en Wetenschappen (ANDREA CHENIER - Maddalena) Hāga, 1935
 Koninklijk Theater Carré (ANDREA CHENIER - Maddalena) Amsterdama, 1935
 Groote Schouwburg (ANDREA CHENIER - Maddalena) Roterdama, 1935
 Teatro Regio (DAS RHEINGOLD - Freia) Turīna, 1935

 Teatro Colon (GÖTTERDÄMMERUNG - Gutrune, Norna/ DAS RHEINGOLD - Freia / TANNHÄUSER - Elisabeth / DIE WALKÜRE - Siglinde / TOSCA - Tosca) Buenosairesa, 1935-1936
 Teatro Municipal de Santiago (ANDREA CHENIER - Maddalena / THAÏS - Thaïs) Santjago, 1936
 Teatro Victoria (ANDREA CHENIER - Maddalena / THAÏS - Thaïs) Valparaiso, 1936
 Latvijas Nacionālā opera ("Aīda", "Masku balle", "Tanheizers" u.c.), Rīga, 1937-1944

Diskogrāfija 
  Ve', se di notte qui colla sposa. "Masku balle" (Verdi): Alīda Vāne, Basi Leonildo, Masini Guglielmo, Borghi Giovanni. Gramophone Record.

Literatūra 
 Arturs Birnsons. Celeste Aida: grāmata par Alīdu Vāni. Rīga: Liesma, 1991. - 189 lappuses

Piemiņa 
Kopš 1999. gada Ventspilī notiek Starptautiskais vokālistu konkurss par operdziedātājas Alīdas Vānes balvu (the Alīda Vāne Award for classical singers).

Atsauces 

1899. gadā dzimušie
1969. gadā mirušie
Latviešu dziedātāji
Latvijas operdziedātāji
SES-10

SES-10 ir Luksemburgā bāzēta uzņēmuma SES sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai Latīņamerikai. Orbītā palaists 2017. gada martā.

Pavadoni izgatavoja uzņēmums Airbus Defence and Space uz platformas Eurostar-3000 bāzes.
SES-10 ir 55 Ku joslas raidītāji.

SES-10 tika palaists  22:27 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 v1.2 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-39A. Šī bija pirmā reize, kad atkārtoti izmantota raķetes pirmā pakāpe (tā bija lidojusi 2016. gada aprīlī, palaižot kravas kuģi SpaceX CRS-8). Arī šoreiz pirmā pakāpe tika veiksmīgi nosēdināta uz peldošās platformas. Pirmoreiz tika atgūts raķetes plūsmvirzis, ar dzinējiem un ar vadāmu izpletni tas nolaidās okeānā. 

Ģeostacionāro orbītu SES-10 sasniedza ar savu dzinēju palīdzību. 15. maijā paziņots, ka pavadonis atrodas punktā 67° rietumu garuma un ir pilnā darba gatavībā.

Atsauces

Ārējās saites 
 SES-10 SES vietnē 
 SES 10 Gunter Dirk Krebs 

10
SES-15

SES-15 ir Luksemburgā bāzēta uzņēmuma SES sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai Ziemeļamerikai un Latīņamerikai. Orbītā palaists 2017. gada maijā.

Pavadoni izgatavoja uzņēmums Boeing Satellite Systems uz platformas BSS-702SP bāzes.
SES-15 ir hibrīdā aparatūra ar Ku joslas kūļiem un Ku joslas High-throughput satellite iespēju, ar savienojamību ar Ka joslas uztvērējiem. Tam pēc līguma ar Raytheon ir arī GPS koriģēšanas sistēmas WAAS aparatūra.

SES-15 tika palaists  11:54 UTC ar Krievijas nesējraķeti Sojuz-ST-A / Fregat-MT no Gviānas kosmiskā centra Franču Gviānā.
Ģeostacionāro orbītu SES-15 sasniedza ar savu dzinēju palīdzību. Pavadonis izvietots punktā 129° rietumu garuma.

Atsauces

Ārējās saites 
 SES-15 SES vietnē 
 SES 15 Gunter Dirk Krebs 

15
FK Karosta

FK Karosta ir futbola komanda no Liepājas, kas pašlaik spēlē Latvijas 2. līgas čempionātā. Klubs ir izveidots 2017. gadā, mājas spēles aizvada stadionā "Olimpija".

Komandas lielākais panākums līdz šim ir iekļūšana 2017. gada Latvijas kausa izcīņas ceturtdaļfinālā.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

Sasniegumi Latvijas Kausā

Komandas vadība

Pazīstami spēlētāji 
 Māris Verpakovskis

Atsauces

Ārējās saites 
 Komandas profils LFF
 

Latvijas futbola klubi
Sports Liepājā
Austrijas Margarita

Austrijas Margarita (dzimusi , mirusi ) bija Austrijas erchercoga Kārļa II meita un Spānijas un Portugāles karaļa Felipes III sieva — Spānijas un Portugāles karaliene-konsorte no 1599. līdz 1611. gadam.

Ģimene 
Margarita bija Austrijas erchercoga Kārļa II meita (kura vecāki bija Svētās Romas impērijas imperators Ferdinands I un Bohēmijas un Ungārijas Anna). Margaritas māte bija Bavārijas Marija Anna. Viņas vecākais brālis bija erchercogs Ferdinands, kurš kļuva par imperatoru 1619. gadā. Divas no viņas māsām, Anna un Konstanca, caur sekojošām laulībām ar Sigismundu III Vāsu, kļuva par Polijas karalienēm.

Dzīve kā Spānijas karalienei 

Margarita apprecējās ar Spānijas Felipi III.  Karalim bija sirsnīgas, tuvas attiecības ar karalieni un viņš pievērsa viņai papildu uzmanību, kad 1605. gadā tā dzemdēja viņam dēlu.

Margarita bija arī liela mākslas mecenāte. Laikabiedri viņu uzskatīja par dievbijīgu katoli, cītīgu un ļoti izveicīgu politiskajās prasmēs.  

Margarita nomira jaunākā bērna Alfona dzimšanas laikā. Karalis Felipe III neprecējās otru reizi un nomira desmit gadus vēlāk.

Bērni 
Margaritai un Felipem bija astoņi bērni:
 Anna (1601. gada 22. septembrī—1666. gada 20. janvārī), Francijas karaliene
 Marija (1603. gada 1. februārī—1603. gada 2. februārī)
 Felipe (1605. gada 8. aprīlī—1665. gada 17. septembrī), Spānijas karalis
 Marija Anna (1606. gada 18. augustā—1646. gada 13. maijā), Svētās Romas impērijas ķeizariene
 Kārlis (1607. gada 14. septembrī—1632. gada 30. jūlijs)
 Ferdinands (1609. gada 16. maijs—1641. gada 9. novembris), kardināls
 Margareta Fransisa (1610. gada 24. maijs—1617. gada 11. marts)
 Alfonss Moriss (1611. gada 22. septembrī—1612. gada 16. septembrī)

Atainojums TV raidījumos 
Austrijas Margaritu atainoja Elena Rivera spāņu seriālā El Ministerio del Tiempo.

Bibliogrāfija 
 Magdalēna S. Sančesa, Pious and Political Images of a Habsburg Woman at the Court of Philip III (1598–1621). in: Magdalena S. Sánchez and Alain Saint-Saëns (ed.), Spanish women in the golden age: images and realities. Greenwood Publishing Group (1996).

Atsauces 
"Elena Rivera interpreta a la Infanta Margarita en 'El Ministerio del Tiempo'". Formula TV (spāniski). Ēterā 2017 30. jūnijā.

Ārējās saites

1584. gadā dzimušie
1611. gadā mirušie
Hābsburgu dinastija
Dzemdībās mirušās sievietes
Aļaksandra Sasnoviča

Aļaksandra Sasnoviča (; dzimusi  Minskā, Baltkrievijā) ir profesionāla baltkrievu tenisiste.

Sasnoviča ir izcīnījusi 11 ITF vienspēļu un 7 ITF dubultspēļu titulus. 

1994. gadā dzimušie
Baltkrievijas tenisisti
Minskā dzimušie
Domopole

Domopole ir ciems Balvu novada Bērzpils pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 1 km no pagasta centra Bērzpils, 36 km no novada centra Balviem un 229 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P36 (Rēzekne–Gulbene), Dziļaunes upes krastā. Netālu no Dompoples atrodas vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis — Domopoles senkapi (Kara kapi).

Atsauces
Jūlija Putinceva

Jūlija Putinceva (; dzimusi  Maskavā) ir Krievijā dzimusi Kazahstānas tenisiste, spēlē ar labo roku. Augstāko 27. vietu vienspēlēs sasniegusi 2017. gada 6. februārī.

Pēc nesaprašanās ar Krievijas Tenisa federāciju J. Putinceva 2012. gadā pieņēma piedāvājumu turpmāk pārstāvēt Kazahstānu.

Statistika

Vietas Grand Slam turnīros 

|}

1995. gadā dzimušie
Kazahstānas tenisisti
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
AMC-9

AMC-9 ir Luksemburgā bāzēta uzņēmuma SES sakaru pavadonis. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai Ziemeļamerikai. Orbītā palaists 2003. gada jūnijā.

Pavadoni izgatavoja uzņēmums Alcatel Space uz platformas Spacebus-3000B3 bāzes.
Tam uzstādīti 24 Ku joslas un 24 C joslas raidītāji.

AMC-9 tika palaists  00:57 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. starta laukuma 39. palaišanas iekārtas.

2017. gada 17. jūnijā aptuveni 07:27 UTC kaut kādu iemeslu dēļ ievērojami izmainījās AMC-9 orbīta un tika zaudēti sakari ar to. Pavadonis sāka dreifēt no sākotnējās pozīcijas 83,0° rietumu garuma par aptuveni 0,17 grādi dienā uz rietumiem; palielinājās arī orbītas ekscentritāte. 18. jūnijā AMC-9 klientu sakaru kanāli tika pārslēgti uz citiem pavadoņiem. 29. jūnijā pavadoņa tuvumā tika pamanīti vairāki objekti, bet nebija zināms, vai tie bija atdalījušies no AMC-9. 1. jūlijā SES izdevās atjaunot sakarus ar AMC-9, kad tas atradās 84,6° R.

Atsauces

Ārējās saites 
 AMC-9 SES vietnē 
 AMC-9 International Launch Services 
 AMC 9 Gunter Dirk Krebs 

SES
Lejējupe

Lejējupe (arī Gailes upīte, Lejasupe, Viesalgupe, Viesalupe, augštecē - Cīruļupe, Čaņupe, Dundurupe, Dūmgrāvis, Gaiļupe, Raķupe, vidustecē - Bāraucupe, Bāraučupe, Putraimupe, Sprīstiķupe)  ir Ventas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē krasi pagriežas uz ziemeļiem-zimeļaustrumiem. Lielākās pietekas - Gaiļvalks, Jaunarāju grāvis, Lones grāvis, Piķvalciņš, Pinčupe, Sprincupe. Ietek Ventā pie Viesalgciema. Lejējupi šķērso valsts autoceļi V1296 (Snēpele – Kazdanga), V1294 (Kurmāle – Ieras) un P116 (Kuldīga — Skrunda — Embūte). Upes krastos atrodas Kundi, Viesalgciems.

Atsauces 

Kuldīgas novada upes
Ventas baseina upes
Lejējupe
Telts

Telts ir no viegla materiāla, piemēram, no ūdensnecaurlaidīga auduma, zariem, veidota pagaidu mītne vai pajumte. Teltīm parasti ir slīpas sānu malas, lai nokrišņi neuzkrātos uz tās augšējās daļas. To var viegli nojaukt un uzsliet, līdz ar to tā ir pārvietojama. Vēsturiski teltis pirmie izmantoja nomadu tautas. Mūsdienās tās plaši izmanto pārgājienos, tirgos (gadatirgos) kā pajumti no nokrišņiem, brīvdabas koncertos. Telšu izmēri variē no ļoti mazām, kurā var ielīst tikai viens cilvēks, līdz ļoti lielām, piemēram, cirka teltīm.

Būves
Atpūta
Tūrisms
Irina Kamelija Begu

Irina-Kamelija Begu (, dzimusi ) ir profesionāla rumāņu tenisiste. Karjeras laikā izcīnījusi 4 WTA un 11 ITF titulus vienspēlēs kā arī  7 WTA un 19 ITF titulus dubultspēlēs.

WTA rangā vienspēlēs augstāko 22. pozīciju Begu sasniedza 2016. gada 26. augustā.

Statistika

Vietas Grand Slam turnīros 

|}

Atsauces

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Bukarestē dzimušie
Rumānijas tenisisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Gauhātī

Gauhātī (, ) ir pilsēta Indijā, Asamas štatā. Atrodas Brahmaputras upes dienvidu krastā. Tā ir štata lielākā pilsēta pēc iedzīvotāja, bet nav štata administratīvais centrs. Tā ir arī lielākā pilsēta Indijas ziemeļaustrumos. Aptuveni 10 km attālumā atrodas Asamas štata administratīvais centrs Dispura. 2011. gadā Gauhātī dzīvoja 957 tūkstoši iedzīvotāju. Tā ir viena no straujāk augošajām Indijas pilsētām. Salīdzinājumam, 1971. gadā pilsētā dzīvoja 200 tūkstoši iedzīvotāju.

Indijas pilsētas
Hetere Votsone

Hetere Votsone (; dzimusi  Sentpīterportā, Gērnsijā) ir profesionāla Apvienotās Karalistes tenisiste. Profesionālo karjeru uzsāka 2010. gadā. 

Karjeras laikā izcīnījusi 3 WTA un 5 ITF titulus vienspēlēs kā arī  3 WTA un 2 ITF titulus dubultspēlēs.

2016. gadā kopā ar Henri Kontinenu uzvarēja Vimbldonas čempionātā jauktajās dubultspēlēs.

Statistika

Vietas Grand Slam turnīros

Vienspēles

|}

1992. gadā dzimušie
Gērnsijā dzimušie
Lielbritānijas tenisisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Kamila Džordži

Kamila Džordži (; dzimusi  Mačeratā, Itālijā) ir profesionāla itāļu tenisiste. Profesionāles karjeru uzsāka 2006. gadā. 

Karjeras laikā izcīnījusi 1 WTA un 5 ITF titulus.

Statistika

Vietas Grand Slam turnīros

Vienspēles

|}

1991. gadā dzimušie
Itālijas tenisisti
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Līgutu strauts

Līgutu strauts (arī Līgute, Šķēpeļa upīte)  ir Ventas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Iztek no Skrundas dīķiem. Tek ziemeļu virzienā, paralēli autoceļam P116 (Kuldīga — Skrunda — Embūte). Ietek Ventā pie Dižšķepeļu mājām, kad strautu ir šķērsojis autoceļš P116. Strauta krastos atrodas Līdumnieki (bij. Skrundas kara pilsētiņa).

Atsauces 

Kuldīgas novada upes
Skrundas novada upes
Ventas baseina upes
Bēla II

Bēla II Aklais (; dzimis 1108. gadā, miris ) bija Ungārijas karalis no 1131. gada līdz savai nāvei 1141. gadā.

Bēla II bija karaļa Kālmāna brāļa Ālmoša dēls. Ālmošs vairākkārt sacēlās pret Kālmānu, līdz Kālmāns, lai nodrošinātu troni savam dēlam Ištvānan II, Ālmošu un Bēlu II padarīja aklus. Ištvāns II 1116. gadā kļuva par karali. Tā kā Ištvānam II bērnu nebija, viņš par savu mantinieku izraudzījās Bēlu II. Pēc Ištvāna II nāves slimības rezultātā Bēla tika kronēts par Ungārijas karali. Faktiski valstī valdīja Bēlas II sieva, Serbijas lielkņaza Uroša I meita Ilona un Karaļa padome.

Valdīšanas laikā Bēlas II spēki sakāva Kālmāna iespējamā dēla Borisa karaspēku, kas centās iegūt troni ar daļas ungāru, poļu un senkrievu atbalstu. No Venēcijas ieguva Splitu, kā arī ieņēma daļu no Bosnijas un Serbijas.

Ārējās saites

1108. gadā dzimušie
1141. gadā mirušie
Ārpādu dinastija
Ungārijas valdnieki
Lībijas pilsoņu karš (no 2014)

Lībijas pilsoņu karš kopš 2014. gada jeb Otrais Lībijas pilsoņu karš ir  2011. gada Lībijas pilsoņu kara turpinājums Lībijā, kas sākās 2014. gada maijā.

Vēsture 
Pēc Muamara Kadāfi valdības gāšanas 2011. gada nogalē pakāpeniski atjaunojās sadursmes starp jaunajai varai nelojālo klanu zemessardzi un jaunās valdības spēkiem. 2012. gada 23. janvārī gāztajam režīmam uzticīgās vienības pēc 4 stundu ilgām ielu kaujām ieņēma Benivalidu (175 km uz dienvidaustrumiem no Tripoles), piespiežot atkāpties 28. kājnieku brigādes spēkus un pārņēma varu pilsētā un tās apkaimē.

2014. gada maijā atsākās plaša karadarbība starp Lībijas valdības spēkiem un islāmistu nemierniekiem, kas 2014. gada jūlijā sāka uzbrukumu galvaspilsētai Tripolei.
2014. gada 25. jūnijā ievēlētais Lībijas parlaments pārcēla savas sanāksmes uz Tubrukas pilsētu, kas atrodas starp Bengāzī un Ēģiptes robežu.
Konfliktā iesaistījās arī Islāma valsts kaujinieki, kas ieguva kontroli teritorijās ap Sirtas pilsētu Lībijas vidienē.

2015. gada septembrī Tubrukas valdībai lojālie spēki ģenerāļa Halīfas Haftara vadībā sāka uzbrukumus radikālajiem islāmistiem Bengāzī pilsētā. ANO centās panākt vienošanos par mieru starp Lībijas starptautiski atzīto valdību Tubrukā un islāmistiem tuvo valdību Tripolē.
Līdz 2016. gada septembrim ģenerāļa Haftara Nacionālās Lībijas armijas spēkiem, kuru atbalstīja ASV, Francijas un Lielbritānijas militārie padomnieki un specvienības, izdevās pārņemt savā kontrolē lielu Bengāzī daļu.

No 2016. gada augusta līdz decembrim ASV kara aviācija veica uzlidojumus "Islāma valsts" kaujinieku ieņemtajai Sirtas pilsētai, līdz ANO atbalstītajai valdībai izdevās pārņemt šo pilsētu savā kontrolē.
Tikai 2017. gada maijā feldmaršala Halifa Haftara vadītā Austrumlībijas armija pilnīgi padzina ar grupējumu “Al-Qaida” saistītos kaujiniekus no Bengāzī, tomēr pilsoņu karš Lībijā starp dažādiem militārajiem grupējumiem vēl arvien turpinās.

Skatīt arī 
 Afganistānas pilsoņu karš
 Irākas pilsoņu karš
 Jemenas pilsoņu karš
 Sīrijas pilsoņu karš
 Somālijas pilsoņu karš

Atsauces 

Lībija
Pilsoņu kari
21. gadsimta kari
Kari Āfrikā
Islāma vēsture
Epimētejs (pavadonis)

Epimētejs () ir Saturna iekšējais pavadonis. Nosaukts sengrieķu mitoloģiska personāža Epimēteja vārdā. Vēl pavadonis tiek apzīmēts kā Saturns XI.

Atklāšana 
1966. gada decembrī franču astronoms Odvens Dolfuss (Audouin Dollfus) novēroja Saturna pavadoni, kuru nosauca par Jānusu. Tai pašā mēnesī trīs dienas vēlāk Ričards Valkers (Richard L. Walker) arī novēroja objektu tajā pat orbītā. Tobrīd likās, ka tas ir viens un tas pats pavadonis. Bet divpadsmit gadus vēlāk 1978. gada oktobrī Stīvens Larsons un Džons Faunteins (John W. Fountain) atklāja, ka patiesībā tie ir divi atšķirīgi objekti, kas kustas pa ļoti tuvām orbītām. To apstiprināja kosmiskās zondes "Voyager-1" atsūtītie dati.

Orbitālie parametri 

Attālums starp abu pavadoņu orbītām ir tikai 50 km, kas ir būtiski mazāk par to izmēriem. 1997. gadā astrofiziķi Lora Betta un Pols Devrīzs no Maiami universitātes izskaitļoja Saturna unikālā pavadoņu pāra kustības trajektorijas. Epimētejs un Jānuss kustas pa savām orbītām neatkarīgi viens no otra līdz brīdim, kamēr iekšējais pavadonis panāk ārējo. Tad gravitācijas spēka ietekmē Epimētejs tiek izstumts uz augstāku orbītu, bet Jānuss pāriet uz orbītu tuvāk Saturnam, t.i. pavadoņi apmainās vietām. Šāda pārvietošanās notiek reizi četros gados. Pēc visa spriežot, abi pavadoņi senāk veidoja vienu kopīgu ķermeni, bet Saturna sistēmas veidošanās agrīnajā stadijā sadalījās divos objektos. Spriežot pēc zemā blīvuma (mazāks par ūdens blīvumu, ap 0,69 gr./cm³), Epimētejs ir porains ķermenis, kas galvenokārt sastāv no ledus.

Atsauces

Ārējās saites 

Saturna pavadoņi
Alize Kornē

Alizē Kornē (Alizé Cornet, dzimusi  Nicā, Francijā) ir profesionāla franču tenisiste. Augstāko 11. vietu WTA rangā sasniegusi 2009. gada 16. februārī.

Karjeras laikā Kornē izcīnījusi 5 WTA un 3 ITF titulus vienspēlēs, kā arī 3 WTA un 3 ITF titulus dubultspēlēs.

Statistika

Vietas Grand Slam turnīros

Vienspēles

|}

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Francijas tenisisti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Oto Ādolfs Veismanis fon Veisenšteins

Oto Ādolfs Veismanis fon Veisenšteins (, 1726—1773) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas impērijas ģenerālmajors (1770). Veismaņu muižas (Weißenstein, no 1770) un Dzērbenes muižas (no 1771) īpašnieks.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1726. gada 20. decembrī Vecķeipenes muižas (Alt-Kaipen) īpašnieka virsleitnanta Ādama Johana fon Veismaņa un viņa sievas Evas Marijas, dzimušas Osterstokas, ģimenē.
Viņa jaunākais brālis bija Daugavas dambju sistēmas izveidotājs Gustavs Emanuēls fon Veismanis.
1744. gadā sāka dienestu Krievijas impērijas armijā, piedalījās Septiņgadu karā, 1756. gadā ieguva kapteiņa, 1763. gadā pulkveža pakāpi.     
1768. gadā viņš komandēja 13. Belozerskas kājnieku pulku kaujās pret Polijas-Lietuvas kopvalsts konfederātu armiju. 

Vajādams poļu karaspēku, ielauzās Osmaņu impērijas teritorijā, izraisot Krievu-turku karu (1768-1774). 
Par kaujām pie Largas un Kagulas apbalvots ar Aleksandra Ņevska ordeni un Sv. Jura ordeni. 1770. gadā paaugstināts par ģenerālmajoru. 1772. gadā viņa dzimtai piešķīra mantojamu barona Veismaņa fon Veisenšteina titulu. 
Pēc pārcelšanās pāri Donavai komandēja krievu karaspēka avangardu.
Kritis kaujā pie Kučuk-Kajnardžas (Kajnardžas) 1773. gada 21. jūnijā tagadējās Bulgārijas teritorijā.

Atsauces 

Krievijas virsnieki
Vācbaltieši
1726. gadā dzimušie
1773. gadā mirušie
Jura ordeņa kavalieri
Zunds

Zunds (no  — 'šaurums') var būt:

 Zunds (Rīga), Daugavas atteka starp Ķīpsalu un tās kreiso krastu Rīgā
 jūras šauruma apzīmējums Ziemeļeiropas valstīs (piemēram, Ēresunds)

Skatīt arī 
 Jūras kauja Zundā (1210), 1210. gada jūras kauja starp krustnešiem un kuršiem
 Zunda, uzvārds
 Zunda krastmala, iela Ķīpsalā
 Zunda salas, Malajas arhipelāga galvenā daļa
 Zunda šaurums, jūras šaurums, kas savieno Indijas okeānu ar Javas jūru
 Zunda (upe), Mazbriedes pieteka.
 Zundi, ciema nosaukums
Eļina Svitoļina

Eļina (); dzimusi ) ir ukraiņu tenisiste. Augstākais sasniegums WTA vienspēļu rangā ir 2017. gada septembrī sasniegtā 3. vieta.

Profesionāles karjeru uzsākusi 2010. gadā. Uzvaru guvusi piecpadsmit WTA vienspēļu turnīros. 2015. gada Francijas atklātajā čempionātā pirmoreiz karjerā iekļuvusi kāda no Grand Slam turnīru ceturtdaļfināliem. 2017. gadā kļuvusi par pirmo ukraiņu tenisisti, kas iekļuvusi WTA vienspēļu ranga pirmajā desmitniekā. 2019. gadā pirmoreiz iekļuva Grand Slam pusfinālā, to izdarot gan Vimbldonā, gan ASV atklātajā čempionātā.

2021. gada jūlijā apprecējās ar franču tenisistu Gaelu Monfisu.

Vietas Grand Slam turnīros 

|}

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Ukrainas tenisisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Odesā dzimušie
Olimpiskie bronzas medaļnieki tenisā
Kolokāzija

Ēdamā kolokāzija (Colocasia esculenta) jeb ziloņa ausis ir daudzgadīgs kallu dzimtas tropu lakstaugs. Tā saknēs veidojas 2 līdz 4 kg smagi bumbuļsīpoli, kas tiek saukti par taro, un tajos ir daudz cietes. Bumbuļsīpoli un auga lapas tiek izmantotas uzturā. Par taro mēdz saukt arī visu augu. Kolokāzijas dabiskais izplatības areāls ir reģions no Dienvidaustrumāzijas līdz Polinēzijai. Mūsdienās tas ir izplatīts pārtikas augs arī Āfrikā un citos tropu reģionos.

Kallu dzimta
Dārzeņi