joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Griķi (Inčukalna pagasts)

Griķi (agrāk Griķukrogs, Straujupes)  ir ciems Siguldas novada Inčukalna pagastā pie autoceļa V75 (Ropaži—Griķukrogs).

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Georgs Otss

Georgs Otss (; dzimis  Petrogradā, miris  Tallinā) bija igauņu operdziedātājs, baritons. Padomju Savienībā guva ievērību arī kā estrādes dziesmu izpildītājs un kinoaktieris. 1956. gadā kļuva par Igaunijas PSR Tautas mākslinieku, bet 1960. gadā – par PSRS Tautas mākslinieku. Apbalvots ar Staļina prēmiju (1950, 1952) un PSRS Valsts prēmiju (1968).

Biogrāfija 
Georgs Otss piedzima Igaunijas operdziedātāja, tenora Karla Otsa (1882—1961) ģimenē. Jau 10–12 gadu vecumā Georgs zēnu kora sastāvā piedalījās operas izrādēs. 1938. gadā Otss absolvēja franču liceju. Otss nodarbojās arī ar sportu, 1939. gadā kļuva par Igaunijas čempionu peldēšanā 1500 m distancē, bet 1940. gadā – 4 x 200 m stafetē peldēšanā brīvajā stilā. Pabeidza kara skolu Tallinā ar virsnieka pakāpi. 1940. gadā iestājās Tallinas Tehniskajā institūtā, gadu studēja arhitektūru. 1941. gadā Otss tika mobilizēts Sarkanajā armijā un nosūtīts uz Ļeņingradu ar kuģi. 18. augustā netālu no Hoglandes kuģī trāpīja vāciešu bumba. Otsu uzņēma mīnu traleris. Tālāk no Ļeņingradas viņu nosūtīja pa dzelzceļu. 1942. gada janvārī viņu norīkoja uz karaspēka daļu par prettanku vada komandieri. Pēc tam Otsu uzaicināja darboties Igaunijas kultūras centrā, kas bija nodibināts Jaroslavļā.

Dziedātāja un aktiera karjera 
Vēlāk Otss atgriezās Tallinā. 1944. gadā sāka dziedāt korī Igaunijas nacionālajā teātrī Tallinā, debitēja arī kā solists. 1951. gadā pabeidza Tallinas konservatoriju. Otss kļuva par vienu no iemīļotākajiem igauņu operdziedātājiem, dziedāja nozīmīgas lomas gan Tallinā, gan citos operteātros, tai skaitā arī Maskavas Lielajā teātrī. Otss dziedāja sešās valodās, kuras viņš arī brīvi pārvaldīja, – igauņu, krievu, somu, vācu, itāļu un franču valodā.

Lielu popularitāti ieguva arī Otsa kinolomas. Otss atveidojis galveno lomu Imres Kalmana operetes "Cirka princese" ekranizācijā filmā "Misters Ikss" (Мистер Икс, 1958). Otss izpildījis Dēmona lomu pēc Mihaila Ļermontova darba motīviem veidotās Antona Rubinšteina operas ekranizācijā TV filmā "Dēmons" (Демон, 1960). Pēc Jāna Krosa vēsturiskā romāna veidotajā Igaunijas TV filmā Kolme katku vahel (1970) Otss atveidojis Baltazara Rusova lomu.

Dzīves beigas un piemiņa 
1972. gadā Otsam tika diagnosticēts smadzeņu audzējs. Viņam veica astoņas operācijas, tomēr viņš vēl turpināja strādāt. Otss nomira 1975. gadā 55 gadu vecumā.

1975. gadā Otsa vārdā nosaukta Tallinas mūzikas skola.

1980. gadā tika uzbūvēts un Tallinas ostā pierakstīts kuģis, kam tika dots vārds "Georgs Otss".

Par godu Otsam nosaukta 1977. gadā atklātā mazā planēta 3738 Ots.

2007. gadā igauņu režisors Pēteris Simms uzņēmis biogrāfisku filmu par Otsa dzīvi "Georgs".

Atsauces

Ārējās saites 

 Георг Отс 
 Ots, Georg 

1920. gadā dzimušie
1975. gadā mirušie
Sanktpēterburgā dzimušie
Igauņu dziedātāji
Operdziedātāji
Staļina prēmijas laureāti
PSRS Valsts prēmijas laureāti
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Jaromeržice pie Rokitnas

Jaromeržice pie Rokitnas () ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī. Pilsētas centra apbūve ar baroka pili ir pilsētbūves piemineklis.

Vēsture 
Pilsēta rakstos minēta 1325. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Čehijas pilsētas
Visočinas apgabala pilsētas
Augšciems

Augšciems ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta austrumos, Lielās Juglas abos krastos, netālu no autoceļa V66 (Sidgunda—Ropaži). Attālums līdz pagasta centram Ropažiem — 11 km, novada centram Ulbrokas — 37 km, līdz Rīgai — 47 km.

Līdz 2009. gadam ciemā darbojās Rīgas—Ērgļu dzelzceļa līnijas stacija Augšciems.

Atsauces 

Latvijas skrajciemi
Blīdene (upe)

Blīdene (vidustecē — Gabaliņa strauts, lejtecē — Mazā Bērzīte) ir Bērzes kreisā krasta pieteka Saldus novadā. Sākas no grāvju sistēmas pārpurvotā apvidū rietumos no Tīreļpurva Remtes pagastā, plūst dienvidu virzienā pa Austrumkursas augstienes Lielauces pauguraini. Upes gultne gandrīz visā garumā, izņemot nelielu posmu vidustecē, pārrakta un regulēta. Pie Blīdenes ierīkots Blīdenes dzirnavezers. Lielākā pieteka ir Biržu strauts (labā). Upi šķērso autoceļš A9 un dzelzceļa līnija Jelgava—Liepāja.

Atsauces 

Saldus novada upes
Brocēnu novada upes
Blīdenes pagasts
Blīgzne

Blīgzne (arī Blīgzna, Blizdene) ir upe Vidzemē, Melnupes labā krasta pieteka Alūksnes un Smiltenes novados. Sākas mežainā apvidū Malienas pauguraines ziemeļrietumu malā pie Alsviķu pagasta Straumēniem. Līkumojot plūst rietumu virzienā pa Trapenes līdzenumu, uzņemot apkārtējo purvu novadgrāvju ūdeņus. Lielākā pieteka Ploskava (7 km; labā). Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Rezaka.

Atsauces 

Alūksnes novada upes
Smiltenes novada upes
Apes novada upes
Alsviķu pagasts
Apes pagasts
Blīgzna

Blīgzna (), pūpolvītols jeb kazu vītols ir vītolu dzimtas koku suga. Koka zari ir resni un viegli lūstoši. Blīgzna viegli veido hibrīdus ar citām vītolu sugām. Blīgzna ir visagrāk ziedošais vītols. Tā ziedkopas tiek sauktas par pūpoliem.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Vītoli
Latvijas flora
Georgs Vilhelms Timms

Georgs Vilhelms Timms (, 1820—1895), arī Vasīlijs Fjodorovičs Timms () bija vācbaltu gleznotājs. Pēterburgas Mākslas akadēmijas batālās glezniecības profesors (1855), "Krievu mākslas lapas" (Русский Художественный листок) izdevējs (1851—1862), Prūsijas Mākslas akadēmijas profesors un Berlīnes porcelāna manufaktūras darbinieks (1876).

Dzīves gājums 
Dzimis 1820. gada 9. jūnijā Rīgas birģermeistara Frīdriha Vilhelma Timma ģimenē Zorgenfreijas muižā Ķīšezera piekrastē.
Mācījās Bērzaines ģimnāzijā pie Cēsīm (1832—1833), studēja glezniecību Pēterburgas Mākslas akadēmijā pie batālista A. Zauerveida (1835—1839) un 1839. gadā ieguva 1. pakāpes sudraba medaļu par 1812. gada karam veltītām vēsturiskā žanra gleznām. Pēc studiju beigām G. V. Timms apceļoja Vāciju un Ungāriju, 1844. gadā papildinājās Parīzē pie gleznotāja Orasa Emila Žana Vernē, 1845. gadā kopā ar O. Vernē apceļoja Alžīriju.
1848. gadā apmetās uz dzīvi Krievijas impērijas galvaspilsētā Pēterburgā, vasaras bieži pavadīja Latvijā, kur gleznojis akvareļus. 1849. gadā apceļoja Kaukāzu.
Savāktie zīmējumi un skices radīja ideju izdot žurnālu "Krievu mākslas lapa" (Русский художественный листок В. Тимма), kas iznāca no 1851. gada trīs reizes mēnesī līdz pat 1962. gadam, un tajā tika publicēti galvenokārt tikai Timma litogrāfiskie attēli par dažādām aktuālām tēmām, tikai retos gadījumos viņš pieaicināja citus māksliniekus.
1852. gadā viņš pavadīja ķeizaru Nikolaju I braucienā uz Hāpsalas kūrortu. Krimas kara laikā 1854. gadā mākslinieks uzturējās Sevastopolē, kur darināja grafikas lapas jau minētajam žurnālam. Par šiem zīmējumiem 1855. gadā Timms ieguva Pēterburgas Mākslas akadēmijas batālās glezniecības profesora grādu. 1862. gadā viņš darbu žurnālā pārtrauca redzes pasliktināšanās dēļ.

1867. gadā Georgs Vilhelms Timms pārcēlās uz dzīvi Berlīnē, kur pievērsies keramikas apgleznošanai. 
1876. gadā viņu ievēlēja par Prūsijas Mākslas akadēmijas profesoru un viņš sāka strādāt Berlīnes ķeizariskajā porcelāna manufaktūrā.
Miris 1895. gada 7. aprīlī Berlīnē. Kaut arī mūžs noslēdzās Vācijā, mākslinieks apbedīts savā dzimtajā Rīgā, Lielajos kapos.

20. gadsimta sākumā mākslinieka atraitne Emīlija Timma viņa radošo mantojumu nodeva Rīgas Pilsētas Mākslas muzejam, kur 1906. gadā tika sarīkota plaša atceres izstāde, kā arī novēlēja Rīgas pilsētai procentus no 20 000 rubļu liela kapitāla Timma stipendijas izveidošanai. 1907. — 1914. gadā tā tika piešķirta jauno Rīgas mākslinieku ārzemju studijām.

Daiļrades raksturojums 
Georgs Vilhelms Timms būtiski veicinājis litogrāfijas ieviešanu un izkopšanu Krievijas impērijā. Nodarbojās ar batāliju, žanra un ainavu glezniecību un kļuva pazīstams galvenokārt ar zīmējumiem — ilustrācijām un litogrāfijām par pilsētnieku ikdienas dzīves tēmām.

Atsauces

Literatūra 
 Māksla un arhitektūra biogrāfijās. Atb. red. A. Vanaga, Rīga, 2000. — 3. sēj.

Ārējās saites 

1820. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1895. gadā mirušie
Vācbaltieši
Latvijas gleznotāji
Blusu ala

Blusu ala ir ala Siguldā, Siguldas novadā. Izvietojusies Gaujas senlejas labā pamatkrasta pakājē 1 km augšpus Turaidas pils, Gaujas nacionālā parka teritorijā strap Cīruļu un Bēršu mājām aizaugušas vecupes malā. Ala ir sarežģīts eju un strupceļu tīkls  kopgarumā ar kopējo tilpumu ap ; tajā 14 dažāda resnuma pīlāri. Izveidojusies Gaujas svītas pelēkbrūnajos smilšakmeņos. Alas dziļumā avots, bet pati ala sausa. Ala atklāta un atrakta no smilšu aizbiruma 1991. gadā, tajā atrasta jauna pūpēžu klases suga. Ala ietilpst aizsargājamajā ģeoloģiskajā dabas piemineklī «Cīruļu iezis un Blusu ala».

Atsauces 

Latvijas alas
Sigulda
Fransuā Vijons

Fransuā Vijons (; dzimis , miris pēc ), īstajā vārdā Fransuā de Monkorbjē (François de Montcorbier) vai Fransuā des Ložs (François des Loges), bija franču dzejnieks. Ievērojams franču agrās renesanses dzejas pārstāvis.

1452. gadā beidzis mācības Parīzes Universitātē. 1455. gadā nogalinājis kādu garīdznieku strīda laikā, pēc tam bēguļojis. 1463. gadā ticis notiesāts uz nāvi, tomēr vēlāk sods mīkstināts — Vijons tika izsūtīts. Par turpmāko dzīvi nav zināms.

Ievērojamākie darbi: poēmu krājums "Mazais testaments" (1456) un krājums "Lielais testaments" (1462).

Atsauces

Ārējās saites 

1431. gadā dzimušie
15. gadsimtā mirušie
Francijas dzejnieki
Parīzē dzimušie
Blusupīte

Blusupīte ir upe Vidzemes rietumos, Limbažu novadā. Sākas kā novadgrāvis Zilā purva rietumu malā Ainažu pagasta ziemeļaustrumos. Plūst dienvidrietumu virzienā pa Piejūras zemienes Vidzemes piekrasti; 1,5 km garumā ir Latvijas un Igaunijas robežupe. Gandrīz visā garumā, izņemot īsu posmu Ainažu pilsētā, upes gultne iztaisnota un regulēta. Upes lejtece pie ietekas Rīgas līcī ietilpst Randu pļavu dabas liegumā. Upi šķērso autoceļi A1 un P15.

Attēlu galerija

Atsauces 

Limbažu novada upes
Salacgrīvas novada upes
Latvijas robežupes
Ainaži
Ainažu pagasts
Čagas slimība

Čagas slimība (arī amerikāņu tripanosomiāze) ir tropiska parazītiska slimība, ko izraisa Trypanosoma cruzi vienšūņi. Slimību izplata Triatominae blaktis.

Simptomi mainās infekcijas gaitā. Agrīnā stadijā simptomu parasti vispār nav vai arī ir vieglā formā, var būt drudzis, palielināti limfmezgli, galvassāpes, pietūkums kodiena vietā. Pēc 8—12 nedēļām parasti sākas slimības hroniska fāze, 60—70% saslimušo neparādās citi simptomi. Pārējiem 30—40% cilvēku simptomi parādās vēl 10—30 gadus pēc infekcijas, sirdī var palielināties sirds kambari par 20—30%, kā rezultātā var būt sirds mazspēja. 10% cilvēku var paplašināties barības vads vai resnā zarna. Slimību agrīnā stadijā var diagnosticēt, ar mikroskopa palīdzību asinīs atrodot parazītu, hronisku slimību var diagnosticēt, asinīs atrodot Trypanosoma cruzi antivielas.

Saskaņā ar 2013. gada datiem pret slimību nav izveidota vakcīna. Agrīnā stadijā slimību var ārstēt ar medikamentiem (nifurtimokss vai benznidazols). Medikamenti parasti palīdz izārstēties, ja tiek doti sākumā. Jo cilvēkam ilgāk ir Čagas slimība, jo neefektīvāki kļūst medikamenti. Medikamentu lietošana hroniskas slimības gadījumā var palīdzēt aizkavēt beigu stadijas simptomu veidošanos. Nifurtimokss un benznidazols līdz 40% cilvēku izraisa īslaicīgas blakusparādības, tai skaitā ādas bojājumus, gremošanas sistēmas kairinājumu.

2013. gadā tika lēsts, ka ar slimību slimo 7—8 miljoni cilvēku, visvairāk cilvēki no Meksikas, Centrālamerikas un Dienvidamerikas. 2006. gadā veiktajos aprēķinos tika secināts, ka slimība ik gadu izraisa 12,5 tūkstošu cilvēku nāves. Lielākā daļa ar Čagas slimību saslimušie ir nabadzīgi, lielākā daļa saslimušo neapzinās, ka ir inficēti. Plaša mēroga cilvēku pārvietošanās ir palielinājusi to apgabalu, kur ir sastopama slimība — starp tām ir arī vairākas Eiropas valstis un ASV. Valstu skaits ir arī palielinājies līdz 2014. gadam. Slimība skar vēl 150 citas dzīvnieku sugas.

Slimība nosaukta brazīliešu ārsta Karlosa Čagasa (Carlos Chagas) vārdā, kas to pirmais 1909. gadā aprakstīja.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 DMOZ

Parazitārās slimības
Boķu kalns

Boķu kalns ir paugurs Vidzemes augstienes Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Vestienas pagasta austrumdaļā starp Asmenīti un Talejas ezeru. Ietilpst Gaiziņkalna dabas parkā un atrodas 1,5 km no paša Gaiziņkalna. Paugurs ir iegarena pirmmasīva virsotne ar stāvām, glaciotektoniskā izspieduma ieplaciņu un gravu saposmotām nogāzēm. Kalna virsotni tuvu tā augstākajam punktam šķērso autoceļš V884.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Vestienas pagasts
Vidzemes augstiene
Logronjo

Logronjo () ir Spānijas pilsēta, kas administratīvi atrodas Larjohas autonomajā apgabalā un provincē valsts ziemeļu daļā pie Ebro upes. Tā ir Larjohas autonomā apgabala un provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsēta atrodas 326 km attālumā no Spānijas galvaspilsētas Madrides un 473 km attālumā no Spānijas otrās lielākās pilsētas Barselonas. Logronjo atrodas 384 metrus virs jūras līmeņa. Tās kopējā platība ir 79,55 km2, pēc 2013. gada datiem pilsētā dzīvo 153 066 iedzīvotāji.

Logronjo ir Riojas vīna reģiona viens no galvenajiem tirdzniecības centriem.

Larjohas pilsētas
Bolēnu kalns

Bolēnu kalns ir paugurs Vidzemes augstienee Vestienas paugurainē. Izvietojies Madonas novada Bērzaunes pagasta ziemeļdaļā Vestienas aizsargājamajā ainavu apvidū  no Gaiziņkalna. Pirmmasīva lielpaugurs, lokveidīgi izstiepts ziemeļu—dienvidu virzienā 1,5 km garumā. Stāvas, saposmotas nogāzes, plakana, lēzeni viļņota virsa. Paugura virsējo daļu veido bezakmens māls un aleirīti, nogāzēs sarkanbrūna pamatmorēnas mālsmilts un smilšmāls. Austrumu nogāzē sengravā atrodas Bolēnu avots. Gar paugura austrumu un dienvidu pakāji iet autoceļš V883.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Bērzaunes pagasts
Vidzemes augstiene
Vilhelms Kaspars

Vilhelms Kaspars (dzimis , miris ) bija Skujenes un Lodes luterāņu mācītājs. Lielinieku apcietināts 1919. gadā, miris cietumā no tīfa.

Mācījās ģimnāzijā Liepājā. No 1875. līdz 1880. gadam studēja teoloģiju Tartu universitātē. Ordinēts 1881. gadā. No 1882. gada desmit gadus darbojās Austrumsibīrijā, kur luterāņu draudze pēc platības bija lielākā pasaulē un dievkalpojumi notika piecās valodās, tai skaitā latviski. 1891. gadā kļuva par Skujenes un Lodes mācītāju. 1905. gada revolūcijas laikā palika savā draudzē, atšķirībā no daudziem citiem mācītājiem, kas tās pameta. Latvijas brīvības cīņu laikā lielinieku arestēts un cietumā miris.

Ārējās saites 
 Vilhelms Kaspars Cēsu bibliotēkas mājaslapā

1853. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Luterāņu mācītāji
Vācbaltieši
Gaidas (Ropažu pagasts)

Gaidas (agrāk Vecmuiža) ir vasarnīcu ciems Ropažu novada Ropažu pagasta rietumos, pie autoceļa P4 (Rīga—Ērgļi).

Atsauces 

Latvijas vasarnīcu ciemi
Baraukas pūrs

Baraukas pūrs vai Pērtssolas pūrs (arī Borovkas purvs, Pirtssalas purvs) ir augstais purvs Jersikas līdzenumā, Krustpils un Līvānu novados. Izvietojies ūdensšķirtnē starp Neretu un tās pieteku Atašu uz Atašienes un Turku pagastu robežas. Kopējie kūdras krājumi ap 3,1 mlj m³, rūpnieciski izmantojami ap 2,2 mlj m³, kas tiek izstrādāti 1189 ha platībā purva austrumu un ziemeļrietumu malā. Purvā vairāki ar mežu apauguši paaugstinājumi, no kuriem lielākais ir Pirtssala.

Atsauces 

Latvijas purvi
Turku pagasts
Atašienes pagasts
Ēriks Aksels Kārlfelds

Ēriks Aksels Kārlfelds (; dzimis , miris ) bija zviedru dzejnieks.

Studējis Upsālas Universitātē. Strādājis Zviedrijas Karaliskajā bibliotēkā Stokholmā. 1904. gadā ievēlēts Zviedru akadēmijā. Nākamajā gadā ievēlēts akadēmijas Nobela institūtā, 1907. gadā 7 Nobela komitejā.

Ievērojamākie krājumi: "Frīdolīna dziesmas" (1898), "Frīdolīna dzejas dārzs" (1901). 1931. gadā pēc nāves tika apbalvots ar Nobela prēmiju literatūrā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Nobela prēmijas lapa

1864. gadā dzimušie
1931. gadā mirušie
Zviedru rakstnieki
Nobela prēmijas laureāti literatūrā
Zviedru valodā rakstošie
Dālarnas lēnē dzimušie
Zeltacs

"Zeltacs" () ir 1995. gada britu filma, kuras režisors ir Mārtins Kempbels. Šī ir 17. filma par Džeimsu Bondu un pirmā, kur galveno lomu attēlo īrs Pīrss Brosnans.

Filmā Bonds cīnās pret bijušo MI6 aģentu, kas vēlas izmantot satelītu globālas finanšu krīzes izraisīšanai. Tajā galvenās lomas attēlo Brosnans, Šons Bīns, Izabella Skorupro, Famke Jansena, Džo Dons Beikers un Džūdija Denča.

Šī ir pirmā filma, kuras sižets nav veidots pēc Iana Fleminga darbiem.

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Jemnice

Jemnice () ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī. Pilsētas centra apbūve ir pilsētbūves piemineklis.

Vēsture 
Pilsēta rakstos kā karaļa pilsēta minēta 1227. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Čehijas pilsētas
Visočinas apgabala pilsētas
Kākciems

Kākciems (no  — 'divi') ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta dienvidos, pie autoceļa P10 (Inčukalns—Ropaži—Ikšķile).

Kākciema teritorija aizņem 351 ha un atrodas novada dienvidu daļā, kas robežojas ar Ogres novadu. Ciema centra apbūve veidojusies kā Oškalna kolhoza centrs 20. gadsimta 60., 70. un 80. gados.

Vēsture 
Pirmā rakstiskā liecība par Kākciemu atrodama Rīgas ienākumu grāmatā no 1342. gada, kurā minēts, ka divi zemnieki no Kākciema ierīkojuši 30 jaunus biškokus un salabojuši vairākus vecos, no kuriem pusi medus vai bišu vaska ražas saņems pilsēta.

Zviedru Vidzemes arklu revīzijas dokumentos atrodami vairāki atpazīstami Kākciema māju un dzimtu vārdi — Iglem (mājvārds Igļumi), Kiwiten (mājvārds Ķīvītes), Rhunet (mājvārds Rūnieši, personvārds Rūns) un Straßden (mājvārds Strazdi). Krievijas Impērijas 1839. gada kartē iezīmēta Neukof (Jaunāmuiža), bet 1866. gada kartē — Svenči, Strazdi, Laukruņģi un Astītes.

1819. gadā, līdz ar zemnieku brīvlaišanu, izveidota Kākciema pagastskola.

Saimnieciskā darbība Kākciemā bija aktīva ne tikai zemkopībā, un ap 1916. gadu Kākciema teritoriju šķērsojušas divas šaursliežu dzelzceļa līnijas. Pirmā Pasaules kara laikā Kākciema apvidū risinājušās Kauja pie Mazās Juglas.

Kākciemā 1949. gadā nodibināja trīs kolhozus: "Rīts", "Brīvība" un "Oškalna" vārdā nosauktais. Martā dibināšanas sapulcē vairāk nekā 15 zemnieki uzrakstīja iesniegumu par stāšanos kolhozā. Pirmais to izdarīja ciema padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs Augusts Akmanis. Tika nodibināts kolhozs "Rīts". 1949. gada 6. aprīlī Kākciema "Laukķīvītes" 33 iedzīvotāji nodibināja kolhozu un vienojās to nosaukt Otomāra Oškalna vārdā. 1950. gada septembrī Oškalna vārdā nosauktajam lauksaimniecības artelim pievienoja lauksaimniecības arteli "Brīvība". Saimniecībā gadu no gada uzlabojās saimnieciskie rādītāji, cilvēku materiālie un sadzīves apstākļi. Kolhozs kļuva par vienu no spēcīgākajām saimniecībām Rīgas rajonā, un tika veidots kolhoza ciemats. Kākciema klubs nodots ekspluatācijā 1966. gadā. Ciemata centrā esošās dzīvojamās mājas "Ziedoņi" nodotas ekspluatācijā 1969. gadā, bet "Sarmas" — 1972. gadā.

Kākciemieši, 90 autoru kopskaitā, ir sarakstījuši 3 grāmatu sēriju “Kākciema stāsti”:

 1. daļa — Dzīves mirkļi. Dažādo cilvēku dažādie stāsti, 2019.g.

 2. daļa — Saknes. Kākciema dzimtās un skolā, 2020.g.

 3. daļa — Laika liecinieki. Dzīves ritmi kopdarba 40 gados, 2021.g.

2020. gadi 
2021. gadā Kākciemam kopā ar 11 citiem ciemiem un kopienām piešķirta atpazīstamības zīme “Viedais ciems”. Kākciemā atrodas multifunkcionālais centrs, kurā notiek ciema sabiedriskā dzīve. Ar Rīgu un Ropažiem Kākciemu saista autobusu maršruts Nr. 6831 (trīs reisi dienā 2022. gadā).

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Brekšu muiža

Brekšu muiža jeb Harma muiža () atradās tagadējā Rīgas pilsētas Brekšu apkaimē un Ropažu novada Stopiņu pagasta Dreiliņos.
Līdz mūsdienām saglabājusies muižas kungu mājas ēka ar torni virs galvenās ieejas un parka atliekas.

Vēsture 
Zviedru Vidzemes laikā 17. gadsimtā pie Piķurgas ietekas Juglas ezerā atradās Dreiliņu jeb Hermsa muižiņa (Dreilings od Herms hoff), ko latviski sauca par Brekšu muižu. Līdz 1920. gada zemes reformai tā piederēja Freitāgu fon Loringhofenu dzimtai.

Pēc muižas īpašumu atsavināšanas šeit tika iekārtota Dreiliņu astoņgadīgā skola, bet pēc Otrā pasaules kara Rīgas 83. vidusskola, kas pēc Latvijas neatkarības atgūšanas tika pārdēvēta par Rīgas Brekšu pamatskolu. 2001. gadā mazā skolēnu skaita dēļ skolu slēdza un bijusī kungu māja tika pamesta.

2005. gada nogalē notika konkurss par dzīvojamās apbūves attīstību bijušajā muižas parkā, tomēr neviens no iesniegtajiem darbiem konkursā neuzvarēja. 2008. gada martā muižas ēka nodega, ēkas apkaime kopš šī laika iežogota.

Atsauces 

Muižas Rīgā
Lielkangari

Lielkangari ir ciems Ropažu novada Ropažu pagasta dienviddaļā, Pietēnupes krastos, pie autoceļa P4 (Rīga—Ērgļi). Pie Lielkangariem sākas Lielo Kangaru grēda.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Bramberga (uzvārds)

Bramberga (vīriešu dzimtē Brambergs) ir vācu cilmes uzvārds.

Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Elvīra Bramberga (1902 — 1979) — Latvijas aktrise.

 Velta Bramberga (1921 — 2012) — Latvijas ārste.

Atsauces
Rietekļa paeglis

Rietekļa paeglis vai Baložu kadiķis ir dižākais parastais kadiķis Latvijā. Aug Burtnieku novada Valmieras pagastā autoceļa A3 ziemeļu pusē 350 m uz dienvidrietumiem no Baložu mājām.  Dēvēts gan pēc tuvējo māju vārda, gan par godu dzejniekam Rieteklim, kas dzimis Baložos un bieži mēdzis pie kadiķa atpūsties. Paegļa foto presē pirmoreiz parādās 1914. gadā J. Novoselova izdevumā «Latiši» («Latvieši»), bet «Kultūras Vēstnesis» 1923. gada 1. numurā raksta: «Valmieras pagasta Baložu māju robežās, Simanēnu svētozola tuvajos kaimiņos atrodas piramīdveidīgs kadiķis, kura stumbra apkārtmērs pārsniedz 8 pēdas».

Atsauces 

Latvijas dižkoki
Valmieras pagasts
Banka-Belituna

Banka-Belituna () ir Indonēzijas province, kura līdz 2000. gadam bija Dienvidsumatras provinces daļa. Provinces divas lielākās salas ir Banka un Belituna. 2010. gadā tās iedzīvotāju skaits bija 1 223 048. Provinces galvaspilsēta ir Pankalpinana, kurā dzīvo 174 838 iedzīvotāji. Provinces platība: 16 424 km2. Iedzīvotāju blīvums: 74/km2. Province ir lielākā alvas ražotāja Indonēzijā. Tiek ražoti arī baltie pipari. Province iedalās 6 reģencēs un 1 pilsētas teritorijā. Lielākās etniskās grupas ir malajieši (72%), javieši (8,5%) un ķīnieši (8,3%). Lielākās reliģiskās grupas ir musulmaņi (90%) un budisti (4,5%). Provinces ķīnieši pārsvarā runā hakka valodā.

Atsauces

Ārējās saites 

Indonēzijas provinces
Brandavu ezers

Brandavu ezers ir caurteces ūdenstilpe Tukuma novada Jaunpils pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos Lestenes purva malā. Krasti lēzeni, dibens dūņains. Eitrofs ezers, dūņu slānis >2 m, aizaugums 35 %. Ietek divi grāvji, iztek grāvis uz Abavu. Mīt līdaka, asaris, rauda, līnis, karpa.

Atsauces 

Tukuma novada ezeri
Jaunpils pagasts
Jaunpils novada ezeri
Nina Badriča

Nina Badriča (; dzimusi ) ir horvātu popdziedātāja.

Badriča pārstāvēja Horvātiju . gada Eirovīzijas konkursā Baku, Azerbaidžānā, ar dziesmu Nebo. Savā pusfinālā dziesma ierindojās 12. vietā un finālam nekvalificējās. Badriča Horvātijas atlasē Eirovīzijai ir piedalījusies vēl 4 reizes — 2003. gadā tika ieņemta 2. vieta. Dziedātāja ir izdevusi septiņus studijas albumus.

Ārējās saites 

 

1972. gadā dzimušie
Zagrebā dzimušie
Horvātijas mūziķi
Horvātijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki‎
2012. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Māris Niklass

Māris Niklass (dzimis  Priekuļos) ir sabiedriskais darbinieks, kultūras pieminekļu atjaunotājs, bijušais Cēsu rajona padomes priekšsēdētājs. Atzinības krusta virsnieks.

Biogrāfija 
Dzimis 1947. gadā 21. martā Priekuļos. Mācījies Madonas vidusskolā, 1965. gadā absolvējis Priekuļu lauksaimniecības tehnikuma automehāniķu nodaļu. 1966. gadā sācis strādāt par vecāko mehāniķi Valmieras meliorācijas pārvaldē, pēc tam pavadījis divus gadus Padomju armijā. No 1969. gada līdz 1970. gadam bijis maiņas mehāniķis Madonas autokombinātā. No 1970. gada līdz 1973. gadam strādājis Madonas rajona kinodirekcijā kā direktors. 1973—1990. gadā bijis skolotājs un vēlāk arī direktora vietnieks mācību darbā Jāņmuižas Lauksaimniecības profesionālā vidusskolā.

Paralēli darbam studējis un absolvējis Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Lauksaimniecības mehanizācijas fakultāti autoinženieru specialitātē.

1989. gadā ievēlēts Cēsu rajona deputātu padomē. Kopš 1990. gada darbojies kā Cēsu rajona deputātu padomes priekšsēdētāja vietnieks. No 1992. gada līdz 1997. gadam Cēsu rajona padomes priekšsēdētājs, vēlāk no 1997. līdz 2010. gadam Cēsu rajona padomes izpilddirektors.

No 2012. gada strādā Smiltenes tehnikumā par mašīnzinību nodaļas programmu vadītāju.

Māris Niklass ir veicis ieguldījumu Latvijas Republikas brīvības cīņu atceres kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanā. Ar Māra Niklasa līdzdalību ir atjaunotas vairāk kā 11 piemiņas vietas. Ievērojamākās no tām ir Skolnieku rotas piemineklis Cēsīs, Cēsu Uzvaras piemineklis, Māte Latvija, Represēto piemiņas akmens Taurenē un Piemiņas akmens Kārlim Ulmanim Priekuļos.

Apbalvojumi un atzinības 
Par ieguldījumu profesionālā un sabiedriskajā darbībā, Māris Niklass ir saņēmis 13 apbalvojumus — 3 no Igaunijas Republikas, 1 no Pestīšanas armijas Londonā un 8 no Latvijas Republikas. 1998. gadā viņš ir atzīts par Gada cilvēku Cēsu rajona laikraksta "Druva" aptaujā.

Māri Niklass ir saņēmis sekojošus Igaunijas Republikas apbalvojumus: 
 "Zelta ērgļa Zelta krusti",
 "Baltās rozes ordenis",
 "Igaunijas Republikas 80. gadu piemiņas medaļa".

No Pestīšanas armijas Londonā Māris Niklass ir saņēmis ordeni "Nopelnu krusts" (kārtas Nr. 285).

Saņemtie Latvijas Republikas apbalvojumi:
 1991. gada janvāra Barikāžu piemiņas medaļa,
 NBS komandiera apbalvojums "Par nopelniem" I šķira,
 NBS komandiera apbalvojums "Par nopelniem" II Šķira,
 ZS komandiera apbalvojums "Zemessardzei 15 gadi",
 Cēsu Instruktoru skolas piemiņas zīmi,
 Cēsu ZS 27. bataljona piemiņas zīmi,
 Cēsu Rajona padomes "Atzinības rakstu", 
 Latvijas ZS 2. brigādes "Goda zīme" (Nr. 2).

 saņēma IV šķiras Atzinības krustu par "Par ilggadējo nozīmīgo ieguldījumu pašvaldības darbā,  kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšanā un jaunatnes patriotiskajā audzināšanā".

Atsauces 

Cēsu novadā dzimušie
Latviešu sabiedriskie darbinieki
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Atzinības krusta virsnieki
Mirsti citu dienu

"Mirsti citu dienu" () ir 2002. gada britu filma, kuras režisors ir Lī Tamahori. Šī ir 20. filma par Džeimsu Bondu un pēdējā, kurā galveno lomu attēlo īrs Pīrss Brosnans.

Filmā Bondam ir jāizmeklē saistība starp Ziemeļkorejas teroristu un dimantu magnātu. Galvenās lomas tajā attēlo Brosnans, Halle Berija, Tobijs Stīvenss, Rozamunda Paika, Džons Klīzs un Džūdija Denča.

"Mirsti citu dienu" izdota Džeimsa Bonda filmu sērijas 40. gadadienā. Filmā ir atsauce uz katru no iepriekšējām filmām. Pati filma kļuva par tā brīža visu laiku ienesīgāko sērijas filmu. Filmas vadošās dziesmas Die Another Day izpildītājai Madonnai ir epizodiska loma filmā.

Atsauces

Ārējās saites 

2002. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Leidenes Universitāte

Leidenes Universitāte () ir universitāte Leidenē, Nīderlandē.

Vecākā universitāte valstī. To 1575. gadā dibināja Orānijas Vilhelms. Universitātei ir septiņas fakultātes, vairāk nekā 50 departamenti, vairāk nekā 40 valsts un starptautiski izpētes institūti. Tajā ir studējuši daudzas ievērojamas personības, tai skaitā Nīderlandes karalienes Juliāna un Beatrikse, pašreizējais karalis Vilems Aleksandrs, vairāki Nīderlandes premjeri, deviņi ārvalstu līderi (arī 6. ASV prezidents Džons Kvinsijs Adamss), 16 Nobela prēmijas laureāti (arī Alberts Einšteins un Enriko Fermi).

Times Higher Education World University Rankings 2013. gada universitāšu reitingā Leidenes Universitāte tika ierindota 28. vietā starp pasaules universitātēm (1. vieta Nīderlandē). Times Higher Education World University Rankings mākslas un humanitāro zinātņu universitāšu reitingā tā bieži tiek ierindota 1. vietā starp kontinentālās Eiropas universitātēm.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
  
  

Universitātes Nīderlandē
Dienvidholande
Karātavu kalns

Karātavu kalns var būt:

 Karātavu kalns Aronas pagastā;
 Karātavu kalns Asares pagastā;
 Karātavu kalns Cesvainē;
 Karātavu kalns Drabešu pagastā;
 Karātavu kalns Kazdangas pagastā;
 Karātavu kalns Mākoņkalna pagastā;
 Karātavu kalns Mērdzenes pagastā;
 Karātavu kalns Vestienas pagastā;
 Karātavu kalniņš Valmierā;
 Karātavu kalns Zaubes pagastā;

 Brežģa kalna cits nosaukums;
 Širmeļkalna cits nosaukums;
 Tiesas kalna cits nosaukums.
Bricu ezers

Bricu ezers (arī Cebuļu ezers, Jumaļu ezers) ir neliels dzidrūdens ezers Cēsu novada Jaunpiebalgas pagastā. Izvietojies apaļā ezerdobē pagasta austrumos uz robežas ar Vecpiebalgas pagastu. Krasti zemi, lēzeni, dienvidos kūdrājs, dibens dūņains. Ietek viens grāvis, iztek strauts uz Alupi ziemeļos. Mīt līdaka, rauda, karūsa, asaris, ausleja. Austrumu krastā peldvieta.

Ezermītne 
Dienvidaustrumu krastā nelielā saliņā hidroarheoloģiska atradne — vidējā dzelzs laikmeta (5.—9. gadsimts) un vēlā dzelzs laikmeta (9.—12. gadsimts) klāstu mītne.
Bricu ezermītni 1960. gadā atklāja arheologs Jānis Apals. Ezermītne atradusies uz dabīgas ap 20x30m lielas salas Bricu ezera DA daļā. Arheologiem veicot ezermītnes apsekošanu konstatētas koku konstrukciju paliekas, bezripas keramikas lauskas un ap 1,5m biezs kultūrslānis. Arī ezera DA piekrastes joslā atklātas kultūrslāņa un trauku lausku paliekas, tas liecina, ka šeit varētu būt bijusi ezermītne iedzīvotāju apmetnes teritorija.

Atsauces 

Cēsu novada ezeri
Jaunpiebalgas pagasts
Jaunpiebalgas novada ezeri
Blažģu ezers

Blažģu ezers (arī Blažģa ezers, Vecvagaru ezers) ir neliels ezers Dienvidkurzemes novada Priekules pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos, ietilpst Blažģa ezera dabas lieguma teritorijā. Ietek viens grāvis, iztek  garš grāvis uz Vārtāju ziemeļos. Mīt līnis, asaris, rauda, līdaka, rudulis.

Atsauces 

Dienvidkurzemes novada ezeri
Priekules pagasts
Priekules novada ezeri
Rebeka (filma)

"Rebeka" () ir 1940. gada amerikāņu psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Alfreds Hičkoks. Filmas sižets veidots pēc Dafnes du Marjēras romāna Rebecca.

Šī ir pirmā Hičkoka uzņemtā filma ASV. Filmā galvenās lomas attēlo Lorenss Olivjē un Džoana Fonteina. "Rebeka" saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu divās nominācijās: kā labākā filma un par labāko operatora darbu. Tā kopumā tika nominēta Kinoakadēmijas balvai 11 nominācijās. "Rebeka" ir vienīgā par labāko atzītā filma, kas nav saņēmusi balvu par aktieru, režisora vai scenāristu darbu. Ar šo filmu tika atklāts 1. Berlīnes starptautiskais kinofestivāls 1951. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

1940. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Alfreda Hičkoka filmas
ASV romantikas filmas
Villasmuiža

Villasmuiža ir ciems Ropažu novada Ropažu pagastā pie autoceļa V66 (Sidgunda—Ropaži). Attālums līdz pagasta centram Ropažiem ir 4,5 km, līdz novada centram Ulbrokai — 28 km, bet līdz Rīgai — 40 km.

Atsauces 

Latvijas skrajciemi
Moravske Budejovice

Moravske Budejovice () ir pilsēta Čehijā, Visočinas apgabala Tršebīčas apriņķī.

Vēsture 
Pilsēta rakstos kā karaļa pilsēta minēta 1231. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Cilvēki 
Moravske Budejovice ir komponista Ralfa Benacka (Ralph Benatzky, 1884-1957) dzimtā pilsēta.

Čehijas pilsētas
Visočinas apgabala pilsētas
Aizupes (Tīnūžu pagasts)

Aizupes ir ciems Ogres novada Tīnūžu pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos pie autoceļa P5 Ogres pilsētas ziemeļu pierobežā  no pagasta centra Tīnūžiem un  no Rīgas. Ciemā atrodas Ogres Valsts tehnikums un Vidzemes ledus halle.

Atsauces 

Latvijas mazciemi
Ceplīši (Tīnūžu pagasts)

Ceplīši ir ciems Ogres novada Tīnūžu pagastā Mazās Juglas labajā krastā. Līdz 2014. gada 1. oktobrim Ceplīšos atradās Austrumu Klīniskās universitātes slimnīcas stacionārs "Tuberkulozes un plaušu slimību centrs" filiāle "Ceplīši".

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Ceplīši

Ceplīši var būt:

 Ceplīši — skrajciems Daugavpils novada Demenes pagastā
 Cepleiši — skrajciems Daugavpils novada Dubnas pagastā
 Ceplīši — aprūpes ciems Ikšķiles novada Tīnūžu pagastā
 Ceplīši — skrajciems Krāslavas novada Krāslavas pagastā
 Ceplīši — skrajciems Rēzeknes novada Lendžu pagastā
Pusnakts kovbojs

"Pusnakts kovbojs" () ir 1969. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Džons Šlezingers. Filmas sižets veidots pēc Džeimsa Leo Herlitija romāna 1965. gada romāna Midnight Cowboy.

Filma ir par naivo teksasieti Džo Baku, kas dodas uz Ņujorku, kur iecerējis kļūt par prostitūtu. Tajā galvenās lomas attēlo Džons Voits, Dastins Hofmans, Silvija Mailsa un Brenda Vakaro.

Filma saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu trīs nominācijās: kā labākā filma, par labāko režisora darbu un labāko adaptēto scenāriju. Šī ir pirmā (un vienīgā) filma, kas ieguvusi labākās filmas balvu un kurai piešķirts X sertifikāts. Amerikas Kinoinstitūts to 1999. gadā nosauca par visu laiku 36. labāko ASV filmu.

Atsauces

Ārējās saites 

1969. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Entertainment Weekly

Entertainment Weekly (saīsināti EW) ir ASV žurnāls, kas pirmo reizi izdots 1990. gadā. Žurnāla pamattēmas ir kino, televīzija, mūzika, Brodvejas teātris, grāmatas un popkultūra. Līdz 2019.gada jūlijam žurnāls iznāca reizi nedēļā, sākot ar augustu - reizi mēnesī.

Atšķirībā no tādiem uz slavenībām tendētiem žurnāliem kā Us Weekly, People un In Touch Weekly, EW pirmkārt koncentrējas uz izklaides sfēras jaunumiem un apskatiem. Tomēr, salīdzinot ar Variety un The Hollywood Reporter, kas vairāk vērsti uz konkrētu industrijas daļu, EW mērķauditorija ir plašāka.

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV izdoti žurnāli
Kurmene

Kurmene ir ciems Bauskas novada Kurmenes pagastā pie pašas Latvijas dienvidu robežas ar Lietuvu. Izvietojies pagasta vidusdaļā Mēmeles labajā krastā autoceļu V936 un V1003 krustojumā,  no novada centra Bauskas un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Kurmenes (Kurmen) muižas centru. Ciemā atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, ārsta prakse, bibliotēka, pirmsskola, pasta nodaļa, veikals un 1870. gadā celtā Kurmenes katoļu baznīca.

Vēsture 

Kurmenes īpašumu Morāvijā dzimušais poļu grāfs Františeks Anontons Komorovskis—Koržāks (1723—1800; Broņislava Marijas Komorovska, Polijas Republikas prezidenta (2010—2015)  vectēva vectēva vectēva tēvs) 1750. gadā saņēma savas sievas Franciskas Lukrēcijas Līdinghauzenas-Volfas (Lüdinghausen genannt Wolff) pūrā no viņas tēva Georga Vilhelma Līdinghauzena—Volfa (1700—1761). Františeka dēls grāfs Jans Bonifācijs Komarovskis-Koržaks (1767—1826) īpašumu paplašināja.

Atsauces 

Bauskas novada ciemi
Mēmele (Skaistkalnes pagasts)

Mēmele (agrāk Ānmēmele un Jaunmēmele) ir ciems Bauskas novada Skaistkalnes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos Mēmeles labajā krastā, pie autoceļa V1020 (Likverteni—Jaunsaule—Skaistkalne) 9,5 km no pagasta centra Skaistkalnes, 27,5 km no novada centra Bauskas un 97 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Ānes-Mēmeles (Hahns-Memelshof) muižas centru.

Atsauces
Ida (filma)

"Ida" () ir 2013. gada Polijas mākslas filma — drāma. Filmas režisors ir Pāvels Pavļikovskis, scenārija autori Pāvels Pavļikovskis un Rebeka Ļenkēviča.

"Ida" ieguva 87. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā filma svešvalodā", kļūstot par pirmo poļu mākslas filmu, kas saņēmusi šo balvu. 2014. gadā Eiropas Kino akadēmija atzina "Idu" par "Labāko filmu" un Britu Kino un televīzijas mākslas akadēmija apbalvoja ar BAFTA kino balvu.

Sižets 
1962. gads, Polija. Pirms mūķenes zvēresta nodošanas klostera māsa Anna pēc klostera priekšnieces norādījuma dodas ciemos pie savas mātes māsas Vandas, bijušās tiesneses un prokurores. Vanda paziņo, ka Annas īstais vārds ir Ida Lebenšteina, un ka viņas ebreju izcelsmes vecāki tika nogalināti Otrā pasaules kara laikā. Ida nolemj atrast vecāku kapu vietu un kopā ar Vandu dodas ceļojumā, kas izgaismotu viņas pagātni.

Meklējumi atved viņas pie poļu zemnieku ģimenes, kas okupācijas sākumā slēpa Lebenšteinu ģimeni mežā, un pēc tam viņus turpat arī nogalināja. Nogalināti tika Idas vecāki un Vandas ārlaulībā dzimušais dēls, kuru viņa atstāja ar māsu, kamēr pati devās karā. Mazo Idu, kurai neviens nevarēja apliecināt ebreju saknes, atdeva mācītājam.

Apmaiņā pret atteikšanos uz mājas tiesībām sievietēm parāda vietu, kur ir apglabāti viņu radinieki. Vanda un Ida ved pīšļus uz ģimenes kapiem, lai tur tos pārapbedītu. Ida atgriežas klosterī un saprot, ka nav gatava kļūt par mūķeni. No klostera Idu izsauc uz pilsētu, jo viņas mātes māsa ir izdarījusi pašnāvību, izlecot pa logu. Pēc bērēm Ida dodas prom no pilsētas, taču skatītājs tā arī neuzzina, vai viņa atgriežas klosterī, vai arī dodas citā ceļā.

Atsauces

Ārējās saites 
  vietnē Music Box Films

2013. gada filmas
Polijas filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas svešvalodā
Eiropas Kino balvas ieguvējas filmas
Beitiņi

Beitiņi (arī Noras, agrāk Stelpes pienotava) ir ciems Bauskas novada Stelpes pagastā, Misas upes kreisajā krastā, pie autoceļa P89 (Ķekava—Skaistkalne).

Atsauces
Stelpe

Stelpe ir ciems Zemgalē, Bauskas novadā, Stelpes pagasta centrs. Tā atrodas pie Misas upes un autoceļa P92 (Iecava—Stelpe), netālu no tā krustojuma ar P89 (Ķekava—Skaistkalne). Attālums līdz novada centram Bauskai — 29 km, līdz Rīgai — 61 km. Netālu no Stelpes gar autoceļu P92 ir arī divi citi no pagasta nozīmīgākajiem ciemiem Vecstelpe un Nīzere. Stelpē atrodas pagasta pārvalde, vairāki veikali, ģimenes ārsta prakse, bibliotēka, minerālūdens ražotne, biezeņu ražotne un "Pīlādžu" mototrase. Ir Stelpes pamatskola ar bērnudārza grupiņu.

Apkārtnē attīstīta lauksaimniecība, lielākoties daudz labības lauku, ir ekoloģiskās saimniecības.

Atsauces 

Bauskas novada ciemi
Apollo 13 (filma)

"Apollo 13" () ir 1995. gada amerikāņu vēsturiskā drāma, kuras režisors ir Rons Hauards. Filmas sižets veidots pēc Lost Moon grāmatas, kuru sarakstīja astronauts (Apollo 13 misijas dalībnieks) Džeims Lavels un žurnālists Džefrijs Klūgers, motīviem.

Filma ir par Apollo 13 misiju un astronautu Lavela, Džeka Svaigerta un Freda Heisa atgriešanos uz Zemes pēc skābekļa tvertē notikušā sprādziena. Tajā galvenās lomas attēlo Toms Henkss, Kevins Beikons, Bills Pakstons, Gērijs Sinīzs un Eds Heriss.

Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes. "Apollo 13" tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai deviņās nominācijās, tika iegūta balva par labāko montāžu un labāko skaņu. Henksa tēla izteikto frāzi "Hjūstona, mums ir problēma" (Houston, we have a problem) Amerikas Kinoinstitūts atzina par 50. visu laiku labāko frāzi no filmām.

Lomās 

 Toms Henkss: Apollo 13 komandieris Džeims Lavels
 Kevins Beikons: komandmoduļa pilots Džons Svaigerts
 Bills Pakstons: lunārā moduļa pilots Freds Heiss
 Gērijs Sinīzs: paredzētais komandmoduļa pilots Kens Matinglijs
 Eds Heriss: lidojuma direktors Džīns Krancs

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gada filmas
ASV filmas
Universal Pictures filmas
ASV katastrofu filmas
Rona Hauarda filmas
Upīte (nozīmju atdalīšana)

Upīte var būt:
 upes deminutīvā forma
 Upīte — seno zemgaļu apdzīvota zeme
 Upīte — apdzīvota vieta Šķilbēnu pagastā
 Upīte - Mudažas pieteka Gulbenes novadā
 Briežupes augšteces nosaukums
Taurkalne

Taurkalne ir ciems Latvijas dienvidos, Bauskas novada Valles pagastā, autoceļu P87 (Bauska—Aizkraukle) un V935 (Taurkalne—Dobelnieki) krustojumā, pie dzelzceļa līnijas Jelgava—Krustpils (stacija Taurkalne). Taurkalnē atrodas veikals, bibliotēka, veselības aprūpes dienests. Attālums pa autoceļiem līdz pagasta centram Vallei — 15 km, novada centram Bauskai — 55 km, Rīgai — 80 km.

Ciems savulaik attīstījies kā mežrūpniecības centrs ap dzelzceļa staciju "Taurkalne" (mūsdienās bez pasažieru kustības).

Atsauces 

Latvijas ciemi
Bidhja Devi Bhandari

Bidhja Devi Bhandari (विद्या देवी भण्डारी; Bidhya Devi Bhandari; dzimusi ) ir Nepālas prezidente. Viņa ir pirmā sieviete, kura ieņēmusi šo amatu. Pārstāv Nepālas komunistisko partiju (apvienoto marksistu ļeņinistu) partiju.

Bidhja Devi dzimusi Bhodžpuras rajona Manebhendžjangas ciemā. Tēvs bija skolas direktors.
1979. gadā viņa Bibhodaijā pabeidza vidējo profesionālo skolu. Skolas laikā iepazinās ar komunistisko sacelšanos Džapā un iesaistījās politikā. Viņa iestājās Nepālas nacionālajā brīvajā studentu savienībā, braukāja pa valsti, tiekoties ar vietējiem aktīvistiem. No 1979. līdz 1987. gadam Bidhja Devi šīs studentu apvienības Austrumu reģiona komitejas priekšsēdētāja. 1978. gadā iestājās Nepālas komunistiskās partijas (marksistu ļeņinistu) Jaunatnes savienības Bhodžpuras nodaļā. Viņa ieguva bakalaura grādu Tribhuvanas universitātes filiālē Biratnagarā.
1980. gadā Bidhja Devi iestājās NKP (MĻ).

1982. gadā viņa apprecējās ar politiķi Madanu Bhandari un atstāja politiku. Viņiem piedzima divi dēli.
1990. gadā tika izveidota daudzpartiju sistēma, un kreisās partijas NKP (MĻ) un NKP (M) apvienojās, izveidojot Nepālas komunistisko partiju (apvienoto marksistu ļeņinistu), par kuras priekšsēdētāju tika ievēlēts Madans Bhandari. Arī Bidhja Devi iestājās NKP (AMĻ). 1993. gadā autokatastrofā mīklainos apstākļos gāja bojā viņas vīrs.

1994. gadā Bidhja Devi Bhandari tika ievēlēta Nepālas parlamentā. 1998. gadā viņa kļuva par NKP (AMĻ) Centrālkomitejas locekli. 1998. gadā viņa tika ievēlēta par Nepālas sieviešu asociācijas prezidenti.

No 1997. gada 25. marta līdz 5. oktobrim Bhandari bija Vides aizsardzības un demogrāfijas ministre. 1999. gadā ievēlēta parlamentā.

2006. gadā piedalījās pret karali Gjanendru vērstas demonstrācijās, kuras noveda pie monarhijas likvidēšanas. Viņa tika iekļautas pagaidu valdībā.
2008. gadā Nepālā tika izveidota republika. Bhandari netika ievēlēta Satversmes sapulcē. 2009. gadā viņa tika ievēlēta par vienu no trijiem NKP (AMĻ) partijas vicepriekšsēdētājiem.

No 2009. gada 25. maija līdz 2011. gada 6. februārim Bidhja Devi Bhandari bija aizsardzības ministre Madhava Kumara Nepala valdībā. Šajā laikā viņa iestājās pret 6500 maoistu karotāju iekļaušanu Nepālas bruņotajos spēkos.
2013. gadā Bhandari tika ievēlēta Satversmes sapulcē.

2015. gada 20. septembrī tika pieņemta jauna Nepālas konstitūcija, kurā Bhandari panāca sieviešu tiesību nostiprināšanu, kā arī to, ka sievietēm tiek piešķirta kvota viena trešdaļa parlamentā un prezidenta vai viceprezidenta amatā jābūt sievietei.
26. oktobrī Bidhja Devi Bhandari tika izvirzīta par Nepālas prezidenta kandidātu. 29. oktobrī parlaments Bhandari ievēlēja par prezidentu. Tajā pašā dienā viņa nodeva zvērestu.

Ārējās saites 

 Nepālas prezidenta mājaslapa 

Nepālas prezidenti
Nepālas politiķi
Pašreizējie valstu vadītāji
Augusta Deglava iela

Augusta Deglava iela var būt:
 Augusta Deglava iela — iela Auros;
 Augusta Deglava iela — iela Rīgā.
Kaitējumu mazinoši pasākumi

Kaitējumu mazinoši pasākumi ir virkne publiskās veselības prakšu, kas ir ieviesta, lai mazinātu potenciālās kaitnieciskās sekas dažādai cilvēku uzvedībai, gan legālai, gan nelegālai. Galvenokārt šīs prakses attiecina uz psihotropo vielu lietošanu un seksu.

Šo pasākumi kritiķi uzskata, ka pieciešot riskantas vai nelegālas aktivitātes tiek sūtīts nepareizs signāls sabiedrībai, ka šīs aktivitātes ir atbalstāmas, tāpat ir uzskats, ka šīs prakses neveicina kaitējuma mazināšanu ilgtermiņā.

Psihotropās vielas 
Šļirču apmaiņas programmas mazina risku heroīna un citu narkotiku lietotājiem dalīt šļirces savā starpā un izmantot tās vairākkārt. Dalīšanās ar šļircēm veicina bīstamu infekciju kā HIV un C hepatīta izplatību narkotiku lietotāju vidū.

Opioīdu aizstājējterapija ir medicīniska procedūra, kur heroīna vietā tā lietotājiem tiek piedāvātas citas narkotikas ar garāku un mazāk eiforisku iedarbību kā metadons un bufrenorfīns — tās tiek ievadītas medicīnas darbinieku uzraudzībā. Cita veida terapija ir heroīna injicēšanas nomainīšana ar heroīnu tablešu formā.

Atsevišķas vietas piedāvā arī citu psihotropo vielu aizstājējterapiju. Piemēram, Toronto kļuva par pirmo pilsētu, kur bezpajumtniekiem tiek piedāvāta bezmaksas glāze vīna reizi stundā, paliekot patversmē pa nakti, lai novērstu bezpajumtnieku apreibināšanos ar zobu skalojamajiem līdzekļiem, odekoloniem un dažādiem alkoholu saturošiem industriāliem produktiem.

Adatu un šļirču apmaiņas programma, kā arī opioīdu aizstājējterapija ir divi galvenie kaitējumu mazinošie pasākumi primārās veselības aprūpē. Atsevišķās valstīs ir ieviestas drošu injekciju vietas, kur narkotiku lietotājiem tiek piedāvāta higiēnas normām atbilstoša un no stresa brīva vide, lai veiktu narkotiku uzņemšanu. Tajās atrodas sterils injekciju aprīkojums, informācija par vielām un medicīnas personāls. Tāpat atsevišķās vietās tiek piedāvātas bezmaksas taksometra programmas alkohola lietotājiem, lai novērstu transportlīdzekļu vadīšanu dzērumā.

Sekss 
Daudzās skolās ir ieviesta droša seksa izglītība pusaudžiem un vēl pusaudžu vecumu nesasniegušiem skolēniem, kas jau varētu stāties seksuālās aktivitātēs. Tā kā daudzi uzsāk seksuālās aktivitātes tieši pusaudžu vecumā, tiek īpaši uzsvērta aizsarglīdzekļu kā prezervatīvu nozīme, lai novērstu nevajadzīgu grūtniecību un STS izplatību.

Kopš 1999. gada vairākas valstis, piemēram, Vācija (2002) un Jaunzēlande (2003), ir legalizējušas prostitūciju.

Atsauces 

Veselība
Infekcijas slimības
Psihotropās substances
Sekss
Alkoholisms
Heinrihs VII Luksemburgs

Heinrihs VII (, ; dzimis ap 1275. gadu, miris ) bija Luksemburgas grāfs no 1288. gada, Romiešu karalis no 1308. gada un Svētās Romas impērijas ķeizars no 1312. gada, kā pirmais no Luksemburgu dinastijas.

Pēc strīda par zemju piešķiršanu iepriekšējo karali Albrehtu I 1308. gada 1. maijā nogalināja brāļadēls. Francijas karalis Filips IV atbalstīja sava brāļa Šarla Valuā kandidatūru, kas novestu pie impērijas nonākšanas Kapetingu dinastijas rokās. Frančiem bija izdevies panākt vairāku augstmaņu lojalitāti, taču tikai Ķelnes arhibīskaps no visiem elektoriem atklāti aizstāvēja Šarla kandidatūru. Situāciju izmantoja Francijas galmā uzaugušais Luksemburgas grāfs Heinrihs, kura brālis Trīres arhibīskaps pārliecināja Maincas arhibīskapu atbalstīt Heinrihu. Beidzot ar sešu elektoru balsīm, atturoties tikai Bohēmijas karalim, 1308. gada 27. novembrī Heinrihu ievēlēja par karali un 1309. gada 6. janvārī kronēja Āhenē. Bohēmijas augstmaņi drīz gāza Bohēmijas karali Karintijas Heinrihu, un pēc kāzām ar karaļa Vāclava II meitu Elizabeti par Bohēmijas karali kļuva Heinriha VII dēls Johans. Tādējādi nenozīmīgā Luksemburgu dinastija ieguva Bohēmijas zemes, un pretendēja arī uz Polijas kroni.

Heinrihs VII vēlējās izbeigt Francijas politiskās ambīcijas Itālijā, tāpēc ar karaspēku devās uz Itāliju, lai kļūtu par pirmo Romiešu karali, kas pēc gandrīz 100 gadu pārtraukuma kronēts par imperatoru. Itālijā viņam nācās iesaistīties Gvelfu un Gibelīnu karos, pakļaujot virkni Ziemeļitālijas pilsētu un sākot nesekmīgas diplomātiskās sarunas ar pāvesta atbalstīto Neapoles karali Roberto Anžū. Itālijas kara laikā epidēmijā mira viņa sieva Margarēta. Politiskā situācija Itālijā bija tik nestabila, ka Heinriha VII karaspēks ieņēma tikai daļu Romas, un pāvesta prombūtnē viņu par imperatoru kronēja divi kardināli. Ar mainīgām sekmēm karojot Ziemeļitālijā, imperators sāka tiesas procesu pret Roberto Anžū, kuru 1313. gada 26. aprīlī aizmuguriski pasludināja par nodevēju, dumpinieku un sodāmu ar nāvi. Vasarā imperators saslima ar malāriju un 24. augustā mira. Viņu apglabāja Pizā. Pieminēts Dantes, kurš bija Heinriha piekritējs, "Dievišķajā komēdijā".

Atsauces

Ārējās saites 

1275. gadā dzimušie
1313. gadā mirušie
Luksemburgu dinastija
Svētā Romas impērija
Glāžšķūnis

Glāžšķūnis ir ciems Ogres novada Rembates pagastā, Ogres upes labajā krastā, pie autoceļu P8 (Inciems—Sigulda—Ķegums) un V996 (Ogre—Viskāļi) krustojuma.

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Priedes (Katvaru pagasts)

Priedes ir ciems Limbažu novada Katvaru pagastā.

Atsauces 

Limbažu novada ciemi
Latvijas ciemi