joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Žermēna Heine-Vāgnere

Žermēna Heine-Vāgnere (dzimusi  Rīgā, mirusi ) bija latviešu operdziedātāja, soprāns.

Dzīvesgājums 
Žermēna Heine dzimusi 1923. gadā Rīgā, viņas māte Erna Heine dziedāja Reitera korī, bet mātes brālis Alberts Verners bija operdziedātājs. Mācījās Rīgas 1. pamatskolā, vēlāk 3. ģimnāzijā. 
Studēja operdziedāšanu Latvijas konservatorijā pie Hertas Lūses un Marijas Bolotovas, studijas beidza 1950. gadā. Apprecējās ar arhitektu Nikolaju Vāgneru. Tajā pat gadā Žermēna Heine-Vāgnere kļuva par Operas un baleta teātra solisti. Viņas pirmā loma pēc Konservatorijas beigšanas bija Santuca Pjetro Maskanji operā "Zemnieka gods". 1955. gadā viņa saņēma pirmo prēmiju V Vispasaules studentu un jaunatnes festivālā Varšavā. Savas dziedātājas karjeras 25 gados nodziedājusi 39 lomas.

Žermēnas Heines-Vāgneres pēdējā iziešana uz skatuves notika 1975. gadā titullomā Pučīni operā "Turandota".

Mūža nogali pavadīja vientuļi savā dzīvoklī Tērbatas un Elizabetes ielas stūrī. 1995. gadā saņēma trešās pakāpes Triju Zvaigžņu ordeni, 2001. gadā balvu par mūža ieguldījumu un 2013. gadā Latvijas Gāzes un LNOB balvu "Leģendārs mūžs mākslā".

Mirusi 2017. gada 7. decembrī 94 gadu vecumā.

Atzinība un apbalvojumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves māksliniece (1954)
 Darba Sarkanā karoga ordenis (1956)
 Latvijas PSR Tautas skatuves māksliniece (1956)
 Latvijas PSR Valsts prēmija (1957)
 PSRS Tautas skatuves māksliniece (1969)
 Triju Zvaigžņu ordenis (III šķira, 1995)
 Lielā mūzikas balva (par mūža ieguldījumu, 2001)

Atsauces

Literatūra

Ārējās saites 
 Raksts diena.lv

1923. gadā dzimušie
2017. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas operdziedātāji
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie‎
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši
Hermanis Emils Fišers

Hermanis Emils Fišers (; dzimis , miris ) bija vācu ķīmiķis.

Izglītību ieguvis Bonnas universitātē un Strasbūras universitātē. Strādājis Minhenes universitātē (1875—1881), Erlangenes universitātē (1881—1888), Vircburgas universitātē (1888—1892) un Berlīnes universitātē (1892—1919). Pētījis cukuru un purīnu. Fišers atklāja veidu, kā sintezēt kofeīnu, teofilīnu. 1902. gadā saņēmis Nobela prēmiju ķīmijā par "ieguldījumu cukuru un purīna grupas vielu sintēzē".

Ārējās saites 

1852. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Vācijas ķīmiķi
Nobela prēmijas laureāti ķīmijā
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
66. gads

66. gads () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.

Notikumi 
 22. septembris — Romas imperators Nērons izveidoja leģionu Legio I Italica.

Nezināms datums 
 Sākās Romiešu-jūdu karš, kas ilga līdz 73. gadam.
 Gajs Svetonijs Paulins kļuva par Romas konsulu.
 Iespējams, ka šajā gadā tika uzrakstīta Pāvila 1. vēstule Timotejam.
 Ar neapbruņotu aci varēja redzēt Haleja komētu.

Dzimuši

Miruši 
 Petronijs, romiešu rakstnieks (dzimis ap 27. gadu)

 

als:60er#66
Bereks Joselevičs

Bereks Joselevičs (,  — ) bija ebreju tirgotājs un poļu armijas kavalērijas pulkvedis. Piedalījies Koscjuško dumpī un Napoleona karos. Tiek uzskatīts par pirmo ebreju militāro vienību izveidotāju un komandieri Jaunākajos laikos.

Biogrāfija 

Dzimis Kretingā, kas tobrīd atradās Žečpospoļitas teritorijā. Joselevičs strādāja pie poļu magnāta par tirdzniecības aģentu, izpildot dažādus uzdevumus ārzemēs. Ceļojumu laikā viņš iemācījās franču valodu un neilgu laiku dzīvoja Parīzē, kad valstī aizsākās Franču revolūcija.

No 1788. gada dzīvojis Varšavā, kur nodarbojies ar zirgu piegādi poļu karaspēkam. Franču revolūcijas iespaidots, atbalstīja Koscjuško sacelšanos. 1794. gada septembrī — oktobrī, kad Aleksandra Suvorova vadītais karaspēks uzsāka Varšavas aplenkumu, poļu nemiernieku vadonis Tadeušs Koscjuško deva atļauju Joselevičam izveidot ebreju brīvprātīgo vieglās kavalērijas pulku, ieceļot Joseleviču par tā komandieri pulkveža dienesta pakāpē. Pulkā dienēja ap 500 ebreju. Pulks piedalījās Koscjuško dumpī, tomēr kaujā par Varšavas priekšpilsētu Prāgu tas tika praktiski pilnībā iznīcināts.

Pēc dumpja apspiešanas Joselevičs aizbēga uz Galīciju, no kuras 1798. gadā devās uz Itāliju, kur pievienojās Jana Dombrovska poļu leģionam, kas darbojās franču armijas sastāvā. Piedalījies Itālijas kampaņā, no 1803. gada Napoleona armijas Hannoveres dragūnu pulka kapteinis. 1805. gadā izcēlies Austerlicas kaujas laikā, par ko apbalvots ar Francijas Goda Leģiona ordeni. Pēc Varšavas hercogistes izveidošanās Joselevičs 1807. gadā pārgāja tās armijas dienestā, iegūstot pulkveža pakāpi. Komandējis ulānu eskadronu, apbalvots ar augstāko poļu militāro ordeni "Virtuti Militari".

1809. gadā, kad austriešu armijas iebruka Polijā, vadījis divus poļu kvalērijas eskadronus. Kritis Kockas kaujā pret ungāru kavalēristiem. Viņa dēls, Joseks Berkovičs, arī karoja pret Krieviju Napoleona armijas rindās.

Atsauces 

1764. gadā dzimušie
1809. gadā mirušie
Klaipēdas apriņķī dzimušie
Lietuvas ebreji
Poļu militārpersonas
Ar Goda Leģiona ordeni apbalvotie
Džesika Česteina

Džesika Česteina (; dzimusi ) ir amerikāņu teātra, kino un televīzijas aktrise.

Kļuva pazīstama 2011. gadā, kad filmējās 7 filmās: "Parāds" (The Debt), "Dzīvības koks", "Kalpone", "Koriolāns" (Coriolanus), "Patvērums" (Take Shelter), "Mežonīgā Salome" (Wilde Salome) un "Teksasas nāves lauki" (Texas Killing Fields). Par lomu filmā "Kalpone" Česteina tika nominēta kā labākā otrā plāna aktrise Amerikas Kinoakadēmijas balvai, Zelta globusa balvai, Ekrāna aktieru ģildes balvai, BAFTA kino balvai un Critics' Choice Awards. Par lomu 2012. gada filmā "Slepenā operācija "30 pēc pusnakts"" viņa saņēma Zelta globusa balvu un tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise. Par lomu filmā The Eyes of Tammy Faye (2021) saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā.

2012. gadā žurnāls Time aktrisi iekļāva 100 pasaulē ietekmīgāko cilvēku sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Kalifornijā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Vegāni
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola

Arvīda Žilinska Jēkabpils mūzikas skola ir profesionālās mūzikas ievirzes jeb interešu izglītības iestāde Jēkabpilī, kas atrodas Daugavas kreisajā pusē, upes malā. Adrese: Brīvības ielā 198 un Brīvības ielā 203.

Vēsture 
Skola uzsāka savu darbību 1958. gada 1. janvārī toreizējā Oškalna kultūras namā un par pirmo skolas direktoru kļuva Jānis Valdēns, kurš pirms tam jau vadīja Krustpils kultūras nama kori. 
Sākotnēji mūzikas skolā bija iespējams apgūt klavieru un akordeona spēli, vēlāk arī pūšamo instrumentu un vijoles spēli, kuras klasi vadīja Elmārs Krūmiņš. 

1962. gadā skola pārcēlās uz ēku Pormaļa ielā 21, par skolas direktoru kļuva kordiriģents Guntars Markevičš. 
1964. gadā par skolas direktori iecēla klavierspēles skolotāju Auroru Zakovicu, kura savas darbības laikā skolai iegādājās augstas kvalitātes mūzikas instrumentus. No 1969. līdz 1973. gadam direktores amatu ieņēma Maruta Apsalone, kura līdz tam vadīja vokālo ansambli Jēkabpils rajona kultūras namā. Būdama teicama koncertmeistare un vokālā pedagoģe, mūzikas skolā spēja izveidot augstu vokālo un klaviermākslas līmeni. 
1973. gadā par skolas direktoru kļuva Jēkabpils Skolotāju kora diriģents Marģers Dreimanis. Šī direktora darbības laikā tika attīstīta pūšamo instrumentu klase, kuru vadīja Arnis Biķis un Ēvalds Korsaks, kā arī tika izveidotas pirmās kora un čella klases. 
No 1977. gada skolas direktore bija Leone Pauniņa. Sākotnēji viņas viens no galvenajiem uzdevumiem bijis vietējo pedagogu piesaiste, jo līdz tam lielākā daļa pasniedzēju bija no Rīgas, kas sarežģīja darbu, veidojot koncertprogrammas. 

1981. gada Daugavas plūdos skola applūda. Pēc plūdiem skolai piešķīra divas papildus ēkas — tuvuma atrodošos namu Pormaļa ielā 15 un arhitektoniski nozīmīgu, kultūrvēsturisku namu, bijušo Skolotāju biedrības namu Brīvības ielā 145.
1982. gadā ielika pamatakmeni jaunas mūzikas skolas ēkai blakus esošajai skolas ēkai Pormaļa ielā 21 un sākās skolas ēkas celtniecība, bet netika pabeigta. 1994. gadā pilsētas pašvaldība mūzikas skolai iegādājās īpašumu bijušajā viesnīcā Brīvības ielā 198, bet vēlāk arī ēku Brīvības ielā 203, kas atrodas pretī galvenajai skolas ēkai. Direktores Leones Pauniņas laikā tika izveidots senās mūzikas ansamblis, Sēlijas kamerorķestris, koklētāju ansamblis un lauku kapela "Triba". 
2002. gadā skola tika nosaukta komponista novadnieka Arvīda Žilinska vārdā.

Konkursi 
Mūzikas skola organizē starptautisko Arvīda Žilinska vokālo konkursu un starptautisko Arvīda Žilinska Jauno pianistu konkursu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Skolas mājaslapa
 A.Žilinska Jēkabpils mūzikas skola 

Skolas Jēkabpilī
Mūzikas skolas Latvijā
2000. gada Austrālijas Grand Prix

2000. gada Austrālijas Grand Prix notika . Tajā uzvarēja Mihaels Šumahers, otrais palika viņa komandas biedrs Rubenšs Barikello un trešais bija Ralfs Šumahers.

Rezultāti

Kvalifikācija 

Mika Hekinens izcīnija Pole position bet otrais bija viņa komandas biedrs Deivids Kulthards. Trešais bija Ferrari pilots Mihaels Šumahers un ceturtais bija Rubenšs Barikello.

Sacīkste

Kopvērtējums 

Braucēju čempionāts

Konstruktoru čempionāts

 Piezīme: Parādītas tikai pirmās piecas pozīcijas.

Austrālija
Austrālijas Grand Prix
Noijs Maizels

Noijs Maizels ( — 1952) bija ebreju mediķis un politiķis.

Dzīvesgājums 
Dzimis Baltkrievijā. 1915. gadā absolvējis Tērbatas Universitātes Medicīnas fakultāti. Ārsta praksi uzsācis Daugavpilī.

Ievēlēts 1., 2. un 3. Saeimā no Bunda saraksta. Cieši sadarbojies ar LSDSP. Pēc 1934. gada 15. maija apvērsuma ieslodzīts Liepājas koncentrācijas nometnē.

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā apcietināts. Ieslodzīts Molotovas apgabala Usoļlagā. Pēc soda izciešanas 1951. gadā nometināts Novosibirskas apgabalā, kur miris 1952. gadā.

Atsauces 

1891. gadā dzimušie
1952. gadā mirušie
1. Saeimas deputāti
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
Latvijas ebreji
Latvijas mediķi
Padomju represiju upuri
Tartu Universitātes absolventi
2000. gada Brazīlijas Grand Prix

2000. gada Brazīlijas Grand Prix notika . Tas bija otrais sezonas posms. Tajā jau otro uzvaru pēc kārtas svinēja Mihaels Šumahers. Otrais palika Džankarlo Fizikella, bet trešais bija Heincs Haralds Frencens.

Rezultāti

Kvalifikācija 

Kvalifikācijā pirmais bija Mika Hekinens, bet otrais palika iņa komandas biedrs Deivids Kulthārds. Trešais bija Mihaels Šumahers, bet viņa komandas biedrs Rubenšs Barikello bija 4.

† Sauber komanda nepiedalījās sacīkstēs drošības apsvērumu dēļ.

Sacīkste 

Sacīksti uzvarēja Mihaels Šumahers, otrais bija Džankarlo Fizikella, bet trešais Heincs Haralds Frencens. Ceturtais Bija Jarno Trulli, bet Mihaela šumahera brālis Ralfs Šumahers finišēja piektais. Sestais palika Džensons Batons.

Kopvērtējums pēc sacīkstes 

Braucēju čempionāts

Konstruktoru čempionāts

 Piezīme: Parādītas tikai pirmās piecas pozīcijas.

Brazīlija
Brazīlijas Grand Prix
Brisbena (upe)

Brisbena ir garākā upe dienvidaustrumu Kvīnslendā, Austrālijā, plūst cauri Brisbenas pilsētai un ietek Moretonas līcī. Upe ir 344 kilometrus gara un sākas Stenlija kalnā. Upe ir galvenais Brisbenas ūdensceļš uz pilsētu un no tās.
Upē sastopamas retas zivju sugas kā buļļu haizivis un Brisbenas upes menca, krastos retas augu sugas. Bieži upes krasti pārplūst un Brisbenas pilsēta tiek appludināta. Pēdējie lielākie plūdi Brisbenas upes krastos notika 2011. gada janvārī, kad applūda liela daļa Brisbenas pilsētas. Plūdi ir notikuši arī vairākas reizes 19.gadsimtā, bet lielākie plūdi pilsētā ir bijuši 1972. gadā.

Džons Ohlijs bija pirmais eiropietis, kas 1823. gadā izbraukāja upi un to nosauca štata gubernatora vārdā. Ceļotāji apbrīnoja apkārtnes un upes skaistumu, daudzveidīgo zivju un apkārtnes augu daudzveidību.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Austrālijas upes
Par Latvijas Republikas valstisko statusu

Latvijas Republikas Augstākās Padomes likums "Par Latvijas Republikas valstisko statusu" ir dokuments, ar kuru 1991. gada 21. augustā Latvijas Republikas Augstākā Padome pasludināja, ka tiek pilnā mērā atjaunota Satversmes sapulces 1922. gada 15. februārī pieņemtā Latvijas Republikas Satversme.

Vēsture 
Pēc LPSR Augstākās Padomes 1990. gada vēlēšanām Latvijas parlaments ar 138 balsīm „par”, 0 „pret” (deklarāciju neatbalstošie deputāti balsojumā nepiedalījās) un 1 „atturas” Augstākā Padome  pieņēma deklarāciju „Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu”. 
Šī deklarācija pasludināja 1940. gada 17. jūnija PSRS militāro agresiju kā starptautisku noziegumu un atjaunoja Latvijas Republikas suverenitāti, tomēr tika pasludināts pārejas posms līdz Saeimas sasaukšanai. Deklarācijas 9. punkts paredzēja Latvijas Republikas valstiskās neatkarības atjaunošanu sarunu ceļā ar PSRS valdību. 1991. gada 3. marta Vislatvijas tautas aptaujas rezultāti liecināja, ka vairākums (73,7%) Latvijas iedzīvotāju atbalstīja Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu.

Pēc 1991. gada 19. augusta puča beidza pastāvēt PSRS konstitucionālās valsts varas un pārvaldes institūcijas. Kad svarīgākos pārvaldes objektus Latvijā sāka ieņemt Padomju armija, Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma likumu "Par Latvijas Republikas valstisko statusu" ar kuru tika atjaunota Latvijas Satversmes pirmā panta darbība, kas noteica, ka "Latvija ir neatkarīga, demokrātiska republika, kurā Latvijas valsts suverēnā vara pieder Latvijas tautai un kuras valstisko statusu nosaka Latvijas Republikas 1922. gada 15. februāra Satversme."

Literatūra 
 Daina Bleiere „Latvija. Notikumu hronika 1985. - 1996. gadā”. —  N.I.M.S., Rīga 1996. 
 Valdis Blūzma, Ojārs Celle, Tālavs Jundzis, D. A. Lēbers, Egils Levits, Ļubova Zīle „Latvijas valsts atjaunošana (1986.g. - 1993.g.)”. — Latvijas Zinātņu akadēmijas Baltijas stratēģisko pētījumu centrs, Rīga, 1998.

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Augstākās Padomes Konstitucionālais likums par Latvijas Republikas valstisko statusu

Latvijas politika
Latvijas vēsture
Dokumenti
Mahmūds Abāss

Mahmūds Abāss (, Maḥmūd ʿAbbās; dzimis ) ir pašreizējais Palestīnas pašpārvaldes prezidents.

2003. gadā sešus mēnešus bijis Palestīnas pašpārvaldes premjerministrs, 2004. gada oktobra beigās kļuva par Palestīnas Atbrīvošanas organizācijas vadītāju (līdz  bija vietas izpildītājs), 2005. gada janvārī notikušajās prezidenta vēlēšanās Abāss ar 62,5% balsu guva uzvaru un  stājās Palestīnas pašpārvaldes prezidenta amatā.

1935. gadā dzimušie
Palestīna
Politiķi
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Komoru futbola izlase

Komoru futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Komoras starptautiskās sacensībās. Tā ir viena no vājākajām Āfrikas futbola izlasēm un ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam. Āfrikas Nāciju kausam kvalificējusies vienu reizi, kur labākais rezultāts bija zaudējums ceturtdaļfinālā.

Pasaules čempionātos 
 1930-2006 - Nepiedalījās
 2010 - Nekvalificējās
 2014 - Nekvalificējās
 2018 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-2008 - Nepiedalījās
 2010-2017 - Nekvalificējās
 2021- Ceturtdaļfināls

Atsauces

Āfrikas futbola izlases
Futbols Komorās
Merkurs (mitoloģija)

Merkurs () ir dievs romiešu mitoloģijā, tirgotāju, zagļu un ceļotāju aizbildnis. Viņš ir dievu ziņnesis. Merkurs bieži tiek attēlots ar spārnotu ķiveri un spārnotām sandalēm kājās, kā arī rokās tur spieķi ap kuru ir apvijušās divas čūskas. Viņš dvēselēm parādīja ceļu uz Plutona pārvaldīto mirušo valstību.

Viņa vārdā ir nosaukta Saulei vistuvākā planēta Merkurs. Sengrieķu mitoloģijā Merkura analogs ir Hermejs.

Romiešu mitoloģija
Helsingborja

Helsingborja () ir pilsēta Zviedrijā.

Šī ir viena no Zviedrijas vecākajām pilsētām, šajā vietā pastāvīga apdzīvota vieta oficiāli ir bijusi kopš . Laikā no 1912. līdz 1971. gadam pilsētas oficiālais nosaukums zviedru valodā bija Hälsingborg. 2010. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 97 tūkstošus. Šis ir Zviedrijas tuvākais punkts pie Dānijas, Dānijas pilsēta Helsingēra atrodas aptuveni 4 km attālumā no Helsingborjas. Helsingborjā ir bāzēts Zviedrijas augstākajā futbola līgā Allsvenskan spēlējošais Helsingborgs IF klubs.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Zviedrijas pilsētas
Bradford City AFC

Bradford City A.F.C. ir futbola klubs no Bredfordas, Anglijā, kas šobrīd spēlē Otrajā līgā (League Two). Tas ir 1911. gada FA kausa ieguvējs, un 2013. gada Līgas kausa finālists.

Sasniegumi 
 Anglijas futbola 2. līmenis (1893.—1992. Otrā divīzija; 1992.—2004. Pirmā divīzija; tagad — Championship)
 Čempioni (1): 1907–08 
 Vicečempioni (1): 1998–99
 FA kauss
 Kausa ieguvēji (1): 1910–11 
 Anglijas Līgas kauss
 Finālisti (1): 2012–13

Atsauces

Ārējās saites 

 

Anglijas futbola klubi
Milošs Zemans

Milošs Zemans (; dzimis ) ir čehu politiķis, pašreizējais Čehijas prezidents, bijušais Čehijas premjerministrs.

1993. gada februārī kļuva par Čehijas Sociāldemokrātiskās partijas līderi, viņš to padarīja par vienu no vadošajām partijām valstī. Laikā no 1996. gada jūnija līdz 1998. gada jūlijam Zemans bija Čehijas parlamenta apakšpalātas vadītājs. 1998. gadā kļuva par valsts premjerministru, amatā noturējās četrus gadus. 2013. gada janvārī ticis ievēlēts Čehijas prezidenta amatā, kļūdams par pirmo tieši ievēlēto prezidentu valsts vēsturē. Amatā stājies , tajā nomainot Vāclavu Klausu. 2018. gada vēlēšanās viņš tika atkārtoti ievēlēts.

Atsauces 

1944. gadā dzimušie
Čehijas politiķi
Čehijas prezidenti
Pašreizējie valstu vadītāji
Centrālčehijas apgabalā dzimušie
Bjelaazjorska

Bjelaazjorska () jeb Beloozjorska () ir pilsēta Baltkrievijas rietumos uz austrumiem no Bjarozas. Veidojusies kopš 1958. gada, kad šeit tika uzcelta liela termoelektrostacija. Celtniecības materiālu un iekārtu ražošana.

Ārējās saites 
 
 Bjelaazjorska vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Vilems Aleksandrs

Vilems Aleksandrs (; dzimis ) ir pašreizējais Nīderlandes karalis. Prinča Klausa un viņa sievas, bijušās Nīderlandes karalienes Beatrikses vecākais dēls.

Dienējis Nīderlandes Karaliskajā Jūras kara flotē, studējis vēsturi Leidenes universitātē. 2002. gadā apprecējās ar Argentīnas investīciju baņķieri Maksimu Sorregietu, viņiem ir trīs meitas.

 Beatrikse paziņoja par atteikšanos no troņa 2013. gada aprīlī Vilema Aleksandra labā.  viņš kļuva par pirmo Nīderlandes karali vīrieti pēc Vilema III, kurš valdīt beidza 1890. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija 

1967. gadā dzimušie
Nīderlandes monarhi
Pašreizējie valstu vadītāji
Valdošie monarhi
Ar Olimpisko ordeni apbalvotie
Utrehtas provincē dzimušie
Ar Krizantēmas ordeni apbalvotie
Peipiņu Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca

Peipiņu Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas novada Šķeltovas pagasta Peipiņos. 2002. gadā iekļauta valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu saraksta projektā.

Vēsture 
Dievnams ir koka celtne, kuru uzbūvēja 1926. gadā pirmā Peipiņu draudzes prāvesta Jāņa Ziemeļa vadībā. Tā bija vienkārša guļbūve, neapšūta ēka ar skaidu jumtu un diviem strupiem torņiem, bet ap baznīcu bija zedeņu žogs. Vēlāk, prāvesta Jāzepa Ļakses kalpošanas laikā (1930-1936) baznīca tika apšūta ar dēļiem un nokrāsota, uzlikts skārda jumts, torņiem uzbūvēta augsta smaile, kas tika nosegta ar skārdu. Prāvesta Donāta Punckuļa darbības laikā (1956-1971) tika uzbūvētas saimniecības ēkas un plebānija, kas atrodas aiz baznīcas dārza pretī presbiterijam. Tika pārbūvēti baznīcas pamati, iekšpusē uzmests apmetums, ap dievnama dārzu uzcelts mūra žogs. Baznīca ir 12 metrus gara un 13 metrus plata trīsnavu ēka ar dēļu grīdu. Dievnamā atrodas mākslas priekšmeti — baznīcas griestu lukturis, relikvārijs un svečturi, kas 2001. gadā iekļauti aizsargājamo priekšmetu sarakstā.

Interjers  
Baznīcā ir trīs koka altāri. Galvenajā altārī ir četri koka pīlāri, starp kuriem atrodas liela Dievmātes glezna, kurā attēlota Kristus noņemšana no krusta.  Labajā pusē ir Svētā Antona altāris ar svētā gleznu, uz kreisās puses altāra ir novietots liels koka krucifikss. Dievnamu sadala trijās navās četri koka pīlāri, uz kuriem balstās griesti. Vidējā navā griesti ir veidoti lokā, bet sānu navās — lēzeni. Pie ieejas baznīcā ir liela priekštelpa, kuras kreisajā pusē atrodas durvis uz noliktavu, bet labajā pusē ir kāpnes, kas ved uz kora telpām, kurās atrodas harmonijs. Koka dievgalds atdala baznīcu no presbiterija, kuram abās pusēs ir sakristejas. Ambons ir vienkāršs, Krustaceļa svētbildes senas.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Peipiņu draudze nodibinājās pēc Pirmā Pasaules kara. 1924. gadā izveidoja draudzes robežas, iegūstot tās no atdalītajām Aglonas un Izvoltas drudzes sādžām.

Draudzei ir 4 kapsētas — Peipiņu kapsēta, Šķeltovas kapsēta, Štasneviču kapsēta un Ķūdeņu kapsēta. Katru gadu kapsētās notiek kapusvētki.

Draudzes lielākie svētki 
Draudzes lielākie svētki ir Jēzus Vārda svētki, Kristus Krusta atrašanas svētki, Svētā Antona diena, Jaunavas Marijas septiņu sāpju diena, Svētā Staņislava Kostkas diena.

Atsauces

Ārējās saites 
 Peipiņu Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca  www.aglona.travel.lv 
  Baznīcas Aglonā www.draugiem.lv
 Baznīcas attēli www.foto.eks.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Rēzeknes-Aglonas diecēzes baznīcas
Šķeltovas pagasts
Peipiņu ezers

Peipiņu ezers (arī Cesļavas, Ildiša, Ildišu, Ildza, Ilzas, Iļdzs) ir caurteces ezers Krāslavas novada Šķeltovas pagastā. Atrodas Peipiņos, 1,5 km uz ziemeļaustrumiem no pagasta centra Šķeltovas,  pie autoceļa Krāslava  — Izvalta  — Šķeltova  — Aglona (V676).

Krasti zemi un slīpi. Ezera dibens ir smilšains un dūņains, sasniezot pat 2 metrus biezu dūņu slāni. Caurtece noris, ieplūstot pavasara palu ūdeņiem un iztekot grāvim uz Aksenovas ezeru. Aug kosas, niedres un lēpes, ūdenī mīt asari, līdakas un raudas. Pie ezera ierīkotas divas peldvietas.

Atsauces 

Krāslavas novada ezeri
Šķeltovas pagasts
Aglonas novada ezeri
1134. gads

1134. gads () bija gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās pirmdienā.

Notikumi 
 25. jūnijs — Ēriks II Estridsens kļuva par Dānijas karali.

Nezināms datums 
 Pirmo reizi rakstos tiek pieminēta masas mērvienība puds.

Dzimuši

Miruši 
 4. jūnijs — Magnuss Stiprais, Zviedrijas karalis
 6. jūnijs — Norberts no Ksantenas, kristiešu svētais
 25. jūnijs — Nilss Estridsens, Dānijas karalis

 

af:1134
am:1134 እ.ኤ.አ.
an:1134
ar:ملحق:1134
ast:1134
az:1134
be:1134
be-x-old:1134
bg:1134
bh:११३४
bn:১১৩৪
bpy:মারি ১১৩৪
br:1134
bs:1134
ca:1134
co:1134
cs:1134
cv:1134
cy:1134
da:1134
de:1134
el:1134
en:1134
eo:1134
es:1134
et:1134
eu:1134
fa:۱۱۳۴ (میلادی)
fi:1134
fr:1134
fy:1134
ga:1134
gan:1134年
gd:1134
gl:1134
he:1134
hi:११३४
hr:1134.
ht:1134 (almanak jilyen)
hu:1134
hy:1134
id:1134
io:1134
is:1134
it:1134
ja:1134年
jv:1134
ka:1134
kk:1134 жыл
ko:1134년
la:1134
lb:1134
lmo:1134
lt:1134 m.
map-bms:1134
mg:1134
mi:1134
mk:1134
mr:इ.स. ११३४
ms:1134
nah:1134
nap:1134
nds:1134
new:सन् ११३४
nl:1134
nn:1134
no:1134
nrm:1134
oc:1134
os:1134-æм аз
pi:११३४
pl:1134
pnb:1134
pt:1134
qu:1134
ro:1134
ru:1134 год
rue:1134
sa:११३४
scn:1134
se:1134
simple:1134
sk:1134
sl:1134
sq:1134
sr:1134
su:1134
sv:1134
sw:1134
th:พ.ศ. 1677
tk:1134
tl:1134
tr:1134
tt:1134 ел
uk:1134
ur:1134ء
uz:1134
vec:1134
vi:1134
vls:1134
vo:1134
war:1134
wuu:1134年
yo:1134
zh:1134年
zh-yue:1134年
Game Boy Color

Game Boy Color, bieži saīsināta kā GBC, ir 8 bitu pārvietojamā spēļu konsole kuru izveidoja Nintendo. Konsole ir pēctecis konsolei Game Boy. Konsole tika izdota Japānā ,  Ziemeļamerikā, kā arī  Eiropā.

Tehniskais raksturojums 
 Izmērs: 75 mm x 133 mm.
 Ekrāns: 2,56 collu LCD.
 Baterija: Divas AA baterijas.
 Baterijas ilgums: Vidēji ap 30 stundām spēlēšanas.
 Procesors: 4 vai 8 MHz 8-bit Zilog Z80.
 Atmiņa: 16 kilobaiti VRAM un 128 kilobaitu WRAM.
 Ekrāna izšķirtspēja: 160 x 140 pikseļi.

Pārdošanas rādītāji 
Pasaulē ir pārdotas kopā 118,69 miljoni Game Boy un Game Boy Color ierīču: 32,47 miljoni ierīču Japānā, 44,06 miljoni ierīču Amerikā un 42,16 miljoni ierīču citos reģionos.

Atsauces

Ārējās saites 

Spēļu konsoles
Nintendo

de:Game Boy#Game Boy Color
hu:Nintendo#Game Boy sorozat
Pieniņi

Pieniņi (arī ) ir vidējciems Riebiņu novada Riebiņu pagastā. Tas atrodas pagasta vidusdaļā, nepilnus 7 km uz ziemeļrietumiem no pagasta centra Riebiņiem.

Vēsture 
Vēsturiski Pieniņi bija apdzīvoti jau 19. gadsimta sākumā, par ko liecina saglabājusies vecā draudzes kapela, kas ir aizsargājams pašvaldības kultūrvēsturisks objekts.

2009. gadā ciemā bija 101 iedzīvotājs, kuri dzīvo vienģimeņu dzīvojamās mājās. Pieniņus ar pārējo pagastu savieno divi valsts vietējie autoceļi: V751  un V738 un citi ceļi. Ciemā atrodas kultūras nams un bibliotēka, kā arī Pieniņu katoļu baznīca un bijusī vecā koka kapela. Abas sakrālās celtnes ir iekļautas vietējo kultūras pieminekļu sarakstā. Ciema centram piekļaujas Pieniņu ezers, bet uz dienvidiem no tā atrodas Gluhoje ezers.

Atsauces 

Riebiņu pagasts
Riebiņu novada ciemi
Latvijas ciemi
Samanta Tīna

Samanta Tīna Poļakova (dzimusi  Tukumā), plašāk pazīstama kā vienkārši Samanta Tīna, ir latviešu dziedātāja un dziesmu autore. Pārstāvot Latviju, viņa piedalījās 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu The Moon Is Rising, nekvalificējoties finālam.

Biogrāfija 
Dzimusi  Tukumā tēva Igora Poļakova un mātes skolotājas Ināras ģimenē, viņas vecākā māsa Sintija strādā policijā. 2010. gadā Samanta piedalījās LNT televīzijas šovā "O!Kartes akadēmija", kurā izcīnīja uzvaru un iespēju trīs mēnešus mācīties Tech Music School mūzikas skolā Londonā. 2011. gadā viņa devās uz Moldovas starptautisko konkursu Golden voices, kurā izcīnīja Moldovas kausu.

2012. gadā piedalījās Eirodziesmā 2012 ar divām dziesmām — pašas izpildīto For Father, kas finālam kvalificējās, un kopā ar Dāvidu Kalandiju izpildīto I Want You Back, kas ierindojās 1. vietā. 2012. gadā ar dziesmu "Auga, auga rūžeņa" piedalījās Baltkrievijas festivālā "Slāvu bazārs” (Славянский базар), kurā ieguva 3. vietu. 2013. gadā viņa piedalījās Dziesmā 2013 ar dziesmu I Need a Hero, arī iegūstot 1. vietu.

2013. gadā izdeva savu pirmo albumu "Tagad esmu cita". Albumā iekļautas 23 dziesmas, kuras ierakstītas laika posmā no 2010. līdz 2013. gadam. 2016. gadā Samanta Tīna ieguva 10. vietu dziedātāju konkursā Jaunais Vilnis Sočos ar Raimonda Paula dziesmu "Kāds trakais mani uzgleznos".

Samanta būtu pārstāvējusi Latviju 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē, ar dziesmu Still Breathing, bet konkurss tika atcelts Covid-19 pandēmijas dēļ.  Latvijas Televīzija paziņoja, ka Samanta Tīna varēs pārstāvēt valsti 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā.  tika izlaista dziesma The Moon Is Rising, ar kuru dziedātāja piedalījās konkursā. Viņa kvalificējās finālam.

Atsauces

Ārējās saites 

 Samantas Tīnas profils Eurovision.tv lapā
 
 

1989. gadā dzimušie
Tukumā dzimušie
Latviešu dziedātāji
Supernovas dalībnieki
Latvijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Poļakova

Poļakova var būt:

 Poļakova — apdzīvota vieta Alūksnes novada Pededzes pagastā;
 Samanta Tīna (dzimusi Poļakova) — latviešu dziedātāja (dzimusi 1989. gadā).

Skatīt arī 
 Poļakovs
Raģeļu baznīca

Raģeļu Svētā Jāņa Kristītāja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas novada Grāveru pagasta apdzīvotā vietā Raģeļos pie Jazinka ezera.

Vēsture 
Raģeļu pirmais dievnams  bija maza koka baznīca uz latgaļu pilskalna Raģeļu kapsētā, kuru uzbūvēja 1780. gadā. Pārbūves notika 1836. un 1888. gadā. Pēc Pirmā Pasaules kara tam uzlika tornīti, kurā iekāra zvanu, jo agrāk zvans atradās atsevišķi celtā tornī. Šī baznīca bija apšūta ar dēļiem, tai bija skaidu jumts. Dievnama priekšā uz koka stabiem bija lievenis, katrā tās pusē bija divi logi. Presbitērija pusē bija maza sakristeja. Otrā Pasaules kara laikā, 1941. gada vasarā baznīca nodega. Peipiņu draudzes prāvests baznīcas vajadzībām iegādājās bijušo nespējnieku namu kapsētas nomalē un izremontēja, uzliekot skaidu jumtu un mazu tornīti ar krustu presbitērija galā un ēkas vienā galā ierīkojot ieeju. Prāvesta Donāta Puncuļa darbības laikā (1955.-1972.) ēka tika apbūvēta ar silikātķieģeļiem, jumts pārklāts ar melno skārdu. 1956. gadā Aglonas dekāns Jānis Strods ar metropolīta pilnvaru iesvētīja baznīcu. Zvans atrodas atsevišķi kapsētas nomalē, nevis tornītī virs baznīcas jumta. Dievnamam apkārt ir dārzs, ko ieskauj ķieģeļu stabiņos dzelzs stieņu žogs.

Interjers  
Dievnamam ir koka griesti un cementa grīda. Kora telpas balstās uz diviem cementa pīlāriem. Presbitērija abās pusēs atrodas sakristejas. Baznīcā ir trīs betona altāri. Galvenajā jeb centrālajā altārī ir Svētā Jāņa Kristītāja glezna. Ir aplūkojamas Krustaceļa gleznas un litogrāfijas mākslas darbi.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Raģeļu draudzi nodibināja 1923. gadā.

Draudzei ir 5 kapsētas — Slobodas kapsēta, Egļu kapsēta, Raginsku kapsēta, Dudeļu kapsēta un Raģeļu kapsēta. Katru gadu kapsētās notiek kapusvētki.

Draudzes lielākie svētki 
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jāņa Kristītāja svētki, Jaunavas Marijas — Eņģeļu Karalienes svētki, Svētā Jāņa Kristītāja galvas nociršanas atceres diena, Svētā apustuļa Mateja diena, Svēto apustuļu Sīmaņa un Jūdas jeb Tadeja svētki.

Atsauces

Ārējās saites 
 Raģeļu Romas katoļu baznīca  www.aglona.travel.lv 
 Baznīcas attēli www.foto.eks.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Rēzeknes-Aglonas diecēzes baznīcas
Grāveru pagasts
Hancaviči

Hancaviči () jeb Ganceviči () ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas dienvidrietumu daļā pie Pripetes upes pietekas Cnas.

Rakstos pirmoreiz minēta 1898. gadā. Pilsēta sāka attīstīties līdz ar dzelzceļa līnijas Baranaviči—Luņiņeca izbūvi. No 1921. līdz 1939. gadam Hancaviči atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Hancavičus ieņēma PSRS karaspēks. Otrā pasaules kara laikā — Ostlandes teritorijā. 1943. gada februārī starp Hancavičiem un Luniņecu notika pretpartizānu operācija Hornung, kurā piedalījās Oskara Dirlevangera komandētie spēki. Operācijā tika iznīcināti 12 000 cilvēku (gan civiliedzīvotāju, gan partizānu). Pēc Otrā pasaules kara — Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada — Baltkrievijā.

Uz ziemeļiem no pilsētas atrodas Krievijas militārā radiolokācijas stacija (RLS), kas tika uzbūvēta Skrundas RLS vietā.

Ārējās saites 
 
 Hancaviči vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Skaistas baznīca

Skaistas Svētā Antona Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Krāslavas novada Skaistas pagasta centrā Skaistā.

Vēsture 
Skaistas pirmais koka dievnams tika uzbūvēts 1778. vai 1788. gadā par prāvesta Žebrovska līdzekļiem. Līdz Rīgas bīskapijas nodibināšanai Skaistas baznīca bija Krāslavas baznīcas filiālbaznīca. 1914. gadā šo dievnamu izjauca un pārveda uz 3 km attēluma esošo Geibu sādžu, kur to uzbūvēja no jauna, jo tur bija vairāk katoļu. Pirmā Pasaules kara laikā baznīca nodega. Tagadējo dievnamu nodegušās baznīcas vietā uzcēla 1920. — 1921. gadā prāvesta Šiksneļa darbības laikā.

Eksterjers 
Baznīca celta uzkalnā, tā ir krustveidīgi celta guļbūve, 25 metrus gara un 15 metrus plata celtne ar kvadrātveidīgiem, bez tradicionālā ovālā virsloka logiem. Vidējā nava ir apmēram 10 metrus augsta, kuras sānos ir piebūvētas divas zemākās sānu navas. No ārpuses ēka apšūta koka dēļiem, pie ieejas virs jumta ir zems četrstūrains tornītis ar dzelzs krustu. Jumts ir noklāts ar cinkotu skārdu. Presbitērija kreisajā pusē ir piebūvēta sakristeja. Ārdurvis celtnei atrodas no gala, sāniem un sakristejas. Baznīcu ietver dārzs, kurā aug lapu koki un ir prāvesta Staņislava Broča kaps. Dārzu nenoslēdz žogs, bet sakrauti akmeņi žoga veidā. Dievnama priekšā ir ieejas vārti ar diviem mūra stabiem, virs kuriem izbūvēta koka, ar dēļiem apšūta daļa, kur ierīkots neliels zvanu tornis.

Interjers  
Dievnamam ir koka griesti un grīda, un lēzeni segti griesti. Kora telpas, kurās atrodas harmonijs, balstās uz diviem pīlāriem. Baznīcā ir trīs ozolkoka altāri. Lielajā altārī ir Jaunavas Marijas debesīs uzņemtās glezna, labās puses altārī ir Svētā Jura un Svētā Antona gleznas, bet kreisajā — Svētās Terēzijas no Avilas glezna. Aplūkojami ir divi lieli ozolkoka konfesionāli un kvadrātveidīgs ambons. Dievnamam ir neliela, paškalta monstrance.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Pāvils Odiņš. Sākumā, kamēr Skaista bija Krāslavas filiālbaznīca, to apkalpoja Krāslavas misionāri — lazaristi, bet vēlāk laicīgie priesteri. Patstāvīga draudze izveidojās 1920. gadā. Draudzei ir astoņas kapsētas — Bebrišu, Skradeļu, Bogdānu, Skaistas, Vēveru, Čenčupu, Luņu un Stolu.

Draudzes lielākie svētki 
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Antona diena — 40 stundas, Svētā Jura diena, Svētās Terēzijas no Avilas diena.

Atsauces

Ārējās saites 

 Skaistas baznīca www.bibliotekakraslava.lv 
 Krāslavas novada baznīcas www.kraslava.lv
 Baznīcas attēli www.foto.eks.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Rēzeknes-Aglonas diecēzes baznīcas
Skaistas pagasts
Ivaceviči

Ivaceviči (, ) ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas rietumos.

Rakstos pirmoreiz minēta 1519. gadā. Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Ivaceviči iekļāvās Krievijā. No 1921. līdz 1939. gadam Ivaceviči atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Ivacevičus ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada - Baltkrievijā.

Ārējās saites 
 
 Ivaceviči vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Kosava

Kosava () jeb Kosova () ir pilsēta Brestas apgabala Ivaceviču rajonā Baltkrievijas rietumos. 

Rakstos pirmoreiz minēta 1494. gadā. Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Kosava iekļāvās Krievijā. No 1921. līdz 1939. gadam - Polijas sastāvā. 1927. gada 3. februārī, apspiežot nemierus, kas izcēlās pēc partijas "Baltkrievu zemnieku-strādnieku kopiena" (Беларуская сялянска-работніцкая грамада) aizliegšanas, Polijas policija nogalināja 6 cilvēkus. Polijas kampaņas laikā 1939. gadā Kosavu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada - Baltkrievijā.

Cilvēki 

1,5 kilometrus no Kosavas, Meračovščinā, ir poļu un amerikāņu nacionālā varoņa Tadeuša Koscjuško (1746-1817) dzimtā vieta. Pie pilsētas liela muižas pils, kas tiek restaurēta.

Ārējās saites 
 
 Kosava vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Teodors Kalniņš

Teodors Kalniņš (dzimis , miris ) bija latviešu diriģents.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gadā Tērbatā, mācījās vijoļspēli Krievu mūzikas biedrības Rīgas mūzikas skolā (1904—1909), studēja Pēterburgas konservatorijā (1913—1916). 1919. gadā Kalniņš sāka darboties Latvijas Nacionālajā operā, sākumā kā kormeistars (līdz 1935. gadam), pēc tam kā galvenais kormeistars (līdz 1940. gadam). Diriģēja Latvijas Universitātes studentu korus: no 1925. līdz 1940. gadam — vīru kori, no 1927. līdz 1940. gadam — sieviešu kori. 

1940. gadā kļuva par Latvijas Radiokomitejas kora diriģentu, ko diriģēja līdz pat 1962. gadam, kad tas tika pārdēvēts viņa vārdā. 1950. gadā sāka strādāt Latvijas Konservatorijas Kordiriģēšnas nodaļā par pedagogu. Kalniņš bija vairāku vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (1934)
 Atzinības krusts, IV šķira (1938)
 Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1948)
 Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1960)

Atsauces

Ārējās saites 
 Music profils

1890. gadā dzimušie
1962. gadā mirušie
Latviešu diriģenti
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Atzinības krusta virsnieki
Edgars Tons

Edgars Tons (dzimis , miris ) bija latviešu diriģents.

1938. gadā absolvējis Latvijas konservatorijas Kontrabasa klasi, 1950. gadā — Latvijas Valsts konservatorijas Simfoniskā orķestra diriģēšanas klasi. Vēl laikā no 1950. līdz 1952. gadam mācījies Ļeņingradā pie Haikina.

1940. gadā sāka spēlēt kontrabasu Radio simfoniskajā orķestrī. 1947. gadā kļuva par Operas un baleta teātra diriģentu, 1954. gadā — galveno diriģentu. Laikā no 1955. līdz 1960. gadam Tons vadījis Latvijas Valsts konservatorijas Simfonisko orķestru diriģentu klasi. No 1963. līdz 1966. gadam bijis Latvijas PSR Radio un TV simfoniskā orķestra galvenais diriģents. Tāpat sadarbojies ar orķestriem no Krievijas un Polijas. Tons bijis vairāku vispārējie latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents. Bijis precējies ar aktrisi Dinu Kupli.

1950. gadā kļuvis par Latvijas Teātra biedrības biedru, 1962. gadā saņēmis Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieka goda nosaukumu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Music profils

1917. gadā dzimušie
1967. gadā mirušie
Latviešu diriģenti
Kristīne Zadovska

Kristīne Zadovska (dzimusi  Dobelē) ir latviešu operdziedātāja, mecosoprāns.

1993. gadā absolvējusi Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijas Ludmilas Braunas vokālo klasi, 1995. gadā ieguvusi maģistra grādu. Vēl mācījusies pie dažādiem ārzemju pedagogiem, tai skaitā pie Katjas Andželoni Itālijā 1993. gadā. 1995. gadā kļuvusi par Latvijas Nacionālās operas solisti. Tāpat tēlojusi Jaunajā Rīgas teātrī un Dailes teātrī. Par tiullomu operā "Karmena" saņēmusi 2001. gada Spēlmaņu nakts balvu nominācijā "Labākie operas un baleta mākslā", vēl tikusi vairākas reizes nominēta šai balvai, 2003. gadā arī vadījusi balvu pasniegšanas ceremoniju. 1997. gadā Zadovska saņēmusi Paula Saksa balvu.

Precējusies ar aktieri Andri Keišu, ir 2 bērni.

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Nacionālās operas profils

1969. gadā dzimušie
Dobelē dzimušie
Latvijas operdziedātāji
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Ivanava

Ivanava () jeb Ivanova () ir pilsēta un rajona centrs Baltkrievijas rietumos.

Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā kā Porhovas ciems Rečas Pospoļitas sastāvā. 1657. gada 16. maijā Bohdana Hmeļnicka kazaki Ivanavā nogalināja sv. Anžeju Bobolu (Andrzej Bobola, 1591-1657). Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Ivanava iekļāvās Krievijā. No 1921. līdz 1939. gadam Ivanava atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Ivanavu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara - Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada - Baltkrievijā.

Pilsētas pievārtē dzimis komponists un mākslinieks Napaleons Orda (Напалео́н О́рда, 1807-1883).

Ārējās saites 

 Ivanava vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals
Sambo

Sambo (akronīms no  — ‘pašaizsardzība bez ieroča’) ir kaujas un sporta cīņas veids. Radies Padomju Savienībā 20. gadsimta 20.—30. gados, apvienojot džudo cīņas elementus ar dažādu Eiropas un Āzijas tautu nacionālo cīņas veidu elementiem.

Vēsture 
Par sambo izveidotājiem tiek uzskatīti divi savstarpēji konkurējoši austrumu cīņas meistari — Vasilijs Oščepkovs un Viktors Spiridonovs. Oščepkovs dzimis Sahalīnā, kas pēc Portsmutas līguma nosacījumiem 1905. gadā kļuva par Japānas īpašumu. Oščepkovs kā bārenis un Japānas pilsonis nonāca apmācībā garīgajā seminārijā Kioto, bet vēlāk tika uzņemts Kodokanas institūtā, kur 1913. gadā ieguva džudo pirmo danu.

Spiridonovs bija Krievijas armijas kadru virsnieks, kurš 1906. gadā ieinteresējās par tajā laikā Eiropā populāro džiudžitsu, ko apguva pašmācības ceļā. Pirmā pasaules kara laikā guvis smagu kontūziju un atvaļinājies. 1918. gadā sācis nodarboties ar milicijas darbinieku apmācīšanu tuvcīņai. No 1923. gada iekšlietu darbinieku sporta biedrībā Dinamo izveido specifiska cīņas veida samoza ([самоз]ащита — 'pašaizsardzība') apmācību, kas paredzēta tikai specvienību kaujiniekiem.

Paralēli tiek attīstīts sporta sambo. Oščepkovs sāk pasniegt džudo Maskavas Fiziskās kultūras institūtā. Pārvaldot arī ušu un durkļu cīņas, kā arī augstskolā no studentiem iepazinies ar dažādu PSRS tautu cīņu veidiem, Oščepkovs pakāpeniski attālinās no klasiskā džudo kanoniem un veido jaunu pašaizsardzības cīņas mākslu. Vienlaicīgi tā paša institūta militārajā fakultātē Oščepkovs pasniedz jaunizveidotās cīņas mākslas kaujas stilu.

Pakāpeniski Spiridonova un Oščepkova izveidotie cīņās stili apvienojas un 1938. gada 16. novembrī sambo oficiāli atzīst PSRS Sporta komiteja.

Atsauces

Ārējās saites 
 Reti kadri iz sambo vēstures (video)
 Latvijas sambo klubu asociācija

Cīņas sports
Sporta veidi
Juris Žagars

Juris Žagars (dzimis  Cēsīs) ir latviešu aktieris, uzņēmējs un politiķis. Viens no Dailes teātra vadošajiem aktieriem. Saņēmis Latvijas labākā aktiera balvu gan kino, gan teātrī.

Biogrāfija 
Viņa brālis Andrejs bija aktieris un režisors, Latvijas Nacionālās operas direktors.

1979. gadā beidzis mācības Cēsu Valsts ģimnāzijā (absolvējis ģimnāziju vienā gadā ar Gunti Bereli un Jāni Maizīti). 1985. gadā absolvējis Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultāti. 1988. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.

Laikā no 1985. līdz 1992. gadam bija Jaunatnes teātra aktieris, 1993. gadā sāka strādāt Dailes teātrī. Tāpat tēlojis kino. Par lomu filmā "Dubultnieks" (1986) saņēmis Lielo Kristapu kā labākais aktieris, otro reizi šo balvu saņēmis par lomu filmā "Tumšie brieži" (2007). 1999. gadā saņēmis Spēlmaņu nakts balvu. 2019. gadā tēlojis lomu TV seriālā "Sarkanais mežs".

2007. gadā kļuva par Cēsu mākslas festivāla direktoru. Ir slēpošanas un atpūtas bāžu īpašnieks.

2009. gadā kandidēja pašvaldību vēlēšanās no Tautas partijas saraksta un tika ievēlēts Cēsu novada domē. 2010. gada jūnijā izstājies no Tautas partijas. 2012. gada augustā ticis apstiprināts par Vidzemes Mūzikas un kultūras centra vadītāju. No  uzsāks pildīt Dailes teātra direktora pienākumus.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2019).

Atsauces

Ārējās saites 
 Dailes teātra profils
 Spotnet profils
 Juris Žagars filmas.lv
 

1961. gadā dzimušie
Cēsīs dzimušie
Latvijas aktieri
Latvijas uzņēmēji
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Lielā Kristapa balvas ieguvēji aktieri
Latvijas politiķi
Dailes teātra aktieri
Spēlmaņu nakts gada aktiera balvas ieguvēji
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Lūzenieki

Lūzenieki (; arī Liuzinīki) ir ciems Līvānu novada Rudzātu pagastā. Izvietojiies  pagasta dienvidos, uz austrumiem no pagasta centra Rudzātiem pie autoceļa Mālkalni — Rudzātu palīgskola V760. 
Lielākā daļa ciema iedzīvotāju ir izglītības iestādes skolēni un darbinieki, no kuriem daudzi ir no citām pašvaldībām.

Vēsture 
Sākotnēji Lūzinieki ietilpa Stirnienes pagastā, 1920. gadā kļuva par Rudzātu pagasta apdzīvotu vietu. Attīstījās Latvijas PSR  gados, kad 1955. gadā šeit uzcēla Rudzātu vidusskolu, jo tā laika vadības funkcionāriem nebija pieņemams, ka skola atrastos Rudzātos, blakus Rudzātu baznīcai, kur agrāk atradās skola. Rudzātu vidusskola  šeit atradās līdz 1981. gadam.

Mūsdienās Lūziniekos atrodas Rudzātu speciālā internātpamatskola, kas šeit darbojas no 1981. gada.

Atsauces
Būmaņi

Būmaņi (; arī Biumaņi) ir ciems Līvānu novada Rudzātu pagastā. Izvietojiies uz ziemeļaustrumiem no pagasta centra Rudzātiem, autoceļa Rožupe — Varakļāni (V761) ziemeļu pusē.

Ciems attīstījies padomju varas gados, kad 1948. gadā šeit atradies kolhoza "Gaisma" centrs, lai gan vēsturiski apbūve bijusi jau agrāk. Mainoties valsts iekārtai un likvidējoties kolhoziem, bijušais kolhoza centrs zaudēja savu kā kultūras un saimnieciskā centra nozīmi. 

Mūsdienās Būmaņos darbojas vairākas zemnieku saimniecības un citi lauksaimniecības nozares uzņēmumi.

Atsauces
Kūra (pilsēta)

Kūra (, ) ir pilsēta Šveicē, Graubindenes kantona galvaspilsēta, kas atrodas kantona ziemeļu daļā. Pilsētā dzīvo 33 984 tūkstoši iedzīvotāju un tā atrodas Reinas upes labajā krastā. Pilsēta atrodas 593 m vjl un ir vecākā apdzīvotā vieta Šveicē. Tiek uzskatīts, ka tās vēsture ir vairāk kā 5000 gadus sena.

Ģeogrāfija 
Pilsētas platība ir 28,09 km2 no tiem 18,8% pilsētas teritorijas tiek izmantotas lauksaimniecības vajadzībām, 52% veido mežu platības, 25,1% ir ceļi, ielas un ēkas, bet 4,1% — upes, ledāji un kalni. Gandrīz visu pilsētas teritoriju ieskauj Alpu kalni. Augstums pilsētā svārstās sākot no 593 m līdz pat 1800 metriem virs jūras līmeņa.

Iedzīvotāji 
Pilsētā dzīvo 33 984 tūkstoši iedzīvotāju no tiem 81% pilsētas iedzīvotāju runā vācu valodā, 5,4% — retoromāņu valodās, 5,1% — itāļu valodā un 0,4% — franču valodā.

Atsauces 

Šveices pilsētas
Rušonas baznīca

Rušonas Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Rēzeknes-Aglonas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Preiļu novada Rušonas pagasta ciemā  Rušonā. Dievnams kopā bijušo klosteri un apbūvi ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Vēsture 
Pirmā baznīca Rušonā bija būvēta 16. gadsimtā, tā bija koka celtne un vecākā baznīca Latgalē, ko sagrāva Poļu — Zviedru kara laikā. 1618. gadā Rušonu kā misiju punktu sāka apkalpot jezuīti un 1677. gadā viņi ar muižkunga Sokolovsku — Korabu atbalstu uzcēla nākamo koka baznīcu. 1766. gadā šeit ieradās dominikāņi un Aglonas dominikāņu konvents šeit nodibināja vikariātu un uzcēla klosteri. 1766. gadā iepriekšējā dievnama vietā tika uzcelta nākamā koka baznīca. Pašreizējo mūra ķieģeļu  dievnamu uzcēla 1816. gadā par muižtures Ievas Seleckas līdzekļiem.
1832. gadā Rušonas klosteri slēdza.

Eksterjers 
Baznīca  ir apmestu ķieģeļu taisnstūra formas ēka ar cinka skārda jumtu. Tai ir viens vidēji augsts tornis. Ieejas durvis no gala, sāniem un no presbitērija gala, pretī bijušajam klosterim. Zem baznīcas atrodas pagrabi, kuros apbedīti mūki. Baznīcu ieskauj dārzs, kuru ietver akmens mūra žogs. Galvenie vārti ir veidoti no dzelzs, kas turas sarkanu ķieģeļu stabos. Aiz žoga atrodas veca kapsēta ar kapu krustiem.

Interjers 
Dievnams ir viennavas celtne ar flīžu grīdu un mūra griestiem, kas veidoti velvē. Kora telpas balstās uz mūra velvēm un tajās atrodas harmonijs, lai gan agrāk bijušas ērģeles, kas sadegušas, tornī iesperot zibenim.

Dievnamā ir četri altāri. Galvenajā jeb centrālajā atrodas baznīcas patrona Svētā Miķeļa glezna. Otrajā altārī ir Svētās Ursulas glezna, bet trešajā — Svētā Antona glezna. Labajos sānos no presbitērija atrodas liela Svētā Jura kapela ar svētā gleznu. Aplūkojama ir Jēzus Sirds glezna, uz kuras ir redzama Rušonas baznīca, jo mākslas darba autors bijis mākslinieks no šīs draudzes. Dievnamā ir redzamas arī Svētā Kristofora un Kristus Karaļa skulptūras, kuras tika atvestas no Jaunaglonas kapelas. Redzami žirandoli, kurus baznīcai dāvājis ģenerālis Jāzeps Baško.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Rēzeknes-Aglonas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Daumants Abrickis. Draudzi jau 1618. gadā apmeklējuši Cēsu jezuīti, uzskatot par savu misiju vietu. Vēlāk viņi apmeklēja Rušonu no Daugavpils jezuītu rezidences. No 1766. gada šeit sāka kalpot dominikāņi. No 1832. gada draudzi sāka apkalpot laicīgie priesteri. 
Draudzei ir piecas  kapsētas — Kristapeņu, Rutuļu, Solkas, Eikša un Ondzuļu.

Draudzes lielākie svētki 
Draudzes lielākie svētki un atlaidas ir Svētā Jura diena, Vissvētākās Trīsvienības svētki, Svētā Antona diena, Svētā Erceņģeļa Miķeļa diena — 40 stundu atlaidas, Svētās Ursulas diena.

Atsauces

Ārējās saites 
 Rušonas Romas katoļu baznīca www.travelnews.lv
 Rušonas baznīca www.katolis.lv 
 Attēli www.visitlatgale.com
 Rušonas baznīca www.kulturaskarte.lv
 Baznīcas attēli www.foto.eks.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Rēzeknes-Aglonas diecēzes baznīcas
Rušonas pagasts
Visokaje

Visokaje () jeb Visokoje (), vēsturiski arī Visokaļitovska (), ir pilsēta Brestas apgabala Kamjaņecas rajonā Baltkrievijas rietumos. Baltkrievijas pilsēta, kas atrodas vistālāk rietumos.

Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā kā Visokigorada (Высокі Горад) Lietuvas lielkņazistē, vēlāk Rečas Pospoļitas sastāvā. 1647. gadā pilsētu nopirka augstmanis Pāvels Sapeha, un uzcēla šeit pili. Pēc Trešās Polijas dalīšanas 1795. gadā Visokaje iekļāvās Prūsijā, no 1807. gada — Krievijā. No 1921. līdz 1939. gadam tā atradās Polijas sastāvā. 1939. gadā Visokaji ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Otrā pasaules kara — Baltkrievijas PSR sastāvā, no 1991. gada — Baltkrievijā.

Ārējās saites 
 
 Visokaje vietnē "Baltkrievijas globuss"

Atsauces 

Baltkrievijas pilsētas
Brestas apgabals