Vilis Seleckis

Vilis Seleckis (dzimis  Bērzgales pagastā) ir latviešu pedagogs, publicists, rakstnieks, sabiedriskais darbinieks un politiķis, bijušais Latvijas Augstākās Padomes deputāts.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Bērzgales pagastā. Studēja Latvijas Valsts Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, strādāja par Dundagas vidusskolas vēstures skolotāju (1973—1976), Stendes astoņgadīgās skolas direktoru (1976—1979), Valdemārpils vidusskolas direktoru (1979—1983) un Tukuma 2. vidusskolas direktoru (1983—1987).

Politiskā darbība 
Padomju gados bijis PSKP biedrs. Atmodas kustības laikā 1987. gada sākumā V. Seleckis kļuva par "Skolotāju Avīzes" un "Tukuma Ziņotāja" redaktoru. 1988. gadā viņš piedalījās Latvijas Tautas frontes (LTF) veidošanā un tika ievēlēts tās pirmajās domēs. 1988. gada rudenī viņš "Skolotāju Avīzē" publicēja rakstu "Politiskā fanātisma upuris" par čekas vajāto Cēsu 1. vidusskolas 9. klases skolnieci Daci Lielpēteri no disidentu ģimenes, kura 1982. gada novembrī bija izdarījusi pašnāvību, metoties zem vilciena. V. Seleckis uzstājās uzstājies ar nozīmīgu runu Rakstnieku un radošo savienību plēnumā.

1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Augstākās Padomes deputātu kā LTF kandidātu no 188. Tukuma vēlēšanu apgabala un 1990. gada 4. maijā viņš nobalsoja par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu. 1991. gadā V. Seleckis vadīja Augstākās Padomes deputātu komisiju, kas pārņēma PSKP un VDK īpašumus.

Aktīvi turpinājis darboties politikā arī pēc Augstākās Padomes darbības beigām. 1993. gadā kandidēja 5. Saeimas vēlēšanās no Demokrātiskā Centra partijas, bet netika ievēlēts. 2001. gadā nesekmīgi kandidēja Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Demokrātiskās partijas. 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā V. Seleckis neveiksmīgi kandidēja no Politiskās apvienības "Centrs" saraksta kā Latvijas Demokrātiskās partijas pārstāvis.

2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās V. Seleckis nesekmīgi kandidēja Tukuma novada domes vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības.

Rakstniecība 
Beidzoties deputāta pilnvarām, V. Seleckis nodevās rakstniecībai. 1998. gadā laikraksts "Neatkarīgā Rīta Avīze" publicēja viņa rakstu sēriju "Andris Šķēle — leģendas un patiesība", 1999. gadā šie raksti apkopoti grāmatā. A. Šķēle iesniedza tiesā prasību pret V. Selecki un "Neatkarīgo Rīta Avīzi" par nepatiesu, godu un cieņu aizskarošu ziņu atsaukšanu un Ls 10 000 mantiskas kompensācijas piedziņu, un Rīgas apgabaltiesas Civillietu tiesas kolēģija ar 2003. gada spriedumu apmierināja. 2004. gadā Augstākās tiesas Senāts noraidīja V. Selecka kasācijas sūdzību. Jau 1996. gadā sarakstīja un izdeva, bet neizplatīja, taču divus gadus vēlāk izplatīja jau pārrakstītā veidā grāmatu par citu no ievērojamākajiem Latvijas oligarhiem Aivaru Lembergu "Ēnas pār Ventspili".

Darbi 
 "Ēnas pār Ventspili" (1998)
 "Andris Šķēle — leģendas un patiesība" (1998)
 "Latvija desmit gados — toreiz un tagad" (2001)
 "Sārta asins baltā sniegā" (2008)
 “Tas bija brīnums, ko mēs paveicām” (2013)
 “Meitenes ar eņģeļa tetovējumu” (2016)
 "Ardievas mežam" (2016)
 “Memoranda mednieki” (2016)
 “Kolimas asiņainais zelts” (2017)
 "Disidents" (2020)
 "Nozagtais sapnis" (2021)

Apbalvojumi 
1999. gadā V. Selecki apbalvoja ar 1991. gada barikāžu dalībnieku piemiņas zīmi, bet 2000. gadā ar Triju Zvaigžņu ordeņa trešo šķiru. 2020. gadā saņēmis Tukuma novada augstāko apbalvojumu — "Tukuma Goda pilsonis".

Literatūra 
 Tālavs Jundzis. 4. maijs: Rakstu, atmin̦u un dokumentu krājums par Neatkarības deklarāciju. Fonds "Latvijas Vēsture", 2000.

Atsauces 

1950. gadā dzimušie
Latvijas pedagogi
Latvijas publicisti
Latvijas Universitātes absolventi
LR Augstākās Padomes deputāti
Rēzeknes novadā dzimušie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
PSKP biedri