joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Blaus

Blaus (no  — 'zils'; sieviešu dzimtē Blaua) ir vācu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Aleksandrs Blaus (1912—1988) — Sarkanās armijas virsnieks, Padomju Savienības Varonis;
 Imants Blaus (1933—1997) — ekonomists, vēsturnieks, šahists;
 Haralds Blaus (1885—1945) — sportists (olimpiskās medaļas ieguvējs), mednieks, arhitekts, sporta funkcionārs;
 Lauris Blaus (1990) — basketbolists;
 Leopolds Blaus (1901—1943) — Latvijas brīvības cīņu dalībnieks;
 Makss Blaus (1928—1984) — šveiciešu šahists;
 Pēteris Blaus (1856—1930) — rakstnieks, žurnālists;
 Pēteris Blaus (1900—1971) — rakstnieks, žurnālists;
 Roberts Blaus (1884—1937) — Latvijas brīvības cīņu dalībnieks;
 Rūdolfs Blaus (1887—1965) — padomju sabiedriskais darbinieks.

Vācu uzvārdi
Masimo Bonīni

Masimo Bonīni (; dzimis  Sanmarīno) ir bijušais Sanmarīno futbolists, kurš tiek uzskatīts par labāko futbolistu un vienu no labākajiem sportistiem Sanmarīno vēsturē. Viņš bija balsta pussargs un savas karjeras laikā spēlēja Bellaria, Forlì, Cesena, Juventus un Bologna klubos.

Nozīmīgāko karjeras daļu Bonīni aizvadīja Turīnas "Juventus" komandā no 1981. līdz 1988. gadam. Klubā viņš nospēlēja 296 spēles un guva 6 vārtus. Viņš ieguva 3 Scudetti, 1 Itālijas kausu, 1 Čempionu līgas kausu, 1 Kausu ieguvēju kausu, 1 Eiropas suprerkausu un 1 Starpkontinentālo kausu (vai Pasaules klubu čempionātu). Viņš ir vienīgais Sanmarīno futbolists, kas ieguvis Eiropas kausu. Bez viņa vel tikai motociklists Manuels Podžiali kā Sanmarīno pārstāvis ir uzvarējis pasaules līmeņa sporta sacensībās.

Tā kā UEFA līdz 1990. gadam nebija oficiāli atzinusi Sanmarīno Futbola federāciju, spēlētāji no Sanmarīno tika pieskaitīti Itālijas spēlētājiem. Šī iemesla dēļ Bonīni varēja spēlēt Itālijas izlasē un viņš arī aizvadīja 9 spēles Itālijas U21 izlasē. Tā kā Bonīni nevēlējās atteikties no Sanmarīno pilsonības, viņam bija jāgaida līdz 1990. gadam, līdz viņš varēja spēlēt Sanmarīno izlasē, kur viņš nospēlēja 19 spēles jau savā karjeras beigu daļā. Īsu brīdi pēc karjeras beigšanas Bonīni bija arī Sanmarīno izlases treneris.

UEFA 50. gadadienas sakarā 2004. gadā katrai no 52 dalībvalstīm bija jānosauc savs izcilākais spēlētājs periodā no 1954. līdz 2003. gadam. Sanmarīno Futbola federācija izvēlējās Bonīni kā savu Zelta spēlētaju.

Sasniegumi 
Juventus

 Itālijas Serie A: 1981–82, 1983–84, 1985–86
 Coppa Italia: 1982–83
 Eiropas kauss: 1984–85
 UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1983–84
 Eiropas Superkauss: 1984
 Starpkontinentālais kauss: 1985

Atsauces

Ārējās saites 

1959. gadā dzimušie
Itālijas futbolisti
Sanmarīno futbolisti
Sanmarīno izlases futbolisti
Sanmarīno futbola izlases treneri
Turīnas "Juventus" spēlētāji
Bologna F.C. 1909 spēlētāji
Dalbe

Dalbe ir apdzīvota vieta Zemgalē, Jelgavas novadā. Ciems atrodas Misas upes krastā aptuveni 14 km no novada centra Jelgavas un 28 km no Rīgas. Ceimā atrodas Dalbes baznīca, kas ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces
Pasaules čempionāts hokejā junioriem

Pasaules čempionāts hokejā juioriem ir ikgadējs hokeja turnīrs, kurā spēlē vienīgi hokejisti, kas jaunāki par divdesmit gadu vecumu un ko rīko Starptautiskā Ledus Hokeja Federācija. Tas parasti norisināsies decembra otrajā pusē.

Atšķirībā no Pasaules čempionāta pieaugušajiem, junioru čempionāta augstākajā divīzijā spēlē vien desmit komandas.

Medaļas

Neoficiālie turnīri

Oficiālie turnīri

Skatīt arī 
 Pasaules čempionāts hokejā jauniešiem
 Pasaules čempionāts hokejā
Huanhe

Huanhe (, ) ir liela upe Ķīnā. Tulkojumā no ķīniešu valodas tās nosaukums nozīmē "dzeltenā upe", kas saistīts ar sanešiem (galvenokārt less), kuri upes ūdenim piešķir dzeltenīgu krāsu. Tieši tāpēc arī jūru, kurā tā ietek, sauc par Dzelteno jūru. 
 
Huanhe sākas Tibetas kalnienes austrumdaļā vairāk nekā 4000 m lielā augstumā. Pēc dažādiem datiem upes garums ir 4670 - 5464 km, bet baseina platība 745 000 - 771 000 km2.

Vidējā caurtece ir aptuveni 2500 kubikmetri sekundē. Upei ir musonu režīms, tāpēc vasarā tās ūdens līmenis ceļas par 5 m līdzenumos un 20 m kalnos. Huanhe tik bieži pārplūst un klejo tāpēc, ka nonākot Lielajā Ķīnas līdzenumā, upes līmenis ir vismaz par 3 m augstāks nekā apkārtējā teritorija. Pietiek ūdenslīmenim celties pavisam nedaudz, kad upe jau pārplūst. Plūdi mēdz būt pēc stiprām musonu lietusgāzēm vasarā. Augustā un septembrī tos izraisa taifūni, pavasarī un vasaras sākumā - sniega kušana upes augšteces rajonā. Ķīnieši visādi cīnās ar šo visvareno upi — viņi ceļ hidroelektrostacijas, uzlabo kuģošanas iespējas, bagarējot upi (padziļina gultni, izsmeļot sanešus). Pagaidām upe ir kuģojama tikai 161 km garā posmā.

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīnas upes
Kristieši

Kristieši ir kristietības piekritēji. Tiek lēsts, ka pasaulē ir aptuveni 2,2 miljardi kristieši (30% no pasaules iedzīvotājiem). Pēc sekotāju skaita tā ir lielākā reliģija pasaulē. Aptuveni puse no kristiešiem ir katoļi, mazliet vairāk kā trešdaļa (37%) ir protestanti, 12% ir pareizticīgie, bet atlikušie ir citu konfesiju pārstāvji.
Jaroslavs Hašeks

Jaroslavs Hašeks (;  — ) bija čehu humorists un satīriķis, plašāk zināms kā romāna Krietnais kareivis Šveiks, nepabeigta notikumu kopuma krājumu par kareivja dzīvi Pirmā pasaules kara laikā, autors. Romāns tulkots 60 dažādās valodās. Sarakstījis arī aptuveni 1500 īso stāstu. Viņš bija žurnālists, bohēmists un joku mīļotājs. Viņa īsajai dzīvei bija daudz paralēļu ar viņa Prāgas laikabiedru, ebreju rakstnieku Francu Kafku (1883—1924).

Ārējās saites

Čehu valodā rakstošie
Čehu žurnālisti
Anarhisti
Prāgā dzimušie
Nasza-klasa.pl

Nk.pl (agrāk nasza-klasa.pl) ir tiešsaistes sociālā tīkla tīmekļa vietne Polijā, kurā ir vairāk nekā 23 miljoni reģistrētu lietotāju.

Sociālo tīklu Nasza-klasa.pl attīsta Forticom Grupa, bet konsultācijas reklāmdevējiem par sociālā tīkla sniegtajām iespējām sniedz Progression — Forticom Grupas interneta mārketinga kompānija, kas uzņēmumiem Baltijā nodrošina komunikāciju ar krievvalodīgo auditoriju, izmantojot Forticom Grupas lokālos sociālos tīklus Centrāleiropā, Austrumeiropā un Krievijā — One.lv, One.lt, Videogaga.lv, Videogaga.lt, Odnoklassniki.ru, Nk.pl, kuros ir vairāk nekā 55 miljoni reģistrēto lietotāju.

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 Nasza-klasa.pl 
 Progression 

Tiešsaistes sociālie tīkli
.az

.az ir Azerbaidžānas Interneta augstākā līmeņa domēns (ccTLD).
Šo domēnu pārvalda Azerbaijan Communications.

Otrā līmeņa domēni 

 .biz.az — uzņēmumiem
 .co.az — komerciālām struktūrām
 .com.az — komerciālām struktūrām
 .edu.az — mācību iestādēm
 .gov.az — valsts pārvaldes struktūrām
 .info.az — informatīvām lapām
 .int.az — organizācijām ārpus valsts
 .mil.az — aizsardzības iestādēm
 .name.az — privātpersonām
 .net.az — interneta pakalpojumu sniedzējiem
 .org.az — organizācijām
 .pp.az —
 .pro.az — profesionāļiem

Ārējās saites 
 IANA .az whois informācija

Nacionālie augšējā līmeņa domēni
Azerbaidžānas saimniecība

sv:Toppdomän#A
Viktorijas ūdenskritums

Viktorijas ūdenskritums () ir ūdenskritums Zambezi upē Āfrikas dienviddaļā. Atrodas uz Zambijas un Zimbabves valstu robežas. Ūdenskritums ir apmēram 1700 m plats un līdz 108 m augsts (augstums mainās no 80 m labajā krastā līdz 108 m centrā). Tas izskatās ļoti iespaidīgi, jo ūdens krīt ļoti šaurā un dziļā ieplakā. Turklāt krītošais ūdens veido šļakatas un miglu, kuri var pacelties līdz 400 m augstumam un var būt redzami pat no 50 km attāluma.

Vēsture 
Skotu pētnieks Deivids Livingstons 1855. gadā bija pirmais eiropietis, kas redzēja šo ūdenskritumu un nosauca to karalienes Viktorijas vārdā. Agrāk ūdenskritums bija pazīstams vietējo iedzīvotāju vidū kā "dārdošie dūmi".

Viktorijas ūdenskritums ir viens no izcilākajiem dienvidu Āfrikas dabas pieminekļiem, tas ir iekļauts arī UNESCO pasaules mantojuma objektu sarakstā. Tas atrodas divu nacionālo parku - "Dārdošie Dūmi" («Mosi-oa-Tunya») Zambijā un "Viktorijas ūdenskritums" Zimbabvē - teritorijā.

Viktorijas ūdenskritums ir pasaulē vienīgais ūdenskritums, kurš ir vairāk nekā 100 metru augsts un vairāk nekā kilometru plats.

Lietus sezonas laikā ūdenskritumā vienas minūtes laikā krīt lejup 500 miljoni litru ūdens, krītošā ūdens milzīgā spēka ietekmē ūdens šļaksti paceļas vairāku simtu metru augstumā. 1958. gadā plūdu laikā Zambezi, ūdenskritumā tika novērots rekordliels ūdens daudzums - vairāk nekā 770 miljoni litru ūdens minūtē (apmēram 13 miljoni litru sekundē).

Skatīt arī 
 Igvasu ūdenskritums

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

Zambijas ūdenskritumi
Zimbabves ūdenskritumi
Zambija
Zimbabve
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Zambijā
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Zimbabvē
Igvasu ūdenskritums

Igvasu ūdenskritums (, ) ir ūdenskritumu komplekss Igvasu upē uz Brazīlijas un Argentīnas robežas, uz Brazīlijas un Argentīnas nacionālo parku "Igvasu" robežas (divi dažādi nacionālie parki ar vienādu nosaukumu). Abi šie nacionālie parki ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā 1984. un 1986. gadā.

Ūdenskritumu kompleksa platums ir 2,7 kilometri un tas sastāv no apmēram 270 atsevišķiem nelieliem ūdenskritumiem. Lielākais to augstums ir 82 metri, tomēr vairums ūdenskritumu ir 60 metrus augsti. Lielākais no tiem ir Garganta del Diablo - U-veida pārrāvums 150 metru platumā un 700 metru garumā. Šis ūdenskritums atzīmē Brazīlijas un Argentīnas robežu.

Liels salu daudzums atdala ūdenskritumus vienu no otra. Apmēram 900 metri no kopējā 2700 metru lielā platuma ir aizņemti ar salām, tāpēc tajos ūdens nav. Lielākā daļa ūdenskritumu atrodas Argentīnas teritorijā, tomēr no Brazīlijas puses paveras labs skats uz lielāko no tiem - Garganta del Diablo.

Ārējās saites 

 28 Igvasu ūdenskrituma fotogrāfijas 

Ūdenskritumi
Septiņi jaunie dabas brīnumi
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Brazīlijā‎
Bjorka

Bjerka Gudmundsdotira (; dzimusi  Reikjavīkā, Īslandē), plašāk pazīstama kā Bjorka, ir īslandiešu avangarda komponiste, producente un aktrise, kura ir izdevusi septiņus soloalbumus un divus filmas skaņu celiņus.
Bjorka ir vislabāk zināma pēc ekspresīvās balss, plašās soprano vokāla amplitūdas un atšķirīgā un eklektiskā mūzikas stila, kas iekļauj dažādus mūzikas stilus, tai skaitā popmūziku, alternatīvo roku, džezu, ambiento mūziku, elektronisko mūziku, klasisko mūziku, tradicionālo tautas mūziku un triphopu, kā arī ekscentriskiem kostīmiem un mūzikas videoklipiem. Viņas singli "It's Oh So Quiet", "Army of Me" un "Hyperballad" ir iekļuvuši Lielbritānijas singlu pirmajā desmitniekā.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Björk (1977)
 Gling-Gló (1990)
 Debut (1993)
 Post (1995)
 Homogenic (1997)
 Vespertine (2001)
 Medúlla (2004)
 Volta (2007)
 Biophilia (2011)
 Vulnicura (2015)
 Utopia (2017)
 Fossora (2022)

Singli

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

1965. gadā dzimušie
Islandiešu dziedātāji
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Pēteris Kubiļiūns

Pēteris Kubiļiūns (; * — †) Lietuvas armijas ģenerālmajors, Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris. Pirmajā pasaules karā bija latviešu strēlnieku virsnieks.

Dzīvesgājums 

Dzimis Roķišķu apriņķī. Mācījās Rīgas reālskolā, pēc tam iestājās Viļņas kara skolā, kuru pabeidza tieši pirms Pirmā pasaules kara sākuma, 1914. gadā. Piedalījies cīņās no kara sākuma, bet 1915. gadā iestājās 2. Rīgas latviešu strēlnieku pulkā. Ar to piedalījās visās tā cīņās pret vāciešiem. Pēc Ķekavas kaujām 1916. gadā apbalvots ar Jura krustu. No 1917. gada komandēja bataljonu latviešu strēlnieku pulkā. Nav aizgājis līdzi strēlniekiem uz Krieviju pēc Oktobra revolūcijas. 

1919. gadā izvēlējies doties uz dzimto Lietuvu. Augustā mobilizēts Lietuvas armijā. No augusta līdz decembrim piedalījās cīņās pret Sarkano armiju, kā bataljona komandieris 3. kājnieku pulkā un vēlāk 4. kājnieku pulka komandiera palīgs (vietnieks). No 1920. gada bija 1. robežsargu pulka komandieris (no 1923. gada bataljons). 1922. gadā paaugstināts par pulkvedi. Tajā pašā gadā apbalvots ar III šķiras Lāčplēša Kara ordeni par viņa veikumu latviešu strēlniekos dienot. 1924. gadā tika iecelts par tanku bataljona komandieri, bet vēlāk par autobataljona komandieri. 1925. gada jūlijā pabeidza virsnieku kursus Kauņā. 1927. gadā absolvēja Prāgas ģenerālštāba akadēmiju Čehoslovākijā (paaugstināts par ģenerālmajoru). 1928. gadā apbalvots ar Lietuvas Ģedimina ordeni (II šķiras). No 1927. līdz 1929. gadam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba pārvaldes priekšnieks. No 1929. gada februāra līdz 1934. gada 7. jūnijam bija Lietuvas armijas ģenerālštāba priekšnieks. 1934. gada 7. jūnijā piedalījās neveiksmīgajā valsts apvērsuma mēģinājumā. Kara tribunāls par to viņam piesprieda nāvessodu, bet pēc tam tas tika aizvietots ar 10 gadiem cietumsoda. Jau 1937. gadā viņš tika atbrīvots. 

Neilgi pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā NKVD apcietināja Pēteri Kubiļiūnu, bet pēc Vērmahta uzbrukuma PSRS viņu 1941. gada jūnijā pretpadomju sacelšanās dalībnieki atbrīvoja no cietuma. 1941. gada 22. augustā Kubiļiūnu iecēla par Lietuvas ģenerālapgabala pašpārvaldes vadītāju un ģenerālpadomnieku ekonomikas jautājumos. Pašpārvaldes vadībā viņš atradās līdz 1944. gada jūlijam, kad Sarkanajai armijai iebrūkot Lietuvā, viņš devās bēgļu gaitās uz Vāciju. Pēc Otrā pasaules kara beigām atradās Lielbritānijas okupētajā Vācijas daļā. 

1945. gada decembrī PSRS un Lietuvas PSR NKVD operatīvā grupa apcietināja Kubiļiūnu un izveda uz no Lielbritānijas kontrolētās zonas. Tālāk viņš tika aizvests uz Maskavu, kur pēc PSRS Augstākās tiesas kara kolēģijas sprieduma viņam 1946. gada 22. augustā izpildīja nāvessodu.

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

 Pētera Kubiļiuna L.k.o.k. biogrāfija

Jura krusta saņēmēji
Lietuvas virsnieki
Latviešu strēlnieku virsnieki
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Padomju represijās nogalinātie
Jaunpēternieki

Jaunpēternieki ir apdzīvota vieta Jelgavas novada Cenu pagastā. Ciemats atrodas aptuveni 31 km no Rīgas un 17 km no Jelgavas.

Atsauces
Tetele

Tetele ir apdzīvota vieta Zemgalē, Jelgavas novadā. Ciemats atrodas Lielupes krastā aptuveni 39 km no Rīgas un 8 km no Jelgavas. Bijušās Teteles muižas skatu tornis (ap 1840) iekļauts Valsts kultūras pieminekļu sarakstā.

Vēsture 

19. gadsimta pirmajā pusē Tetelmindes muižu (Tettelmünde) iegādājās Ulrihs Frīdrihs fon Bērs (1803–1867), vēlāk tā piederēja viņa dēliem Heinriham (1849–1919), Aleksandram (1856–1919) un Sesilam (1858–1919).
Kad 1886. gada jūlijā Kurzemes guberņu oficiālā vizītē apmeklēja Romanovu dinastijas lielkņazs Vladimirs Aleksandrovičs, viņš no gubernatora rezidences Jelgavas pilī ar tvaikoni devās uz Tetelmindes muižu, kur Kurzemes bruņniecība rīkoja tautas svētkus, kuros bija aicināti Dobeles apriņķa pagastu vecākie, bet nama tēvs bija barons Heinrihs Bruno Egons Emerihs fon Bērs.

Teteles ciemats izveidojies 19. gadsimtā kā viens no Latvijas ķieģeļrūpniecības centriem. 1903. gadā Aleksandram fon Bēram piederošajā Teteles muižas ķieģeļrūpnīcā strādāja 130 strādnieki. Pēc 1920. gada agrārās reformas Muižas zemes sadalīja, bet neatsavinājamajā daļā tās pēdējā īpašniece Hortenzija Alise Anna Olfera (dzimusi fon Bēra), vēlējās atjaunot ķieģeļu cepli, taču tas nenotika. 

1963. gadā atsevišķu ķieģeļnīcu vietā izveidoja būvkeramikas rūpnīcu “Spartaks” ar centru Ānē un cehiem Tetelē un Brankās.

Atsauces
Cietums

Cietums - ēka, kurā tiek uzturēti ieslodzītie, kuri ir notiesāti par kādu smagu likumpārkāpumu. Cietumā ieslodzītajiem ir ļoti ierobežotas tiesības, viņi nav brīvi. Viduslaikos cietumos bija arī cilvēki ar vāju garīgo attīstību, slimi cilvēki, visi tie, kuri nebija vajadzīgi sabiedrībai.

Pēc dažiem datiem, 2006. gadā pasaulē kopā bija 9,25 miljoni cietumnieku. Tomēr īstais ieslodzīto skaits varētu būt vēl lielāks, jo nav drošas informācijas par ieslodzīto skaitu lielā daļā valstu, it īpaši tajās valstīs, kurās valda autoritārais politiskais režīms.

Rekords cietumā ieslodzīto cilvēku skaita ziņā pieder ASV - šobrīd tur ir vairāk nekā 2,5 miljoni ieslodzīto - tas ir vairāk nekā katrs simtais no pieaugušajiem cilvēkiem valstī. Kaut arī ASV iedzīvotāju skaits ir tikai 5% no pasaules iedzīvotājiem, tomēr vairāk nekā 25% cilvēku, kuri atrodas cietumā, atrodas tieši Amerikas cietumos. 2002. gadā Krievijā un Ķīnā arī bija pa vienam miljonam ieslodzīto. Tomēr Krievijā ieslodzīto skaits samazinās un 2006. gada oktobrī tas jau bija 869 814 cilvēki, jeb 611 cilvēks uz 100 000 valsts iedzīvotāju.

Skatīt arī 
 Cietumi Latvijā

Soda veidi
Kārlis Bļodnieks

Kārlis Bļodnieks ( — ) bija Latvijas dzelzceļa virsvaldes direktors. Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieris. Jaunākais brālis, Ādolfs Bļodnieks, bija Latvijas Ministru prezidents.

Biogrāfija 

Dzimis Tukumā zemnieku ģimenē. Pirmās skolas gaitas uzsācis Tukuma elementārskolā. Pēc tam mācības turpinājis Sanktpēterburgā, kur sākumā pabeidza reālskolu, bet pēc tam turpat iestājās Politehniskajā institūtā, kur studēja Tautsaimniecības un ekonomikas nodaļā. 1915. gadā absolvēja to specializējoties jautājumos, kas skar dzelzceļu. Pirmā darba vieta bija Maskavas - Vindavas - Ribinskas dzelzceļš, kur viņš bija dzelzceļa praktikants. Pēc tam bija stacijas priekšnieks, ekspluatācijas priekšnieks un ekspluatācijas revidents. Pleskavas — Bologoje līnijas nodaļas priekšnieka vecākais palīgs un ekspluatācijas nodaļas priekšnieks. 

1918. gada vasarā atgriezās dzimtenē, kur iesaistījās valsts darbā uzreiz pēc Latvijas proklamēšanas. Tautas padomes loceklis. Sākumā viņam bija oficiāli jāpārņem dzelzceļa līnijas Latvijā pēc vāciešu aiziešanas, tomēr to iztraucēja lielinieku uzbrukums Latvijai, kurš lika Latvijas Pagaidu valdībai doties uz Liepāju. 1919. gada pavasarī bija nosūtīts komandējumā uz Somiju, lai iepazītos ar turienes dzelzceļa saimniecību. Reālu darbību varēja uzsākt pēc Latvijas pagaidu valdības atgriešanās Rīgā, 1919. gada jūlijā. 3. augustā iecelts par Latvijas dzelzceļu ekspluatācijas direktoru. Darbojies pie Latvijas dzelzceļa organizatoriskajiem un atjaunošanas darbiem. 1921. gadā iecelts par dzelzceļu galveno direktoru. Šos pienākumus viņš veica līdz 1924. gada martam, kad tika iecelts par Latvijas Komercbankas direktoru. 1931. gadā pēc pēkšņās dzelzceļa galvenā direktora nāves tika aicināts atkal strādāt šajā amatā. Kārlis Bļodnieks šim piedāvājumam piekrita un šo amatu ieņēma līdz 1940. gadam, kad notikās Latvijas okupācija. 1937. gadā iecelts par Dzelzceļu aizsargu pulka štāba rotas komandieris, bet no 1939. gada bija Tehniskā bataljona komandieris. Kopš 1939. gada Latvijas Universitātes goda doktors. 

Neilgi pēc padomju varas nostiprināšanās Latvijā tika atlaists no sava amata. Turpmāk dzīvoja kopā ar ģimeni Lielupē. 1941. gada 14. jūnijā kopā ar ģimeni tika apcietināts un bez tiesas sprieduma izsūtīts uz Vorkutu, bet vēlāk uz Novaja Zemļa cinka raktuvēm. 1942. gada 2. maijā tika notiesāts par kontrrevolucionāru darbību. 1942. gada 9. jūnijā tika nošauts. Ģimene, sieva un dēls, vēlāk atgriezās Latvijā no izsūtījuma.

Apbalvojumi 
 II šķiras Atzinības krusts Nr. 10. (1938.g. 16. novembrī)
 Apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni (III šķiras) un Lietuvas Ģedimina ordeni

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

 Bļodnieks Kārlis
 Latvijas dzelzceļa virsvaldes direktori 
 

1882. gadā dzimušie
1942. gadā mirušie
Padomju represijās nogalinātie
Tukumā dzimušie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Atzinības krusta lielvirsnieki
Tautas padomes locekļi
Latvijas goda doktori
Latvijas Universitātes goda doktori
Kārkliņa

Kārkliņa (vīriešu dzimtē Kārkliņš) ir latviešu cilmes uzvārds, kas radies no vārda „kārkls” pamazināmās formas. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Austra Kārkliņa (1895—1986) — latviešu pedagoģe un literāte;
 Daina Kārkliņa (1950) — latviešu pārtikas tehnoloģe un LLU profesore;
 Kristīne Kārkliņa (1983) — latviešu basketboliste;
 Rasma Šilde-Kārkliņa (1946) — latviešu politoloģe un politiķe;
 Tamāra Kārkliņa-Hendele (1947) — latviešu basketboliste.

Latviešu uzvārdi
Kvintu aplis

Kvintu aplis ir apļa veidā pa kvintām izvietotas tonalitāšu zīmes augošā secībā. Kvintu apli iespējams papildināt, pievienojot enharmoniski vienādās tonalitātes, taču pārsvarā tajā attēlotas tonalitātes ar ne vairāk kā 6 zīmēm. Pēc būtības nosaukums kvintu aplis ir relatīvs, jo tonalitāšu shēma nenoslēdzas līdzīgi aplim, tā ir spirāle, kuru var turpināt uz abām pusēm.

Skatīt arī
Aleksandrs Skrjabins

Mūzikas teorija
Labās Cerības rags

Labās Cerības rags ir zemesrags, kas atrodas Āfrikas dienvidrietumos, dienvidos no Keiptaunas.

Tas nav Āfrikas galējais dienvidu punkts, jo galējais punkts ir Adatas rags, kurš atrodas 155 km attālumā no Labās Cerības raga. Tālāk aiz tā Āfrikas krasta līnija ir vērsta austrumu virzienā.

1488. gadā Labās Cerības ragu bija atklājis portugāļu jūrasbraucējs Bartolomeu Diašs. Viņš to nosauca par Vētru ragu. Tomēr Portugāles karalis Jānis II pārdēvēja to, pamatoti cerot, ka tagad tiks atklāts jūrasceļš uz Indiju.

1497. gadā Vasko da Gama, šķērsojot zemesragu, pirmais no eiropiešiem nokļuva Indijas okeānā.

Ārējās saites 

Zemesragi
Dienvidāfrikas Republikas ģeogrāfija
Āfrikas ģeogrāfija
Jandzi

Jandzi (, ), arī Čandzjana (,  — ‘Garā upe’), ir upe Ķīnā, Eirāzijas garākā un ūdeņiem bagātākā upe, trešā garākā upe pasaulē pēc Nīlas un Amazones. Tās garums ir apmēram 6300 km, bet sateces baseina platība ir  km2. Jandzi izteka atrodas Tibetas kalnienes austrumu daļā, 5170 metru augstumā virs jūras līmeņa. Ietek Austrumķīnas jūrā, kur veido lielu deltu, tās platība ir apmēram  km2. Četri no pieciem lielākajiem Ķīnas saldūdens ezeriem notek Jandzi upē.

Tibetas kalnienē upe tibetiešu valodā tiek dēvēta par Dreču ( — ‘jaku mātes upe’). Augštecē tā ir tipiska krāčaina kalnu upe, un to sauc par Dziņšadzjanu (Zeltaino smilšu upe). Vidustecē upe plūst pa tektonisku ieplaku — Sičuaņas jeb Sarkano baseinu. Lejtecē, šķērsojot Lielo Ķīnas līdzenumu, Jandzi sazarojas. Šeit izvietojušies vecupes ezeriņi. Eiropas ģeogrāfi Jandzi upi 17. un 18. gadsimtā sauca arī par Zilo upi, pret nostatot Huanhe (Dzeltenajai upei) un tās ūdeņus daudz izmanto apūdeņošanai. Ķīnieši šādu nosaukumu nelieto, ūdens krāsa upē nav zila, bet duļķaina.

Vidējais caurteces apjoms ir aptuveni  m3 ūdens sekundē. Gada notece — 1070 km3 (vēl lielāka gada ūdeņu notece ir tikai Amazonei, Kongo un Orinoko). Sanešu daudzums upē pārsniedz 280 miljonu tonnu gadā, kas noved pie ātras deltas pieaugšanas — vidēji par 1 km 35 — 40 gadu laikā. Upes ūdens dzeltenīgā nokrāsa izskaidrojama ar lielu sanešu daudzumu.

Jandzi ir Ķīnas galvenā ūdens maģistrāle. Kuģojams ir 2850 km garš upes posms no ietekas. Jūras kuģi virs  tonnām var kuģot līdz Uhaņas pilsētai. Upe ir viens no pasaules noslogotākajiem ūdensceļiem. Kopējais kravas pārvadājumu apjoms 2005. gadā bija 795 miljoni tonnu.

Vēsture 
Pasaulē vispostošākā dabas katastrofa pēc upuru skaita bija 1931. gada Ķīnas plūdi, kad no krastiem izgāja gan Jandzi, gan uz ziemeļiem esošā Huanhe upe. Mirušo skaits tiek lēsts no 1 miljona līdz 4 miljoniem. Šajā skaitā tiek iekļauti cilvēki, kuri mira arī pēc plūdiem no bada un slimībām.

2012. gadā Jandzi upes ūdeņi iekrāsojās sarkanā krāsā. Sākotnēji bija aizdomas par piesārņojumu, bet vēlāk noskaidroja ka šādu krāsu ūdenim piešķīra sarkanas smiltis, kuras bija izskalotas upes augštecē.

Attēli

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīnas upes
Mistrāls

Mistrāls ir auksts ziemeļu, ziemeļrietumu vējš, kas no Sevennu kalniem pūš Ronas ielejā, Francijā. Tas pūš uz Vidusjūru galvenokārt pavasarī. Mistrāls nelabvēlīgi ietekmē lauksaimniecības ražu, bieži vien tas ir tik stiprs, ka var izraut kokus ar visām saknēm. Jebkurā gadījumā mistrāla darbības sekas ir redzamas pēc atsevišķi augošiem kokiem, kuri ir noliekti dienvidu virzienā. Azūra krasta austrumdaļā mistrāla ietekme ir daudz vājāka. 

Vējš
Nikosija

Nikosija jeb Lefkosija (), arī Lefkoša (), ir Kipras galvaspilsēta un lielākā pilsēta, atrodas Kipras centrālajā daļā, Mesaorijas līdzenuma rietumos, Pedieosas upes krastos. Tā ir vistālāk uz dienvidaustrumiem esošā kādas Eiropas Savienības dalībvalsts galvaspilsēta. 2016. gadā pilsētā dzīvoja 116 tūkstoši iedzīvotāju, bet tās aglomerācijā iedzīvotāju skaits bija ap 330 tūkstošiem. Kopš Kipras krīzes (1955–1964) Nikosija ir sadalīta divās daļās (tā ir vienīgā galvaspilsēta pasaulē, kas ir sadalīta, kopš Berlīnes mūra krišanas), tas ir, starp Kipru (dienvidu rajoni) un Ziemeļkipru (ziemeļu rajoni). Pilsēta ir viena no vissenāk apdzīvotajām vietām pasaulē, tā nepārtraukti ir bijusi apdzīvota vairāk nekā 4500 gadus.

Nikosija ir Kipras galvenais finanšu, tirdzniecības un kultūras centrs. 2012. gadā Nikosija tika atzīta par piekto bagātāko pilsētu pasaulē pēc iedzīvotāju ienākumiem. Pilsētā atrodas zinātnisko pētījumu centrs, 12 bibliotēkas, tautas mākslas muzejs un ikonu muzejs.

Klimats 
Nikosijā ir Vidusjūras klimats. Gaisa vidējā temperatūra janvārī ir ap 10 °C, jūnijā 28 °C. Nokrišņu daudzums gadā ir 360 mm. Zaļo apstādījumu dēļ pilsēta izskatās kā oāze stepju bezmežu platībās.

Atsauces

Ārējās saites 

Kipras pilsētas
Eiropas galvaspilsētas
Alfrēds Flečers

Alfrēds Flečers jeb Alfrēds Flethers (;  — ) bija Vācijas impērijas armijas majors. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks, Baltijas landesvēra komandieris.

Biogrāfija 
Dzimis Lampersdorfā Silēzijā (tagad Zombkovices apriņķis Lejassilēzijas vojevodistē Polijā).

Pēc Frīdriha ģimnāzijas un Reālģimnāzijas pabeigšanas Frankfurtē pie Oderas Alfrēds Flečers 1893. gada 22. martā brīvprātīgi iestājās 8. lauku artilērijas pulkā. Izgājis kadetu sagatavošanas kursus Valstālē (šodien Legnickie Pole Polijā) un Groslikterfeldē netālu no Berlīnes. 1894. gada 14. augustā Flečers kļuva par virsnieku. No 1899. gada 13. jūlija līdz 1901. gada 15. jūlijam piedalījās ekspedīcijā uz Ķīnu, precīzāk, Bokseru sacelšanās apspiešanā. Pēc tam īsu brīdi ceļojis pa Dienvidķīnu, Japānu, Havaju salām un Ziemeļameriku. No 1901. gada novembra dienējis kā virsnieks 52. artilērijas pulkā, kuru vēlāk pārdēvēja par 2. Austrumprūsijas artilērijas pulka. Šis pulks piederēja pie 1. lauku artilērijas brigādes, kas bija dislocēta Austrumprūsijā.

Pirmā pasaules karā piedalījies no 1914. gada līdz 1918. gadam, ieņemot dažādus komandējošus posteņus. Kaujās ievainots. Kara beigās komandējis arī jēgeru vienību. 
Pēc kara atradās Latvijas teritorijā, kur iesaistījās vietējo vācu vienību formēšanā, par kuru uzdevumu tika izvirzīta cīņa pret boļševikiem. No 1919. gada 1. februāra līdz 25. jūlijam komandēja Baltijas landesvēru, kā arī neilgu laiku bija Rīgas militārais gubernators (). 6. jūnijā Niedras valdība Fletheram par militāriem nopelniem un atbilstoši līgumam par pilsonības piešķiršanu brīvprātīgajiem, piešķīra Latvijas pilsonību, un viņš vadīja tai  pakļautos spēkus Cēsu kaujās. Pēc sakāves par Baltijas landesvēra komandieri iecēla britu pulkvežleitnantu Haroldu Aleksanderu, un tā vienības piedalījās Latgales atbrīvošanas kaujās. Alfrēds Flečers atgriezās Vācijā un majora dienesta pakāpē tika atvaļināts no dienesta Reihsvērā.

1919. gada rudenī kopā ar Volfgangu Kapu un citiem Austrumprūsijas nacionālistiem dibināja nacionālkonservatīvo Austrumprūsijas Dzimtenes Savienības partiju. Palika piederīgs šai partijai līdz pat Veimāras republikas beigām. 1924. gadā ievēlēts Reihstāgā no konservatīvās Vācu Tautas partijas saraksta. 1939. gadā, 20 gadus pēc Cēsu kaujām, atkal bija ieradies Rīgā, kur viņu uzņēma kara ministrs Jānis Balodis. Flečers piedalījās arī Cēsu kaujas piemiņas pasākumos. Aizsaulē aizgājis 1959. gada 20. septembrī Hercogenaurahā.

1875. gadā dzimušie
1959. gadā mirušie
Latvijas brīvības cīņas
Vācijas virsnieki
AFC Čempionu līga

AFC Čempionu Līga ir gadskārtējs starptautisks starpklubu futbola turnīrs, kurā sacenšas labākie Āzijas futbola klubi.

Čempioni 
 2003: Al-Ain
 2004: Al-Ittihad
 2005: Al-Ittihad
 2006: Jeonbuk Hyundai Motors
 2007: Urawa Red Diamonds
 2008: Gamba Osaka

Starptautiskās klubu futbola sacensības
Igaunijas Brīvības krusts

Igaunijas Brīvības krusts () bija Igaunijas militārais apbalvojums, kuru pasniedza par ieguldījumu Igaunijas brīvības cīņās. Ar to tika apbalvoti cilvēki arī par sasniegumiem Pirmajā pasaules karā.

Šis apbalvojums tika izveidots ar Igaunijas Ministru prezidenta Konstantīna Petsa rīkojumu 1919. gada 24. februārī. Krustam bija 3 šķiras, kuras sadalījās vēl trīs pakāpēs. Katrai šķirai bija savas krāsas lente. I šķira bija balta krāsa un to pasniedza par militāro vadību kaujas laukā. II šķirai bija melna krāsa un to pasniedza par varonību kaujas laukā, bet III šķirai bija zila krāsa. To pasniedza par civila rakstura ieguldījumu. Ar šo apbalvojumu tika apbalvoti ne tikai Igaunijas armijā dienējušie, bet arī ārvalstnieki. Pēdējā apbalvojuma pasniegšana notika 1925. gada 19. jūnijā. Kopā tika apbalvot 3224 cilvēki. 2150 no viņiem bija Igaunijas pilsoņi. No Latvijas 50 cilvēki tika apbalvoti ar šo krustu. Pēdējais Igaunijas Brīvības krusta kavalieris nomira 2000. gadā.

Ar Igaunijas Brīvības krustu apbalvotie latvieši 

 I šķira 
 I/1: 2545 Jānis Balodis
 I/2: 2391 Jūlijs Jansons, 2392 Eduards Kalniņš, 2390 Jorģis Zemitāns, Krišjānis Berķis, 2546 Jānis Miglavs, 2795 Viktors Hasmanis, 3088 Mārtiņš Hartmanis, 3089 Eduards Laimiņš, 3087 Mārtiņš Peniķis, 3084 Pēteris Radziņš, 3085 Kārlis Ramats, 3086 Jēkabs Rūdolfs Ruškevics
 I/3: 3081 Arčibalds Keizerlings, 3090 Eduards Aire, Hugo Rozenšteins, Herberts Tepfers, Vilhelms Munters

 II šķira 
 II/3: 3099 Arturs Dannebergs, 3107 Arnolds Kurše, 3100 Kārlis Pencis, 3101 Teodors Skujenieks, 3102 Voldemārs Skaistlauks, 3104 Artūrs Aparnieks, 3094 Jānis Alfrēds Auniņš, 3105 Fricis Bērtulsons, 3093 Kārlis Bojārs, 3103 Kārlis Duņēns, 3096 Mārtiņš Kasparsons, 3097 Kārlis Priedīts, 2548 Arvīds Ivansons, 3109 Rūdolfs Opmanis, 3095 Arvīds Pētersons, 3106 Augusts Leopolds Sirks, 3098 Edgars Ratnieks, 3083 Kārlis Bušs, 3108 Jānis Oskars Kalniņš, 3110 Ādolfs Māziņš, 3111 Jānis Mekšs

 III šķira 
 III/1: Rūdolfs Bangerskis, 3140 Jānis Čakste, 3074 Ringolds Kalnings, 3141 Zigfrīds Anna Meierovics, 3075 Jānis Seskis, 3073 Kārlis Ulmanis
 III/2: 3076 Hermanis Albats, 3126 Jons Aukštolis, 3077 Vilis Holcmanis
 III/3: Eduards Kuplais, Mikels Zanders, 3080 Voldemārs Zīverts

Piezīmes un atsauces 

Igaunijas apbalvojumi
Militārie ordeņi
Vitālijs Rubenis

Vitālijs Rubenis ( — ) bija padomju politiķis.

Biogrāfija 
Rubenis dzimis  ( pēc vecā stila) Maskavā. 1934. gadā pabeidzis tehnikumu, līdz 1941. gadam strādājis par agronomu. No 1947. līdz 1948. gadam bijis LK(b)P Daugavpils apriņķa komitejas otrais sekretārs. 1952. gadā tika iecelts par LPSR MP priekšsēdētāja vietnieku kolhozu lietās. 1954. gadā paaugstināts par PSRS sagādes ministra pilnvarotā  Latvijas PSR vietnieku.

1961. gadā kļuvis par LPSR TKP/MP priekšsēdētāja vietnieku, bet  kļuva par Latvijas PSR Ministru padomes priekšsēdētāju.  šo amatu pametis, lai kļūtu par Latvijas PSR Augstākās Padomes Prezidija priekšsēdētāju. 1974. gadā jūlijā kļuva par PSRS Augstākās padomes Tautību padomes priekšsēdētāju, amatā bijis līdz .

Kopš 1966. gada PSKP CK locekļa kandidāts. Ieguvis 3 Ļeņina ordeņus. Miris . Apglabāts Trojekurovas kapsētā Maskavā.

Piezīmes un atsauces 

1914. gadā dzimušie
1994. gadā mirušie
Latvijas PSR AP Prezidija priekšsēdētāji
Latvijas PSR TKP un MP priekšsēdētāji
LKP CK locekļi
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Latvijas PSR Nopelniem bagātie kultūras darbinieki
Krievijas latvieši
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Mahačkala

Mahačkala () ir pilsēta Krievijas dienvidos, Kaspijas jūras krastā, Dagestānas galvaspilsēta. Pilsēta atrodas Kaukāza kalnu tuvumā.

Klimats 
Mahačkalas klimats ir samērā silts. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +12,1 °C. Vasara karsta, vasaras mēnešu vidējā temperatūra ir +20-24 °C, dienas maksimālā gaisa temperatūra var būt līdz 36-38°. Ziema ļoti maiga. Vidējā temperatūra no +1 līdz -3 °C, naktī tā nokrīt zem nulles. Nokrišņu daudzums ir 410 - 450 mm gadā, tie sadalās apmēram vienmērīgi visa gada garumā, gaisa mitrums 75% (ziemā līdz 80%, bet jūlijā un augustā ap 50%). Vasaras mēnešos ir vislielākais skaidro dienu skaits. Vēji ir galvenokārt dienvidaustrumu un ziemeļrietumu, tā ātrums ir vidēji 4,3 m/s.

Atsauces

Ārējās saites
Fara Foseta

Fara Foseta (,  — ) bija amerikāņu aktrise. Daudzkārt nominēta Zelta globusa un Emmy balvai. Fosetas starptautiskā slava sāka augt, kad viņa pirmoreiz parādījās kā privātā izmeklētāja Džila Monro televīzijas seriālā "Čārlija eņģeļi" 1976. gadā.

Foseta arī bija popkultūras ikona.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1947. gadā dzimušie
Teksasā dzimušie
2009. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktrises
Kirova

Kirova (), līdz 1934. gadam Vjatka (), ir pilsēta Krievijā, Kirovas apgabala administratīvais centrs. Tajā dzīvo ap pusmiljons iedzīvotāji. Kirova atrodas Vjatkas upes krastos  attālumā no Maskavas.

Atsauces

Ārējās saites
Aivars Ģipslis

Aivars Ģipslis jeb Aivars Gipslis (dzimis  Rīgā, miris  Berlīnē) bija Latvijas šahists (starptautiskais lielmeistars), žurnālists un treneris. Bija ilggadējs žurnāla "Šahs" galvenais redaktors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1937. gadā Rīgā. 
Šahu iemācījies spēlēt vēlu - tikai 12 gadu vecumā Rīgas Pionieru pilī. 1959. gadā beidza studijas Latvijas Universitātē.
PSRS sporta meistars kopš 1957. gada, starptautiskais lielmeistars no 1967. gada.  
Pasaules eksčempiones šahā Nonas Gaprindašvili treneris no 1966. līdz 1979. gadam.  
Gipšļa trenētā PSRS sieviešu izlase uzvarēja sešās Pasaules šaha olimpiādēs.

Miris 2000. gada 13. aprīlī šaha turnīrā Berlīnē.

Pagodinājumi 
1976. gadā Ģipslim piešķīra PSRS Nopelniem bagātā trenera nosaukumu.

Nozīmīgākās sacensības

Atsauces

Ārējās saites 

 Šaha arājs Aivars Gipslis, tvnet.lv
 Aivars Gipslis — "35 gadus draugos ar šahu". "Avots", Rīga, 1984
 Айвар Гипслис. Москва, "Физкультура и спорт", 1987

PSRS šahisti
Latvijas šahisti
Latviešu valodā rakstošie
Rīgā dzimušie
Šaha treneri
PSRS Nopelniem bagātie treneri
Korespondencšaha lielmeistari
Čeboksari

Čeboksari () jeb Šupaškara (), ir pilsēta Krievijā, Čuvašijas galvaspilsēta. Tajā dzīvo 441 600 iedzīvotāju.

Čeboksari atrodas Pievolgas augstienē Volgas labajā krastā, lejpus Čeboksari ūdenskrātuves. Kopējais pilsētas robežu kopgarums ir 83,3 km, no tiem sauszemes robeža ir 67 km gara. Pilsēta aizņem 233 km2 lielu platību.

Čeboksari klimats ir mēreni kontinentāls. Ziema ir sniegaina, bieži ir sals, tās ilgums ir ap 6 mēneši. Vasara silta, dažreiz karsta, ilgst 4 mēnešus. Pavasaris ilgst tikai vienu, bet rudens — divus mēnešus. Sniega sega izveidojas novembra trešajā dekādē un noturas līdz aprīlim, aprīļa vidū tā nokūst pilnībā. Dienu skaits ar sniega segu ir 150—160.

Atsauces

Ārējās saites
Ivanova

Ivanova (), līdz 1932. gadam Ivanovovozņesenska (Ива́ново-Вознесе́нск), ir pilsēta Krievijas Eiropas daļas centrālajā daļā, Ivanovas apgabala administratīvais centrs. Iedzīvotāju skaits — 406 500.

Sadraudzības pilsētas 
 Lodza, Polija
 Plano, Teksasa, ASV
 Stafordšīra, Apvienotā Karaliste
 Hannovere, Vācija
 Hmeļnicka, Ukraina
 Dzeržinska, Krievija
 Kazaņa, Krievija
 Plovdiva, Bulgārija

Atsauces

Ārējās saites
Kurska

Kurska () ir pilsēta Krievijā, Kurskas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Krievijas rietumos, 500 km uz dienvidiem no Maskavas Seimas un Tuskaras krastos. Viens no Krievijas kultūras un reliģijas centriem, viduslaikos — Kurskas kņazistes galvaspilsēta. Kurska un tās apkārtne, Otrā pasaules kara laikā, bija būtiska Sarkanās armijas un Vērmahta sadursmes vieta, kur norisinājās lielākā tanku cīņa vēsturē.

Vēsture 
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka mūsdienu Znamenskas klostera vietā jau 8. gadsimtā pastāvējusi ievērojama apdzīvotā vieta. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1032. gada hronikā kā liela pilsēta ar attīstītu tirdzniecību. Kurska bijusi Čerņigovas kņazistes, bet vēlāk — Perejaslavļas kņazistes un Novgorodas-Severskas kņazistes sastāvā. Kopš 1095. gada Laurentija hronikā minēta kā 11.—13. gadsimtā pastāvējušās Kurskas kņazistes galvaspilsēta. 1238. gadā pilsētu pilnībā nopostīja mongoļu karaspēks.

No 1362. gada līdz 15. gadsimta beigām Kurska bija Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Kopš 1508. gada pilsēta ir Maskavas Lielkņazistes viens no svarīgākajiem aizsardzības centriem. 15.—16. gadsimtā pilsēta Krimas tatāru un nogaju uzbrukumos vairākkārt nopostīta un panīkst.

1586. gadā pilsēta tiek atjaunota jaunā vietā un tas tiek uzskatīts par tās atkārtotās dibināšanas gadu. 1596. gadā uzbūvēts jauns cietoksnis, kurā pastāvīgi dislocēti vairāk kā 1300 karavīru. Līdz 1779. gadam, kad izveidota Kurskas vietvaldība, pilsēta ietilpa Kijevas un Belgorodas guberņās. 1797. gadā kļūst par jaunizveidotās Kurskas guberņas centru. No 19. gadsimta sākuma pilsēta veidojas kā ievērojams rūpniecības centrs, kopš 1868. gada — dzelzceļa mezgls.

Atsauces

Ārējās saites
Mačete

Mačete ir liels nazis. Tās asmens ir 50-60 centimetrus garš un 3 milimetrus biezs. Mačetes pārsvarā lieto tropu un subtropu valstīs, lai izcirstu ceļu džungļu brikšņos, kā arī lauksaimniecībā (piemēram, cukurniedru nogriešanai) un mājsaimniecībā. Šajās valstīs mačete bieži tiek lietota arī kā ierocis. Kubā pat pastāv cīņas māksla "paukošanās ar mačetēm", kas māca kā efektīvāk izmantot mačeti kā ieroci, īpaši pret bruņotiem pretiniekiem, ieskaitot pat pret šaujamieročiem.

Skatīt arī 
 Sirpis

Atsauces 

Darbarīki
Aukstie ieroči
Tvera

Tvera () ir pilsēta Krievijā, Tveras apgabala administratīvais centrs, atrodas Volgas krastos, 167 km no Maskavas un 485 km no Sanktpēterburgas. Pilsētā dzīvo 407 254 iedzīvotāji, tās platība ir 152,22 km2.

Tveras klimats ir mēreni kontinentāls: janvāra vidējā gaisa temperatūra ir -8,2 °C, jūlija +17,7 °C, gada nokrišņu daudzums ir 641 mm.

Vēsture 
No 1247. līdz 1485. gadam bija ietekmīgo Tveras kņazu galvaspilsēta.
No 1305. gada Tveras kņazi cīnījās ar Maskavas kņaziem par Zelta Ordas vietvalžu statusu krievu zemēs.

1247. gadā Vladimiras-Suzdaļas kņazs Svjatoslavs Vsevolodovičs Tveru piešķīra valdījumā kņazam Jaroslavam Jaroslavičam. Pēc viņa vecāko brāļu un sāncenšu Aleksandrs Jaroslaviča (Ņevska) un Andreja Jaroslaviča nāves viņš pats kļuva par lielkņazu un Zelta Ordas vietvaldi pār citiem krievu kņaziem (1264). 
Arī viņa dēlu Mihailu Jaroslaviču Zelta ordas hans Muhameds Uzbeks () iecēla par lielkņazu, bet pēc apsūdzības hana māsas Končakas (Agafjas) noindēšanā viņu sodīja ar nāvi (1318).
1349. gadā Tveras kņazi saradojās ar Lietuvas dižkunigaišiem. Kad novājinoties Zelta ordas varai, Maskavas kņazs Vasīlijs Dmitrijevičs pēc 1389. gada sevi sāka dēvēt par Maskavas lielkņazu, Tveras kņazi arī no Zelta Ordas hana Tohtamiša ieguva tiesības saukties par lielkņaziem. 

No 1931. līdz 1990. gadam pilsētas nosaukums bija Kaļiņina - nosaukta Tveras guberņā dzimušā PSRS valsts un partijas darbinieka Mihaila Kaļiņina vārdā.

Atsauces

Ārējās saites
Ņižņijtagila

Ņižņijtagila () ir pilsēta Krievijas Federācijas Sverdlovskas apgabalā. 
Tā atrodas Urālu austrumu nogāzē, 20 - 25 km no Eiropas un Āzijas robežas 200 m augstumā virs jūras līmeņa. Ņižņijtagilas platība ir 4106 km2 (no 2008. gada 1. aprīļa pēc 22 apdzīvoto vietu pievienošanas pilsētas teritorijai, kuri nobalsoja par pievienošanos; bez ciematiem pilsēta aizņem 298 km2). 

Pilsētā dzīvo 375 700 iedzīvotāji. Tajā atrodas uzņēmums Uralvagonzavod (Уралвагонзавод), kurā 1972. gadā sāka ražot tanku T-72.

Atsauces

Ārējās saites
Java (sala)

Java () ir sala, Indonēzijas Republikas daļa, kurā mitinās aptuveni puse Indonēzijas iedzīvotāju, un tā dominē valstī politiski un ekonomiski. Salā atrodas Indonēzijas galvaspilsēta Džakarta (). Starp citām pasaules salām Java atrodas 13. vietā pēc platības, kā arī arī 1. vietā pēc iedzīvotāju blīvuma — tajā dzīvo 140 miljoni iedzīvotāju (2020), kas ir vienlīdzīgi ap 1000 iedzīvotājiem uz km2.

Ģeogrāfija 
Java atrodas uz austrumiem no Sumatras, uz rietumiem no Bali, uz dienvidiem no Borneo un uz ziemeļiem no Ziemsvētku Salas. Java atrodas seismiski aktīvā reģionā un izveidojusies galvenokārt vulkāniskās aktivitātes rezultātā, uz salas atrodas vismaz 38 kalni, kas kādreiz bijuši aktīvi vulkāni, arī salas augstākais punkts Semeru (3676 m) ir vulkāns. Pateicoties saviem kalniem un augstienēm, Java ir viens no rīsu audzēšanai piemērotākajiem reģioniem pasaulē. Java arī bija pirmā vieta Indonēzijā, kur 1699. gadā sāka audzēt kafiju.

Atsauces

Ārējās saites 

Indonēzijas salas
Lielās Zunda salas
Bali (province)

Bali (, ) ir viena no Indonēzijas 33 provincēm. Lielāko daļu no provinces veido Bali sala. Vēl provincē ietilpst tikai dažas maziņas saliņas Bali salas tuvumā. Provincē dzīvo lielākā daļa Indonēzijas hinduistu. 2010. gadā 83,5% no provinces iedzīvotājiem bija hinduisti. Tas ir viens no iemesliem, kāpēc Bali ir populārs tūristu ceļa mērķis. Pārējā Indonēzijā valda islāms, un reliģijas dēļ tajās nav iespējams tādos mērogos attīstīt tūrismu.

Indonēzijas provinces
Kurgāna

Kurgāna () ir pilsēta Krievijas Federācijā, Sibīrijā, Kurgānas apgabala administratīvais centrs. Kurgāna atrodas Tobolas upes krastos,  attālumā uz austrumiem no Maskavas. Tajā dzīvo 324 100 iedzīvotāji. Pilsēta aizņem 390 km2 lielu platību.

Atsauces

Ārējās saites
Belgoroda

Belgoroda () ir pilsēta Krievijā, Belgorodas apgabala administratīvais centrs. Atrodas Viduskrievijas augstienes dienvidrietumdaļā, galvenokārt Severskijdoņecas labajā krastā, 697 km uz dienvidiem no Maskavas, 40 km no Ukrainas robežas.

Ārējās saites 

Belgorodas apgabals
Reebok

Reebok International Limited, vācu sporta apģērbu giganta Adidas filiāle, ir sporta apavu, apģērbu, hokeja inventāra un aksesuāru ražotājs. Kompānija, kas tika nodibināta 1895. gadā Boltonā, Anglijā, sākotnēji tika saukta par J.W. Foster and Sons, bet 1958. gadā tika pārdēvēta par Reebok.

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

Apvienotās Karalistes uzņēmumi
Vladikaukāza

Vladikaukāza () vai Dzedžikeu () ir pilsēta Ziemeļkaukāzā, Krievijas Federācijas dienvidos, Ziemeļosetijas-Alānijas galvaspilsēta. Izvietojusies Ziemeļosetijas austrumos, Terekas abos krastos.

Tās iedzīvotāju skaits ir 322,8 tūkstoši iedzīvotāju, tomēr faktiskais iedzīvotāju skaits var būt lielāks samērā lielā bēgļu daudzuma, pārceļotāju un īslaicīgi dzīvojošo lauku iedzīvotāju dēļ.

Vladikaukāzas nacionālais sastāvs: osetīni — 59,51%, krievi — 27,59%, armēņi — 3,89% un gruzīni — 2,32%.

Atsauces

Ārējās saites
Saranska

Saranska () jeb Saranoša (, ) ir Mordvijas galvaspilsēta Krievijas Federācijā.

Saranska atrodas Insaras upes kreisajā krastā (Volgas baseins), 642 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. 1780. gadā Saranska ieguva pilsētas statusu. 1781. gadā tika apstiprināts tās ģerbonis. Pilsēta svin savus svētkus 12. jūnijā. Iedzīvotāju skaits ir 352 000 iedzīvotāju, platība - 71,5 km2. Saranskas nacionālais sastāvs: 70,98% krievi, 21,20% mordovieši, 5,14% tatāri, 0,71% ukraiņi.

Atsauces

Ārējās saites
Tambova

Tambova () ir pilsēta Tambovas apgabalā Krievijā, Tambovas apgabala administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Cnas upes krastos (Volgas baseins), 482 km uz dienvidaustrumiem no Maskavas. Pilsētā 2015. gadā dzīvoja 288,9 tūkstoši iedzīvotāju. Tambova administratīvi veidojas no 3 pilsētas rajoniem: Ļeņina rajons (37,1 tūkst. iedz.), Oktobra rajons (151 tūkst. iedz.), Padomju rajons (89,4 tūkst. iedz.)

Vēsture 
Dibināta 1636. gadā, kad uz robežas ar Nogaju ordu pēc holandiešu inženiera Johana Rodenburga projekta krievi stepē uzcēla 25 km garu zemes valni starp Kozlovas cietoksni un Čelnovajas upi.

Klimats 
Tambovas klimats ir mēreni kontinentāls, tajā labi izteikti visi gadalaiki. Janvāra vidējā temperatūra ir ap -9 °C, bet jūlija - ap +20 °C. Gada vidējā gaisa temperatūra ir +5,7 °C. Gada nokrišņu daudzums var būt no 250 līdz 700 mm, vairāk nekā puse no tiem izkrīt siltajā gadalaikā. Galvenais vēju virziens ir dienvidu, dienvidrietumu. Tā vidējais ātrums ir 3,4 m/s. Gaisa mitrums: 75%.

Atsauces

Ārējās saites
Kostroma

Kostroma () ir pilsēta Krievijā, Kostromas apgabala administratīvais centrs. Izvietojusies Volgas krastos Kostromas zemienē, 344 km uz ziemeļaustrumiem no Maskavas, ievērojama upes osta.

Vēsture 
Pilsēta dibināta 12. gadsimtā, 13. gadsimtā kļuva par dalienes kņazistes centru. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1213. gadā sakarā ar Vladimiras kņaza dēlu cīņu par varu. Nopostīta Batija karagājiena laikām 1238. gadā, bet drīz atjaunota. No 1364. gada Maskavas kņazistes sastāvā. Pētera I reformu rezultātā 1708. gadā Kostroma kļuva par provinces centru. 1767. gadā pilsētai piešķirts ģerbonis. Gadsimta vidū attīstījās par ievērojamu tekstilrūpniecības centru. 1796. gadā pilsēta kļuva par jaundibinātās Kostromas guberņas centru. 1929. gadā guberņa tika likvidēta un Kostroma nokļuva Ivanovas, bet vēlāk — Jaroslavļas apgabala sastāvā. 1944. gadā pilsēta kļuva par jaunizveidotā Kostromas apgabala centru. Mūsdienās ievērojams tekstilrūpniecības, kokapstrādes, mašīnbūves un metālapstrādes centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Blagoveščenska (Amūras apgabals)

Blagoveščenska () ir pilsēta Krievijas Federācijas austrumdaļā, Amūras apgabala administratīvais centrs, atrodas  no Maskavas. Izvietojusies iepretī Ķīnas pilsētai Heihe Amūras kreisajā krastā pie Zejas upes ietekas. Tā ir vienīgais kāda Krievijas Federācijas federācijas subjekta administratīvais centrs, kas atrodas tieši pie Krievijas valsts robežas.

Vēsture 
Par pilsētas dibināšanas gadu uzskata 1856. gadu, kad Amūras kreisajā krastā agrākajā Cjinu Ķīnas impērijas teritorijā tika izveidots Krievijas armijas Ustjzejas postenis un pie tā sākās intensīva ciema izbūve ieceļotāju nometināšanai. 

Kad pēc Aigunas līguma parakstīšanas 1858. gadā Amūras kreisais (ziemeļu) krasts nonāca Krievijas impērijas īpašumā, Ustjzejas staņicas vietā tika nodibināta Blagoveščenskas pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites
Kukurūza

[[File:Zea mays 'Ottofile giallo Tortonese' MHNT.BOT.2015.34.1.jpg|thumb|Zea mays 'Ottofile giallo Tortonese]]Parastā kukurūza''' (Zea mays) ir graudzāļu dzimtas kultūraugs. Kukurūzu sāka kultivēt Vidusamerikā, no kurienes 1. gadu tūkstotī p.m.ē. tā strauji izplatījās visā Amerikā. Citur pasaulē tā sāka izplatīties pēc eiropiešu ierašanās Amerikā 16. gadsimtā. Kukurūzu audzē arī Latvijā, taču vēsā klimata dēļ raža ne vienmēr ienākas.

 Kukurūzas iedalījums 
Parastā kukurūza bioloģiski sīkāk iedalās vairākās pasugās. Šeit ir nosauktas tikai dažas no tām:
 cietes kukurūza (Z. m. amylacea);
 cukurkukurūza (Z. m. saccharata);
 kramkukurūza (Z. m. indurata);
 plēkšņkukurūza (Z. m. tunicata);
 plīsējkukurūza (Z. m. everta);
 vaskkukurūza (Z. m. ceratinu'').

Kukurūzas raža 
2009. gadā kopējā kukurūzas raža pasaulē bija  tonnas. No kultūraugiem vēl vairāk tika ievāktas vienīgi cukurniedres. Visvairāk kukurūza tika izaudzēta Amerikas Savienotajās Valstīs.

Atsauces 

Graudzāļu dzimta
Labība
Jānis Vagris

Jānis Vagris (dzimis ) ir latviešu politiķis, Rīgas pilsētas komitejas 1. sekretārs, LKP CK Pirmais sekretārs (1985—1988).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1930. gadā Naudītes pagastā. 1955. gadā pabeidzis LVU Mehānikas fakultāti un PSKP CK Augstāko partijas skolu. Pēc tam trīs gadus strādājis Jelgavas mašīnbūves rūpnīcā par vecāko inženieri-tehnologu un instrumentu un ierīču biroja priekšnieku. Trīs gadus bija Jelgavas pilsētas izpildkomitejas priekšsēdētāja vietnieks.  1958. gadā iestājies PSKP. No 1966. līdz 1973. gadam Liepājā ieņēmis pilsētas komitejas pirmā un otrā sekretāra amatus. 1973. gadā iekļauts LKP Centrālajā komitejā.

1978. gadā Jānis Vagris tika iecelts par Rīgas pilsētas komitejas 1. sekretāru.  kļuvis par LPSR AP Prezidija priekšsēdētāju.  tika paaugstināts amatā par LKP CK Pirmo sekretāru. Trīs dienas vēlāk, pirms Latvijas Tautas Frontes 1. kongresa, uzstājies tautas manifestācijā Mežaparka estrādē, sakot, ka "latviešu tautai pāri nav darījis". 1989. gadā kandidēja PSRS Tautas deputātu padomes vēlēšanās un tika ievēlēts.  LKP CK pirmā sekretāra amatā viņu nomainīja Alfrēds Rubiks. Vēlākos izvērtējumos Vagra lomu Atmodas laikā vērtē neviennozīmīgi.

Apbalvojumi 
2010. gadā Vagri apbalvoja ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. Apbalvots arī ar Oktobra revolūcijas ordeni, diviem Darba Sarkanā Karoga ordeņiem, medaļām. Saņēmis arī Latvijas PSR Nopelniem bagātā rūpniecības darbinieka goda titulu.

Piezīmes un atsauces 

1930. gadā dzimušie
Latvijas inženieri
Latvijas PSR AP Prezidija priekšsēdētāji
LKP CK locekļi
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie