joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Entonijs Duklē

Entonijs Duklē (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Duklē pārstāv NHL klubu Floridas "Panthers". 2013. gada NHL draftā Duklē ar 80. numuru, trešajā kārtā izvēlējās Ņujorkas "Rangers".

Karjera 
Junioru gados Duklē spēlēja Kvebekas junioru hokeja līgas komanda Kvebekas "Remparts". 2014–15. gada sezonā aizvadījis 18 spēles Ņujorkas "Rangers" sastāvā. Nākamajā sezonā viņu aizmainīja uz Arizonas "Coyotes". 2018. gada janvārī viņš tika aizmainīs uz Čikāgas "Blackhawks", bet tā paša gada jūlijā, Duklē kā brīvais aģents pievienojās Kolumbusas "Blue Jackets". 2019. gada februārī Duklē atkal tika aizmainīts, šoreiz uz Otavas "Senators". 2019–20. gada sezonā Duklē bija viens no Senators labākajiem punktu guvējiem. Tajā sezonā viņš piedalījās arī NHL Visu zvaigžņu spēlē. 2020. gada decembrī kā brīvais aģents pievienojās Floridas "Panthers".

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Ņujorkas "Rangers" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Čikāgas "Blackhawks" spēlētāji
Kolumbusas "Blue Jackets" spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Kvebekā dzimušie
Antons Slepiševs

Antons Slepiševs (, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Slepiševs pārstāv KHL klubu Maskavas CSKA. 2013. gada NHL draftā Slepiševu ar kopējo 88. numuru, trešajā kārtā izvēlējās Edmontonas "Oilers".

Karjera 
Savas karjeras sākumā Slepiševs spēlēja KHL komandā Novokuzņeckas "Metallurg". Vēlāk spēlējis arī Magņitogorskas "Metallurg" un Ufas "Salavat Julajev". 2015–16. gada sezonā Slepiševs debitēja NHL Edmontonas "Oilers" sastāvā. Pēc trīs sezonām Oilers sistēmā, Slepiševs atgriezās Krievijā un pievienojās Maskavas CSKA. 2019. gada ieguvis Gagarina kausu.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Novokuzņeckas "Metallurg" spēlētāji
Magņitogorskas "Metallurg" spēlētāji
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Maskavas CSKA spēlētāji
Gagarina kausa ieguvēji
Penzas apgabalā dzimušie
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Peters Cehlāriks

Peters Cehlāriks (, dzimis ) ir Slovākijas hokejists, spēle kreisās malas uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2022) Cehlāriks pārstāv Šveices Nacionālā līgas komandu EV Zug. 2013. gada NHL draftā Cehlāriku ar kopējo 90. numuru, trešajā kārtā izvēlējās Bostonas "Bruins".

Karjera 
Savā profesionālajā karjerā, Cehlārikam pirmais klubs bija Zviedru Luleå HF. 2016–17. gada sezonā Cehlāriks debitēja NHL klubā Bostonas "Bruins", kur viņš pavadīja nākamās četras sezonas, pārsvarā spēlējot Bostonas fārmklubā Providensas "Bruins". 2020. gadā Cehlāriks atgriezās Zviedrijā un pievienojās Leksands IF.

Slovākijas hokeja izlases sastāvā Cehlāriks ir spēlējis 2016. un 2021. gada Pasaules čempionātā. 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā izlases sastāvā ir izcīnījis bronzas medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Žilinas apgabalā dzimušie
Slovākijas hokejisti
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Andris Skride

Andris Skride (dzimis 1982. gada 22. aprīlī Madonā) ir latviešu ārsts un politiķis. Bijis 13. Saeimas deputāts, pārstāv apvienību "Attīstībai/Par!". Politiskās partijas "Izaugsme" dibinātājs un valdes priekšsēdētājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1982. gada 22. aprīlī Madonā. Mācījās Dzelzavas pamatskolā un Cesvaines ģimnāzijā.

Studējis Rīgas Stradiņa universitātes Medicīnas fakultātē, kuru absolvēja 2006. gadā (ārsta grāds), tad apguva iekšķīgo slimību ārsta specialitāti Latvijas Universitātē (2006—2009) un kardioloģijas specialitāti (2009—2011) Latvijas Universitātes rezidentūras specialitātes programmā.

Kopš 2011. gada strādā par kardiologu un no 2019. gada vada reto slimību kabinetu Paula Stradiņa klīniskajā universitātes slimnīcā.

Pateicoties starptautiskajai sadarbībai ar Austriju, organizējis un līdzdarbojies pirmajā plaušu transplantācijā Latvijas vēsturē — pacientei ar idiopātiskas formas plaušu hipertensiju tā veikta Austrijā, Vīnē 2014. gada 15. aprīlī.

Kopš 2016. gada ir Latvijas Reto slimību speciālistu asociācijas vadītājs un dibinātājs.

2018. gadā Rīgas Stradiņa universitātē ieguvis medicīnas zinātņu doktora grādu, aizstāvot disertāciju par pulmonālo hipertensiju.

Latvijā ieviesis vairākas jaunas ārstēšanas metodes — pulmonālo endarterektomiju (2013. gadā), kā arī vairākas jaunas medikamentozās terapijas metodes plaušu hipertensijas pacientiem — ārstēšanu ar fosfodiesterāzes inhibitoriem (2007. gadā), endotelīna receptoru antagonistiem (2009. gadā), prostanoīdu grupas preparātiem (2018. gadā).

Politiskā darbība 
2013. gadā kopā ar domubiedriem A. Skride nodibināja partiju Izaugsme, kas sekmīgi startēja Madonas un Ķekavas novada domes vēlēšanās. 2014. gadā viņš neveiksmīgi kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no "Izaugsmes" saraksta.

2018. gada rudenī 13. Saeimas vēlēšanās A. Skridi ievēlēja par 13. Saeimas deputātu no 3 partiju apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, Saeimā darbojās kā apvienības Saeimas frakcijas vadītājas vietnieks un Sociālo un darba lietu komisijas vadītājs. 2022. gadā notikušajās 14. Saeimas vēlēšanās kandidēja no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču tas nepārvarēja 5% barjeru.

Vaļasprieki 
2006. gadā ar bijušajiem studiju biedriem nodibināja savu kino biedrību "Vilkatis Group", producēja un spēlēja paša uzņemtās amatierfilmās "Bakana apburtie" (2010), "Krāsaini ..." (2011) un Sesswegen (2012).

Atsauces 

1982. gadā dzimušie
Madonā dzimušie
"Izaugsmes" politiķi
13. Saeimas deputāti
Latvijas mediķi
The Dig

The Dig ir 2021. gada Lielbritānijas drāma. Filmas režisors ir Saimons Stouns. Filma balstīta uz Džona Prestona tāda paša nosaukuma 2007. gada romāna, kurā stāstīts par 1939. gada Satonas Hū izrakumiem. Galvenās lomas atveido Kerija Maligana, Ralfs Fainss, Lilija Džeimsa, Džonijs Flins, Bens Čaplins, Kens Skots un Monika Dolana.

Filma ierobežotos seansos tika demonstrēta no , kam 29. janvārī sekoja filmas pirmizrāde straumēšanas platformā Netflix. Filma saņēmusi pozitīvas kritiķu atsauksmes un tika nominēta 74. BAFTA kino balvai piecās kategorijās, tostarp arī kā labākā britu filma.

Ārējās saites 

2021. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Antverpenes Sporta pils

Antverpenes Sporta pils () ir 1933. gadā atklāta daudzfunkcionālā halle Beļģijas pilsētā Antverpenē. Renovēta no 2010. līdz 2013. gadam.

Kaut arī iesākumā celtne bija paredzēta galvenokārt sporta pasākumiem, sevišķi treka riteņbraukšanai, mūsdienās hallē notiek koncerti, izstādes, sporta un citi pasākumi. Celtniecības pabeigšanas laikā Sporta pils bija lielākā šāda veida būve Eiropā. 1956. gada 29, oktobrī pasaules čempions riteņbraukšanā Stans Okers Sporta pils trekā guva traumu un pēc divām dienām nomira. 1988. gada 19. oktobrī šeit pēdējo reizi Eiropā uzstājās Rojs Orbisons.

Ārējās saites 
 
 

Daudzfunkcionālās halles Beļģijā
Antverpene
Grifins Reinharts

Grifins Reinharts (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Reinharts ir bez kluba. 2012. gada NHL draftā Reinhartu ar kopējo ceturto numuru izvēlējās Ņujorkas "Islanders".

Karjera 
Savos junioru gados spēlējis diezgan veiksmīgi Rietumu hokeja līgas klubā Edmontonas "Oil Kings". 2014–15. gada sezonā debitējis Ņujorkas "Islanders", bet nākamajā sezonā viņu aizmainīja uz Edmontonas "Oilers". Nākamās divas sezonas Reinharts pārsvarā spēlēja AHL komandā Beikersfīldas "Condors". Vēlāk divas sezonas spēlējis citā AHL komandā Čikāgas "Wolves". 2019. gadā pievienojās KHL komandai Pekinas "Kunlun Red Star", kur nospēlēja vienu sezonu.

Viņa brālis Sems arī ir hokejists.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Ņujorkas "Islanders" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Pekinas "Kunlun Red Star" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Ville Poka

Ville Poka (, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēle aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Poka pārstāv KHL komandu Omskas "Avangard". 2012. gada NHL draftā Poku ar 34. numuru, otrajā kārtā izvēlējās Ņujorkas "Islanders".

Karjera 
Savas karjeras sākumā spēlējis Oulu "Kärpät" komandā Somijas hokeja līgā. 2014. gadā izcīnījis Somijas čempionu titulu. Vēlāk pārcēlies uz Ziemeļameriku, kur četras sezonas spēlēja AHL komandās Bridžportas "Sound Tigers" un Belavilas "Senators". 2018. gadā pievienojās Omskas "Avangard".

Somijas hokeja izlases sastāvā Poka ir spēlējis 2016. un 2018. gada Pasaules čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Omskas "Avangard" spēlētāji
Lapzemē dzimušie
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Van Hool

Van Hool ir ģimenes uzņēmums, kura galvenā mītne atrodas Beļģijas ziemeļu pilsētas Lires Koningshoiktas piepilsētā. 1947. gadā dibinātā uzņēmuma galvenā produkcija ir autobusi, piekabes un trolejbusi. Uzņēmums pasaulē nodarbina apmēram 4500 cilvēku un saražo vairāk nekā 1700 autobusu un 5000 piekabju gadā.

Ārējās saites 

 

Beļģijas uzņēmumi
Antverpenes province
Autoražotāji
Trolejbusu ražotāji
Nikolajs Prohorkins

Nikolajs Prohorkins (, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Prohorkins pārstāv KHL komandu Magņitogorskas "Metallurg". 2012. gada NHL draftā Prohorkinu ar 121. numuru, ceturtajā kārtā izvēlējās Losandželosas "Kings".

Karjera 
Savu karjeru Prohorkins uzsāka Maskavas CSKA komandā. 2015. gadā Prohorkins pievienojās Ufas "Salavat Julajev", bet nākamajā sezonā Sanktpēterburgas SKA, kur viņš pavadīja trīs sezonas. 2019. gada maijā Prohorkins kā brīvais aģents pievienojās Losandželosas "Kings", bet nākamajā sezonā viņš noslēdza divu gadu līgumu ar Magņitogorskas "Metallurg".

Prohorkins, pārstāvot Olimpiskos atlētus no Krievijas, 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs ieguva zelta medaļas.

Atsauces

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Maskavas CSKA spēlētāji
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Magņitogorskas "Metallurg" spēlētāji
Gagarina kausa ieguvēji
Čeļabinskas apgabalā dzimušie
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Līnuss Ulmarks

Līnuss Ulmarks (, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēle vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Ulmarks pārstāv NHL klubu Bostonas "Bruins". 2012. gada NHL draftā Ulmarku ar 163. numuru, sestajā kārtā izvēlējās Bufalo "Sabres".

Karjera 
Ulmarks savu karjeru uzsāka Zviedrijas hokeja līgas komandā Modo Hockey. 2015. gadā Ulmarks pievienojās Bufalo "Sabres", tomēr nākamās trīs sezonas pārsvarā Ulmarks spēlēja AHL komandā Ročesteras "Americans".

Zviedrijas hokeja izlases sastāvā Ulmarks ir piedalījies 2014. gada Pasaules čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Bufalo "Sabres" spēlētāji

Bostonas "Bruins" spēlētāji
Vesternorlandes lēnē dzimušie
Džeimijs Oleksiaks

Džeimisons Oleksiaks (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Oleksiaks pārstāv NHL klubu Sietlas "Kraken". 2011. gada NHL draftā Oleksiaku ar kopējo 14. numuru izvēlējās Dalasas "Stars".

Karjera 
Dalasas "Stars" sastāvā Oleksiaks debitēja 2012–13. gada sezonā. Ilgstoši spēlējis arī Dalasas fārmklubā Teksasas "Stars". 2017. gada decembrī, Oleksiaks tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins". 2019. gada janvārī, Oleksiaks atgriezās Dalasas "Stars". 2021. gada NHL paplašināšanās draftā Oleksiaks kļuva par Sietlas "Kraken" spēlētāju.

Atsauces

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Dalasas "Stars" spēlētāji
Pitsburgas "Penguins" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Sietlas "Kraken" spēlētāji
Boerentoren

Boerentoren jeb Zemnieku tornis, oficiāli KBC Tower, ir Art Deco stila debesskrāpis Beļģijas pilsētas Antverpenes centrā. Celts no 1929. līdz 1932. gadam un uzcelšanas brīdī bija otra augstākā celtne Eiropā pēc Edificio Telefónica ēkas Madridē. Iesākumā ēka bija 87,5 metrus augsta, mūsdienās rekonstrukcijas rezultātā tā ir mazliet augstāka.

Ārējās saites 

Boerentoren portālā emporis

Debesskrāpji
Antverpene
Celtnes un būves Beļģijā
Emīls Cipulis

Emīls Cipulis (dzimis ) ir latviešu bobsleja pilots.

Ar bobsleju sācis nodarboties 2019. gadā, pirms tam nodarbojies ar motokrosu.  Eiropas kausa sacensībās debitēja 2019. gada novembrī Lillehammerē. 2020. gada Eiropas čempionātā junioriem izcīnīja 4. vietu divnieku sacensībās. Tā paša gada Pasaules čempionātā junioriem ieguva 14. vietu.

 Siguldas trasē debitēja Pasaules kausa sacensībās, ieņemot 12. vietu divnieku sacensībās. 2021. gada Pasaules čempionātā junioriem divnieku sacensībās ar stūmēju Arni Bebrišu ieguva 7. vietu, sasniedzot labāko rezultātu no Latvijas ekipāžam.

Pārstāvēja Latviju 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Pekinā, kur divniekā kopā ar Edgaru Nemmi ieņēma 17. vietu.

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Latvijas bobslejisti
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Centrālo Balkānu nacionālais parks

Centrālo Balkānu nacionālais parks () ir 1991. gadā izveidots nacionālais parks Bulgārijas centrā, Stara Planinas augstākajā daļā, ietverot arī kalnu masīva augstāko virsotni - Boteva kalnu. 

Parka teritorijā atrodas 9 dabas rezervāti, kuri 2017. gadā iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā daļa no daudzu Eiropas valstu objekta Karpatu un citu Eiropas reģionu pirmatnējie dižskābaržu meži. Nacionālais parks atrodas no 550 līdz 2376 metriem virs jūras līmeņa, tas stiepjas 80 kilometrus ziemeļu - dienvidu virzienā apmēram 10 kilometrus platā joslā un atrodas 5 Bulgārijas apgabalu teritorijā.

Galerija

Ārējās saites

Bulgārijas nacionālie parki
Lovečas apgabals
Gabrovas apgabals
Sofijas apgabals
Plovdivas apgabals
Stara Zagoras apgabals
Gurkas

Gurkas, arī gurkhas (), pašnosaukums gorkali (), ir nepāliešu karavīri, kas sākotnēji dienēja Britu Austrumindijas kompānijas karaspēkā, bet tagad gurku algotņu vienības ir izveidotas Indijas, Apvienotās Karalistes un Brunejas armijās, kā arī Singapūras policijā.

Vēsture 
Cēlušies no Radžastānas izceļotājiem, kas 15. gadsimtā pārvietojušies uz Himalajiem, saukdami sevi par "govju ganiem". Nosaukums cēlies no vārda  Go-Rakša ( — "govju sargs").  
1768. gadā Gorkhas karaļvalsts valdnieks Pritvi Narajans Šāhs izveidoja spēcīgu karaspēku un iekaroja kaimiņvalstis. 1814.—1816. gadā notika Gurku karš pret Britu Austrumindijas kompānijas karaspēku, kurā Nepālai izdevās nosargāt savu neatkarību, taču pēc miera līguma noslēgšanas Gorkhas karalis deva savus karavīrus dienestam britu armijā. 

Pēc Sipaju sacelšanās apspiešanas gurkas kļuva par Britu Indijas armijas regulārām vienībām, kas Krievu—turku kara (1877—1878) laikā dienēja Maltas un Kipras salās un piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanā Ķīnā (1899—1900).

Pirmā pasaules kara laikā gurku skaits britu armijā sasniedza 114 000 vīru. Gurkas karoja pret Vācijas un Osmaņu impērijas armiju Francijas, Mezopotāmijas, Persijas frontēs, pie Suecas kanāla, Palestīnā, Galipoles un Saloniku operācijās. Otrā pasaules kara laikā Lielbritānijas bruņotajos spēkos izveidoja 45 gurku bataljonus ar 250 000 karavīru. Gurkas piedalījās garnizonu dienestā Indijā, karoja Sīrijā, Ziemeļāfrikā, Itālijā un Grieķijā, cīnījās pret Japānas karaspēku Singapūrā un Birmā.

Atsauces 

Nepāla
Solāris (romāns)

Solāris () ir poļu rakstnieka Staņislava Lema zinātniski fantastisks romāns. Romāns pirmo reizi izdots 1961. gadā. Latviskais tulkojums izdots 1970. gadā (tulkojis Zigfrīds Trenko) (romāna fragmenti publicēti žurnālā "Zinātne un Tehnika" jau 1962. gadā).   Atkārtoti latviski izdots 2006. gadā. S. Lems savā darbā centies parādīt, ar kādām neparedzētām grūtībām jāsastopas pētniekiem, saskaroties ar citu pasauļu saprātīgajām būtnēm.

Sižets 
Grupa zinātnieku, kas ieradušies no Zemes, cenšas nodibināt kontaktu ar planētas Solāris saprātīgo matēriju. Uz Solāris šī saprātīgā matērija ir okeāns — gigantisks augsti organizētas plazmas receklis. Okeāns spēj iedzīvināt materiālos tēlos spilgtākos iespaidus, kas glabājas cilvēka apziņā.

Atsauces 

Zinātniskās fantastikas grāmatas
1961. gada romāni
Romāni poļu valodā
Belogradčikas klintis

Belogradčikas klintis () ir dažādu formu smilšakmens un konglomerāta klinšu grupa Stara Planinas kalnu ziemeļu nogāzē Bulgārijas ziemeļrietumos, netālu no Belogradčikas pilsētas. Klintis atšķiras pēc krāsas (no sarkanas līdz dzeltenai) un paceļas pār apkārtni līdz 200 metru augstumā. Ar daudzām īpašas formas klintīm saistās nostāsti un leģendas. Klintis ir populārs tūrisma objekts. Klinšu reģionā aug endēma, kritiski apdraudēta mauragas suga Hieracium belogradcense.

Galerija

Ārējās saites 

 Belogradčikas klintis

Klintis
Vidinas apgabals
Bulgārijas klintis
Stobas piramīdas

Stobas piramīdas () ir smilšakmens un konglomerāta klinšu hūdū (hoodoo) veidojumi Rilas nogāzē Bulgārijas dienvidrietumos, netālu no Stobas ciema. Veidojumi ir līdz 12 metrus augsti koniski vai sēņveidīgi klinšu stabi. Vairāku stabu virsotnē atrodas plakani akmeņi.

Galerija

Ārējās saites 

Klintis
Kjustendilas apgabals
Bulgārijas klintis
Londonas tilts

Londonas tilts () ir nosaukums vairākiem tiltiem dažādos laika posmos pāri Temzai, kas savienoja Londonas Sitiju ar Sautvorku. Pašreizējais Londonas tilts tika atklāts . Nākamais tilts lejpus pa Temzas straumi ir Tauera tilts, bet augšup pa straumi atrodas Kenonstrītas dzelzceļa tilts (Cannon Street Railway Bridge).

Divas reizes ir bijuši teroristu uzbrukumi uz tilta un tā apkārtnē — 2017. gadā gāja boja 11 cilvēki (3 no tiem bija uzbrucēji), bet 2019. gadā uzbrukumā gāja boja 3 cilvēki (viens no tiem bija terorists).

Ārējās saites 

Tilti Apvienotajā Karalistē
Celtnes un būves Londonā
Diksona sala

Diksona sala () ir Krievijai piederoša sala Ziemeļu Ledus okeānā Taimiras piekrastē. Administratīvi ietilpst Krasnojarskas novada Taimiras Dolganu—Ņencu rajonā.

Ģeogrāfija 
Sala izvietojusies Karas jūras dienvidaustrumos Taimiras pussalas piekrastē pie ieejas Jeņisejas līcī. 1,5 km platais Vegas šaurums austrumos to atdala no kontinenta piekrastes. Krasta līnija stipri izrobota, daudz pussalu un līču, lielākais no kuriem ir Diksona līcis salas austrumu daļā. Piekrastē daudz nelielu saliņu un klinšu. Sala veidota no bazaltiskiem iežiem, ko klāj plāna tundras augsnes kārta. Valda arktiskais klimats, pats siltākais mēnesis ir augusts ar vidējo temperatūru +5,5 °C. Zemākā temperatūra −48,1 °C fiksēta 1979. gadā, bet augstākā 26,8 °C — 1965. gadā.

Vēsture 
Sala pomoriem zināma jau kopš 17. gadsimta. Lielās Ziemeļu ekspedīcijas laikā 1738. gadā tā nosaukta par Lielo Ziemeļaustrumu salu. Vēlāk dēvēta arī par Kuzjkina salu un Dolgiju. 1875. gadā Ādolfa Nordenšelda ekspedīcija ar kuģi Pröven apmeklēja Jeņisejas līci un vienu tā austrumu piekrastes līci nodēvēja par godu zviedru uzņēmējam un ekspedīcijas sponsoram Oskaram Diksonam. Vēlāk Diksona vārds tika attiecināts arī uz salu. Oficiāli Diksona salas nosaukumu apstiprināja 1894. gada Krievijas Hidrogrāfiskās ekspedīcijas vadītājs Andrejs Viļkickis.

Pirmo būvi — ogļu noliktavu — salā 1901. gadā uzcēla Krievijas Polārās ekspedīcijas vajadzībām. 1915. gadā salā tika paplašinātas ogļu noliktavas ledlaužiem Taimir un Vaigač, kā arī tika uzbūvēta radiostacija, kuras pirmais ziņojums 1915. gada 7. septembrī tiek uzskatīts par Diksonas ciemata dibināšanas datumu. 1916. gadā tika ierīkota pastāvīga meteostacija, kas pakāpeniski izauga par reģionālu hidrometeodienesta pārvaldi. Līdz pat 1930. gadiem meteostacijas vadītājs bija Diksonas augstākā amatpersona. 1929. gadā salā izbūvēts lidlauks un tajā bāzējas pastāvīga polārās aviācijas vienība.

1934. gadā kontinenta piekrastē iepretī salai tika izbūvēta jauna osta un pie tās otra ciemata daļa — Jaunā Diksona (Новый Диксон).

1942. gada augustā pie Diksonas notika vācu kreisera Admiral Scheer uzbrukums, kas bija vienīgā vācu Otrā pasaules kara kaujas operācija Padomju Savienībā uz austrumiem no Urāliem.

Pēc Arktikas izpētes programmu sašaurināšanas 1990. un 2000. gados notika strauja ekonomisko aktivitāšu un saistītā iedzīvotāju skaita samazināšanās. 2005. gadā tika pamesta ciemata daļa Diksona salā, kur palika tikai Diksonas lidosta un polārstacija, bet iedzīvotāji pārcelti uz Jauno Diksonu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Доехать до Диксона
 Энциклопедия Красноярского края. Остров Диксон

Krasnojarskas novads
Krievijas salas
Karas jūra
Taimira
Katram un katrai

"Katram un katrai" (iepriekš zināma kā "Likums un kārtība") ir 2021. gada 8. janvārī dibināta populistiska, konservatīva Latvijas politiskā partija. Tās izveidotājs ir Aldis Gobzems. Par partijas dibināšanu tika paziņots 2021. gada 8. janvārī, tomēr Uzņēmumu reģistrā laikus netika iesniegta visa attiecīgā informācija un tas atlika pieļaujamo reģistrācijas laiku līdz 29. aprīlim. 26. februārī partija tika reģistrēta.

A. Gobzems deklarējis partiju kā konservatīvu un uz tradicionālām ģimeniskām vērtībām balstītu. Partija arī aicina vienlaikus uz lielāku valsts kontroli un valsts aparāta samazināšanu, t.i. vienlaikus uz kreisu un labēju politiku. Partijas programma iekļauj Latvijas protekcionismu, privāto skolu pārņemšanu valsts īpašumā un identificē tradicionālās vērtības ar kristīgajām. Par vienkāršās tautas un valdošo politiķu pretnostatīšanu partija tiek vainota populismā.

Vēsture 
Sākotnēji partiju 13. Saeimā pārstāvēja četri ārpusfrakciju deputāti — Aldis Gobzems, Jūlija Stepaņenko (kura bija arī partijas līdzpriekšsēdētāja), Ļubova Švecova un Karīna Sprūde, bet pēc skandaloza ieraksta sociālajā tīklā Facebook, kurā A. Gobzems aicināja nevakcinētos pret COVID-19 Latvijas iedzīvotājus nēsāt Dāvida zvaigzni, tādējādi pielīdzinot COVID-19 dēļ ieviestos ierobežojumus antisemītismam nacistiskajā Vācijā, 30. jūnijā no partijas izstājās J. Stepaņenko un Ļ. Švecova, nosodot Gobzema rīcību.

2022. gada 19. februāra partijas kongresa pārstāvju sapulcē, tika lemts par partijas nosaukuma maiņu no "Likums un kārtība" uz "Katram un katrai", saglabājot A. Gobzemu kā partijas priekšsēdētāju. Tāpat tika lemts par partijas logo maiņu.

2022. gada 27. jūlijā partija iesniedza Centrālajā vēlēšanu komisijā kandidātu sarakstu, ar kuru startēs 14. Saeimas vēlēšanās. Partijas Ministru prezidenta kandidāts ir partijas līderis Aldis Gobzems. Saeimas vēlēšanās partijas "Katram un katrai" saraksts nepārvarēja 5% barjeru, bet tās līderis A. Gobzems, uzņemoties atbildību par slikto rezultātu, paziņoja par atkāpšanos no valdes priekšsēdētāja amata un izstāšanos no partijas.

Vēlēšanas

Iepriekšējie logo

Atsauces

Ārējās saites 
 Partijas mājaslapa
 Twitter konts

Latvijas politiskās partijas
Oto Rozenbergers

Oto Benjamins Gotfrīds Rozenbergers (; 1769—1856) bija vācbaltiešu valodnieks, letonists un pedagogs. Tērbatas Universitātes latviešu valodas lektors (1803-1847), valsts padomnieks.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1769. gada 17. februārī Jaunpils luterāņu mācītāja Oto Ludviga Rosenbergera (1739-1809) un viņa sievas Marijas Elizabetes, dzimušas Jansenas, ģimenē. No 1787. gada studēja teoloģiju Halles un no 1790. gada Jēnas Universitātē, pēc atgriešanās sāka strādāt par mājskolotāju Kurzemes hercogistē (1792-1803).  

Pēc Tērbatas Universitātes atjaunošanas 1803. gadā Rozenbergeru uzaicināja kļūt par latviešu valodas lektoru, līdztekus viņš strādāja par skolotāju Tērbatas apriņķa skolā (1804-1814), bija Tērbatas skolu direktors (1814-1820) un Rīgas guberņas skolu direktors (Gouvernements-Schulendirektor, 1820-1838).
Miris 1856. gada 7. oktobrī Tērbatā.

Nozīmīgākie izdevumi 

 Formenlehre der lettischen Sprache in neuer Darstellung. Mitau: Steffenhagen, 1848
 Der lettischen Grammatik zweiter Teil, Syntax. Magazin: 10. sējums, 1. daļa (1852)

Atsauces 

1769. gadā dzimušie
1856. gadā mirušie
Latvijas pedagogi
Latviešu valodā rakstošie
Džefs Kinijs

Džefs Kinijs (; dzimis  Fortvašingtonā) ir amerikāņu rakstnieks un karikatūrists. Kinijs visplašāk pazīstams ar savu bērnu romānu "Grega dienasgrāmata" un tam sekojošo grāmatu sēriju. Tāpat Kinijs ir izveidojis bērnu interneta mājaslapu Poptropica.

2009. gadā žurnāls "TIME" nosauca Kiniju par vienu no 100 ietekmīgākajiem pasaules cilvēkiem.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1971. gadā dzimušie
Amerikāņu rakstnieki
Karikatūristi
Garmo smaile

Garmo smaile () ir Pamira kalnu virsotne Tadžikistānā, vietā, kur satiekas Zinātņu Akadēmijas grēda un Darvozas grēda. Garmo smailē sākas Garmo ledājs un Ģeogrāfiskās biedrības ledājs, bet uz austrumiem no kalna atrodas Fedčenko šļūdonis. Ilgu laiku Garmo smaile tika jaukta ar 20 kilometrus uz ziemeļiem novietoto Ismoila Somonī smaili. Kļūda tika labota tikai 1932. gadā.

Ārējās saites 

Pamirs
Tadžikistānas kalni
Kalnu Badahšāna
Tadžikistānas republikas pakļautības rajoni
Visolda ezers

Visolda ezers ir ezers Krāslavas novada Andrupenes pagastā. Ezeram ir zināmi arī citi nosaukumi, no tiem biežāk lietotie ir: Kazimirovas ezers, Visaldas ezers.

Ezera gultne ir līdzena, dūņaina. Krasti - slīpi. lēzeni. No ezera iztek strauts (grāvis) uz Tīvgolu. 

Ezerā mīt asari, karūsas, līdakas, līņi, plauži, raudas, ruduļi un zuši. Ezera austrumu piekrastē atrodama Dortmaņa lobēlija, vienīgais Latvijā savvaļā sastopamais lobēliju dzimtas augs, ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā. 

Ezera krastos izvietojušās apdzīvotās vietas: Andiņi, Grišāni, Kazimirova. Ezera dienvidrietumu malā (Andiņos) iekārtota atpūtas vieta _ pludmale.

Gar ezeru ved autoceļi: ziemeļu pusē _ reģionālais autoceļš P57 (Malta_Sloboda), rietumu pusē _ vietējais autoceļš V612 (Andiņi_Ignatova_Konstantinova) un dienvidu pusē _ pašvaldības A grupas ceļš Andiņi_Murāni.

Ezera rietumu krastā atrodas valsts nozīmes arheoloģiskais piemineklis - Andeņu senkapi, bet dienvidu krastā - mūsdienu kapsēta Andiņu kapi. 

[[Kategorija:Andrupenes pagasts]]

Atsauces 

[[Kategorija:Dagdas novada ezeri]]

[[Kategorija: Andrupenes pagasts]]
Bensakas rags

Bensakas rags () ir Vidusjūras zemesrags Tunisijas galējos ziemeļos Bizertas vilajetā, 15 km no Bizertas pilsētas. 

Zemesrags, kas ir Āfrikas kontinenta tālākais ziemeļu punkts, ir nobeigums lielākajam Anžela ragam (, ). Tunisijas valdība izveidojusi Anžela ragā tūrisma objektu un 2014. gadā uzslēja tur pieminekli ar Āfrikas valstu kontūrām.

Raga apkārtne ir akmeņaina un smilšaina. 600 m uz dienvidaustrumiem atrodas Bensakas bāka, uz kuru ved asfaltēts ceļš. Vienu kilometru uz dienvidrietumiem atrodas ciems Hādža Mohameda Benhasena ar nedaudz mazāk nekā 50 mājām. Daži vēsturnieki Bensaku identificēja ar "Skaisto ragu", kas minēts Romas impērijas un Kartāgas līgumos, tomēr šī versija nav populāra.

8,2 kilometrus uz austrumiem no tā atrodas Abjada rags (, ), kurš arī reizēm tiek nosaukts par Āfrikas ziemeļu galu. Tomēr, Abjada raga ziemeļu gals atrodas kilometru uz dienvidiem no Bensakas raga. Daži citi avoti apgalvo, ka Abjada rags esot rags, kas atrodas 950 m uz austrumiem un tikai 30 metrus uz dienvidiem no Bensakas raga. Arī kartēs par Bensakas raga precīzu lokalizāciju starp vairākiem blakus esošiem zemesragiem ir dažādi viedokļi, tā, Google Maps kā Cap Ras Ben Sikka un Ras ben Sakka norāda tieši šo austrumos esošo zemesragu, vienlaikus norādot kā galējo punktu faktisko Bensakas raga atrašanās vietu.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites

Zemesragi
Tunisijas ģeogrāfija
Dzelzceļa līnija Lāčupe—Iļģuciems

Dzelzceļa līnija Lāčupe—Iļģuciems ir mazizmantota 2 km gara dzelzceļa līnija, kas savieno Lāčupes staciju ar Iļģuciema staciju. Šajā līnijā ir tikai viens sliežu ceļš, tā nav elektrificēta, tajā pastāv tikai kravas satiksme.

Stacijas un pieturas punkti 

 Lāčupe. 1951. gadā atvērta kā 4.km postenis. Mūsdienās darbojas kā kravas stacija līnijā Zasulauks—Bolderāja
 Iļģuciems. Stacija atvērta 1926. gadā. Līnijas galastacija; maz izmantota.

Skatīt arī 
 Dzelzceļa līnija Zasulauks—Bolderāja
 Dzelzceļa līnija Rīga—Tukums
 Dzelzceļa līnija Rīga—Jelgava

Latvijas dzelzceļa līnijas
Iļģuciems
Dzelzceļa satiksme Rīgā
Kizilartas pāreja

Kizilartas pāreja () ir Pamira Aizalaja grēdas kalnu pāreja uz Tadžikistānas - Kirgizstānas robežas 4 280 metru augstumā. Tā savieno Tadžikistānas Kalnu Badahšānu un Kirgizstānas Alaja ieleju. Caur pāreju ierīkots Pamira trakts.

Ārējās saites

Kalnu pārejas
Kirgizstānas ģeogrāfija
Tadžikistānas ģeogrāfija
Kalnu Badahšāna
Sultāne Aiše-Humašaha

Sultāne Aiše-Humašaha () bija osmaņu princese, Sultānes Mihrimahas un Rustema Pašā (lielvezīrs 1544–1553; 1555–1561) vienīgā meita. Viņa bija Suleimana Lieliskā un viņa mīļākās dzīvesbiedres un likumīgās sievas Sultānes Hirremas mazmeita.

Biogrāfija 
Viņa ir dzimusi Stambulā 1543. gadā, viņa bija vecāku pirmais bērns un vienīgā meita, iespējams, arī vecvecāku pirmais mazbērns. Saņēma labu izglītību, iecienīja dzeju. Viņai bija vairāki brāļi, kuru skaits un vārdi gan tiek apstrīdēti. Tiek ziņots, ka viņu tāpat kā viņas māsīcu, Sultāni Humašahu, ļoti mīlēja viņu vectēvs. Ap 1557. gadu viņa apprecējās ar topošo lielvezīru Šemsi Ahmedu Pašā un kopā viņiem bija vairāki bērni. Viņa bija arī Semiza Mehmeda Pašā vecmāmiņa.

Aiše-Humašaha bija politiski aktīva, būdams lielvezīra sieva un varenās Sultānes Mihrimahas meita. Viņa bija arī mātes vienīgā mantiniece, un mantoja ne tikai viņas milzīgo bagātību (ieskaitot 5 pilis), bet arī fondus, kas pēc Mihrimahas testamenta vēlāk tika nodoti dēliem. Droši vien sekojot mātes piemēram, Murada III laikā Aiše-Humašaha uzturēja tuvas attiecības ar Sultāni Safiji.

Šemsi Ahmeds Pašā nomira 1580. gadā, un Sultāne 1582. gada 6. aprīlī apprecējās ar Ahmedu Feridunu Pašā, bet laulība ilga tikai 11 mēnešus, jo Pašā nomira 1583. gada 16. martā.

Pastāv versija, ka 1590. gadā Sultāne apprecējās trešoreiz ar Azizu Mahmudu.

Nāve 
Neilgi pirms nāves viņa ar dēlu devās svētceļojumā un drīz pēc atgriešanās Aiše-Humašaha nomira savā pilī Uskudarā. Saskaņā ar vienu no versijām Aiše-Humašaha tika apglabāta viņas iespējamā vīra Aziza Mahmuda kompleksā, kura celtniecību viņa sponsorēja. Saskaņā ar citu versiju viņa tika apglabāta sava otrā vīra Ahmeda Feriduna Pašā mauzolejā, Sultānes Mihrimahas mošejā Edirnekapi.

Bērni 
Ar pirmo vīru Aišei-Humašahai bija četri dēli un divas meitas;

 Sultanzāde Mahmuds Pašā (miris 1602. g. apglabāts Sultānes Mihrimahas mošejā). Kastamononu un Nahčivanas sandžakbejs.
 Sultanzāde Mehmeda Bejs (miris 1605. g., apglabāts Sultānes Mihrimahas mošejā) Hercegovinas sandžakbejs.
 Sultanzāde Mustafa Pašā (miris 1593. Gadā, apglabāts Sultānes Mihrimahas mošejā) Klisa sandžakbejs;
 Sultanzāde Osmana Bejs (miris 1598. gadā, apglabāts Sultānes Mihrimahas mošejā) Karahisaras sandžakbejs. Viņš bija Sultanzades Mehmeda Pašā tēvs.
 Sultāne Saliha (mirusi 1576. gadā, apglabāta Sultānes Mihrimahas mošejā). Viņa 1574. gadā apprecējās ar Džigalazādi Jusufu Sinanu Pašā; Viņai bija viens dēls un viena meita.
 Sultāne Safije (apglabāta Sultānes Mihrimahas mošejā) Viņa apprecējās ar Džigalazādi Jusufu Sinanu Pašā 1577. gadā pēc māsas nāves. Viņai bija divi dēli un viena meita.

Stambulas ilā dzimušie
Jānis Apeters

Jānis Apeters (, 1890—1938) bija latviešu izcelsmes padomju čekists, represīvo organizāciju darbinieks.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gada 16. aprīlī  Liezēres pagastā zemnieka ģimenē, mācījies grāmatvežu kursos. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās LSDSP. Pirmā pasaules kara sākumā 1914. gadā viņu iesauca Krievijas impērijas armijā, kā 26. Sibīrijas strēlnieku pulka kareivis 1914. gadā piedalījās Austrumprūsijas kaujās. 
1917. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā, novembrī viņu ievēlēja par Krievijas Satversmes sapulces deputātu. 1918. gada februārī bija Augstākās virspavēlniecības štāba komisārs Mogiļevā, vēlāk Brjanskas apgabala Militārās kontroles departamenta vadītājs.

Krievijas pilsoņu kara laikā Apēters bija Rietumu frontes čekas īpašā departamenta vadītājs, vēlāk Ukrainas čekas īpašā departamenta vadītājs, pēc tam 12. armijas Īpašā departamenta vadītājs. Pēc kara beigām turpināja darboties OGPU struktūrās.

1933. gadā absolvēja Ārējās tirdzniecības akadēmiju (Академия внешней торговли), bija NKVD Sanitārās-kūrortu daļas priekšnieks (1934—1937). 1937. gadā kļuva par pirmo Solovku īpašās nozīmes nometnes (SLON, Solovku salās) vadītāju

Lielā terora laikā 1937. gada 11. decembrī Apeteru arestēja kā Latvijas spiegu-fašistu organizācijas biedru. Pēc ilgstošām pratināšanām 1938. gada 22. augustā viņam piesprieda nāvessodu par valsts nodevību un dalību pretpadomju revolucionārā organizācijā un tajā pašā dienā viņu nošāva.
Apbedīts NKVD šautuvē "Kommunarka".
2014. gada 4. septembrī ar Krievijas Federācijas Augstākās tiesas lēmumu tika atteikta Apetera reabilitācija.

Apbalvojumi 
 Sarkanā Karoga ordenis (1923)

Atsauces 

Krievijas latvieši
Padomju represijās nogalinātie
Čekisti
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Manītsokas lidosta

Manītsokas lidosta (, ) ir lidosta Grenlandes dienvidrietumos, Manītsokas apdzīvotajā vietā. Lidosta tiek izmantota vietējiem lidojumiem. 

Regulārie lidojumi:
 : Kangerlusuaka, Nūka, Sisimiuta

Ārējās saites 

Lidostas Grenlandē
Lehaja

Lehaja () bija sena ostas pilsēta, kas atradās 2,2 km uz ziemeļiem no senās Korintas (8 km uz rietumiem no Korintas), Korintas līča krastā pie Arheolimanas ciema. Garām iet valsts nozīmes autoceļš Nr. 8. Kādreiz šeit atradās dzelzceļa stacija uz dzelzceļa līnijas Pireja-Patra. Pasažieru satiksme šajā līnijā tika pārtraukta 2009. gadā.

Lehajas osta nodrošināja Korintas sakarus ar Vidusjūras rietumu reģioniem, un bija viena no lielākajām senās pasaules mākslīgajām ostām. Iespējams tā pastāvēja vēl no 8. gadsimta pr.Kr. Ostas atrašanās tikai 12 stadiju attālumā no senās pilsētas (tuvāk par Kenhrejas ostu 70 stadiju attālumā) sekmēja tās straujai attīstībai. 5. gadsimtā pr.Kr. osta kalpoja par bāzi Korintas flotei un bija aprīkota ar dokiem.

Ostu ar pilsētu savienoja Lehajas ceļš un Garās sienas (390. g.pr.Kr.). Vēlāk tā kļuva par maķedoniešu jūras bāzi, bet kad Korintā tika dibināta romiešu kolonija, šī osta tika īpaši attīstīta. Ostas drošību un ietilpību nodrošināja dažādas inženiertehniskās celtnes. Agrajā arhaiskajā periodā, lai sekmētu Korintas koloniālo ekspansiju uz rietumiem, purvainajā apvidū tika ierīkota osta. Tai bija ārējā un iekšējā daļa. Senatnē ostas gultnes padziļināšanas rezultātā tika izveidoti trīs mākslīgi pauguri. Viļņlauzis, kuru mūsdienās sedz dūņas, ar kanālu tika savienots ar diviem iekšējiem baseiniem, kas savā starpa tika savienoti ar vēl vienu kanālu. Šo baseinu malās izvietojās ārējā osta no diviem mākslīgiem baseiniem, kurus no jūras puses norobežoja divi moli, kuru drupas ir saglabājušās līdz mūsdienām. Tie aizsargāja kuģus no bīstamajiem ziemeļrietumu vējiem, kamēr tie tuvojās iekšējās ostas mierīgajiem ūdeņiem. Lehajā izauga atsevišķs ciemats. Senajos avotos ir minētas Poseidona un Afrodītes svētnīcas. Pausānijs min, ka Poseidona svētnīcā atradās Poseidona vara statuja. Bet Plutarhs, kurš norāda Peniandru, kā septiņu gudro simpozija organizētāju, piemin, ka šis pasākums notika Lehajas ostā netālu no Afrodītes svētnīcas, kur atradās "estiatorija" (dzīru vieta).

5. gadsimtā Lehajas ostā, vietā, kur tika paglabāti ar nāvi sodītie kristiešu mocekļi, Leonīds un septiņas sievietes (noslīcināti Korintas līcī), tika uzcelta liela trīsjomu bazilika, dekorēta ar bagātīgiem rotājumiem. Bazilika gāja bojā 551. gada zemestrīcē..

Atsauces 

Korintija
Senās Grieķijas pilsētas
Gustavs Leksava

Gustavs Leksava () bija vācu peldētājs un ūdenspolo spēlētājs. Startējis 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē Leksava startēja peldēšanas un ūdenspolo sacensībās. Ūdenspolo turnīrā viņš bija komandas Berlīniešu peldēšanas klubs biedrs. Komanda pirmās kārtas mačā zaudēja Francijas komandai — Pupilles de Neptune de Lille #2. Peldēšanā viņš bija Vācijas komandas loceklis un tai palīdzēja izcīnīt zelta medaļu 200 metru komandu peldēšanā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Gustavs Leksava (SOK profils) 
 Gustavs Leksava (Olympedia profils) 
 Gustavs Leksava (Sports Reference profils) 

Vācijas peldētāji
Vācijas ūdenspolo spēlētāji
Vācijas sportisti 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Ūdenspolo spēlētāji 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Narsarsuakas lidosta

Narsarsuakas lidosta (, ) ir lidosta Grenlandes galējos dienvidos, Narsarsuakas apdzīvotajā vietā. Viena no divām civilajām lidostām (otra ir Kangerlusuakas lidosta), kas spēj uzņemt lielākus gaisa kuģus. Lidosta dibināta Otrā pasaules kara laikā 1941. gada jūlijā kā ASV kara bāze, kurā bāzējās aviācija, kas nodrošināja Atlantijas okeāna transportu pret vācu zemūdenēm. Tika uzcelts arī hospitālis ar 250 vietām. 1958. gadā, līdz ar Tules aviobāzes izveidi, ASV Narsarsuakas kara bāzi slēdza.

Liela daļa pasažieru lidostu izmanto tranzītam un ar lidmašīnām vai helikopteriem tiek nogādāti uz citām Grenlandes vietām.

Regulārie lidojumi:
 : Kangerlusuaka, Nūka, Pāmiuta, vairāki heliporti
 sezonāli lidojumi: : Kopenhāgena, : Reikjavīka

Ārējās saites 

Lidostas Grenlandē
Kulusukas lidosta

Kulusukas lidosta (, ) ir lidosta Grenlandes dienvidaustrumos, Kulusukas apdzīvotajā vietā. 

Lidostu uzcēla ASV militārie dienesti 1956. gadā radaru DEW līnijas (Distant Early Warning Line) vajadzībām. Militārā stacija tika slēgta 1991. gadā. Liela daļa no pasažieriem izmanto šo lidostu, lai tranzītā nokļūtu no Islandes uz Nūku.

Regulārie pasažieru lidojumi visu gadu:
 : Nūka
 : Reikjavīka

Ārējās saites 

Lidostas Grenlandē
Grega dienasgrāmata

"Grega dienasgrāmata" () ir amerikāņu rakstnieka un karikatūrista Džefa Kinija bērnu grāmatu sērija. Grāmatas stāsta par tās galvenā varoņa, pusaudža Grega Heflija, piedzīvojumiem. Grāmatas ir noformētas dienasgrāmatas formātā, tās ir papildinātas ar vienkāršiem autora zīmējumiem.

2004. gada maijā Kinnijs izlaida "Grega dienasgrāmatas" interneta versiju, kas tika regulāri papildināta līdz pat 2005. gada jūnijam. Pirmā iespiestā sērijas grāmata, "Grega dienasgrāmata", tika publicēta 2007. gada aprīlī. Kopumā sērijā ir izlaistas 15 grāmatas, lielākajai daļai saņemot pozitīvas kritķu atsauksmes. Kopumā pasaulē pārdotas vairāk kā 250 miljonu šīs sērijas grāmatu, tās ir tulkotas 56 valodās. Četras no grāmatām ir tikušas adaptētas filmās.

Grāmatas 
 "Grega dienasgrāmata" (2007);
 "Grega dienasgrāmata 2. Rodriks rullē" (2008);
 "Grega dienasgrāmata 3. Pēdējais salmiņš" (2009);
 "Grega dienasgrāmata 4. Suņudienas" (2009);
 "Grega dienasgrāmata 5. Neglītā patiesība" (2010);
 "Grega dienasgrāmata 6. Gandrīz noziedznieks" (2011):
 "Grega dienasgrāmata 7. Trešais lieks" (2012);
 "Grega dienasgrāmata 8. Nu gan neveicas!" (2013);
 "Grega dienasgrāmata 9. Garais ceļojums" (2014);
 "Grega dienasgrāmata 10. Vecā skola" (2015);
 "Grega dienasgrāmata 11. Uz naža asmens" (2016);
 "Grega dienasgrāmata 12. Laižamies!" (2017);
 "Grega dienasgrāmata 13. Sabrukums" (2018);
 "Grega dienasgrāmata 14. Demontāža" (2019);
 "Grega dienasgrāmata 15. Pašā dibenā" (2020).
 * Grega Dienasgrāmata 16. Trāpīts Mērķi (2022).   
                                Papildus 15 sērijas grāmatām ir izlaistas 2 aktivitāšu grāmatas. Tāpat Kinnijs ir izlaidis grāmatu sēriju, kurā tiek stāstīts no cita sērijas varoņa, Roulija Džefersona, skatu punkta. Pirmā šīs sērijas grāmata, "Īsta drauga dienasgrāmata. Roulija Džefersona grāmata" tika izlaista 2019. gada aprīlī.

Filmas 
Šī grāmatu sērija ir tikusi adaptēta filmās. Kopumā izlaistas četras filmas, kuru sižets ir balstīts uz sērijas grāmatām.

 "Grega dienasgrāmata" (2010), sižets balstīts uz sērijas pirmās grāmatas;
 "Grega dienasgrāmata 2: Rodriks rullē" (2011), sižets balstīts uz sērijas otrās grāmatas;
 "Grega dienasgrāmata 3: Suņudienas" (2012), sižets balstīts uz sērijas trešās un, galvenokārt, ceturtās grāmatas;
 "Grega dienasgrāmata: Garais ceļojums" (2017), sižets balstīts uz sērijas devītās grāmatas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa

Grāmatu sērijas
Grega dienasgrāmata (nozīmju atdalīšana)

"Grega dienasgrāmata" ir Džefa Kinnija bērnu grāmatu sērija. Tāpat "Grega dienasgrāmata" var būt arī:

 "Grega dienasgrāmata", pirmā sērijas grāmata;
 "Grega dienasgrāmata", uz grāmatām balstīta filmu sērija;
 "Grega dienasgrāmata", pirmā sērijas filma.
Istmijas spēles

Istmijas spēles (sengr. Ίσθμια) bija viens no četriem antīkajiem visgrieķijas agoniem. Sengrieķu spēles par godu Poseidonam Korintas šaurumā (Istmijā) tika rīkotas ik katrus divus gadus, domājams, katras olimpiādes otrajā un ceturtajā pavasarī.

Mīti to izcelsmi attiecina uz aizvēsturiskiem laikiem, un par agona izcelsmi uzskata pašu Poseidonu. Saskaņā ar vienu no mītiem, Sīzifs, apglabājot jūrā noslīkušo Melikertu, dibināja Istmijas spēles piemiņai par noslīkušo. Cits mīts spēļu dibināšanu piedēvē Tēzejam pēc Skirona un Sinisa nonāvēšanas. Vēsturiski tās, domājams, radās vai vismaz ieguva savu visgrieķisko nozīmi tikai pēc Kipselīdu tirānijas gāšanas (ap 582. gadu pr.Kr.)

Šo agonu pārraudzīja korintieši, taču goda pārstāvniecība tajā bija atēniešiem, par godu viņu varonim Tēzejam. Savukārt elīdiešiem dalība spēlēs tika liegta. Spēļu norise, kā visos citos agonos, sākās ar svētā pamiera pasludināšanu.

Sacensības notika atlētikā, jāšanā, poēzijā un mūzikā. Par to, ka Istmijas spēļu sastāvdaļa bija arī sacensības mūzikā, liecina sengrieķu dzejnieks Halkīdas Euforions, kura darbs "Par Istmijas spēlēm" ir saglabājies vēlākos Afineja atstāstījumos.

Spēles, domājams, ilga vairākas dienas. Uzvarētājs saņēma palmas zaru un vainagu, kas arhaiskajā laikā tika vīts no priežu zariem, bet klasiskajā laikā no selerijām.

Istmijas spēļu laikā romiešu pulkvedis Kvinkcijs Flaminīns publiski paziņoja par Maķedonijas hegemonijas beigām. Šo notikumu savā darbā atspoguļoja angļu karikatūrists un ilustrators Džons Ličs.

Kopā ar citām antīkajām spēlēm šīs spēles 4. gadsimtā imperators Teodosijs I aizliedza kā pagāniskas.

Skatīt arī 
Antīkās olimpiskās spēles

Senās Grieķijas kultūra
Sports Grieķijā
Sporta vēsture
Ilulisatas lidosta

Ilulisatas lidosta (, ) ir starptautiska lidosta Grenlandes rietumos, Ilulisatas apdzīvotajā vietā. Lidosta izbūvēta 1983. gadā ar Eiropas Kopienas atbalstu.

Regulārie pasažieru lidojumi visu gadu notiek:
 : Āsiātas, Kangerlusuaka, Nūka, Kānāka, Kārsuta, Sisimiuta, Upernavika
Sezonāli pasažieru lidojumi:
 : Kehlavīka, Reikjavīka

Ārējās saites 

Lidostas Grenlandē
Upernavikas lidosta

Upernavikas lidosta (, ) ir civilā lidosta Grenlandes rietumos, Upernavikas apdzīvotajā vietā. 

Regulārie pasažieru lidojumi visu gadu notiek:
 : Ilulisata, Kānāka, Tules aviobāze.

Ārējās saites 

Lidostas Grenlandē
Gitega

Gitega ir Burundijas galvaspilsēta un otrā lielākā pilsēta pēc agrākās galvaspilsētas Bužumburas. Atrodas valsts centrā Burundijas centrālajā plato. Pilsētu no trim pusēm dažu kilometru attālumā apliec Ruvironzas upe pirms tās ietekas Ruvubu upē. No pagātnes statusa Gitegā saglabājusies Gitegas katoliskā arhidiecēze (izveidota 1959. gadā) un Burundijas Nacionālais muzejs, Karaliskā tiesa un citas karaļvalsts centrālās ēkas. Pilsēta tradicionāli kalpojusi kā izglītības un reliģisks centrs. 2014. gadā Gitegā dibināta Politehniskā universitāte. Tūristiem pazīstama ar māla trauku un pinumu tirgu.

Vēsture 

Kopš 15.—16. gadsimta līdz 19. gadsimta beigām Gitega atradās Burundijas Karalistes teritorijā, par kuru ir maz vēsturisku datu. 1912. gadā Vācijas kolonizatori šeit nodibināja pilsētu, sākotnēji sauktu par Kitegu, kā kolonijas galvaspilsētu, jo tā atradās praktiski kolonijas ģeogrāfiskajā centrā. Kad Pirmā pasaules kara rezultātā Burundija nonāca Beļģijas rokās, tā saglabāja šo statusu. Vienlaikus daļu valdības pilnvaru saglabāja arī Bužumbura (Usumbura, Uzambāra) kā osta pie Tangaņikas ezera un lielākā pilsēta.

Pēc neatkarības atjaunošanas 1962. gadā bija galvaspilsēta tutsi aristokrātu Burundijas Karalistei līdz tās likvidēšanai 1966. gada apvērsumā, kad galvaspilsētas statuss pilnībā pārgāja Bužumburai. 2018. gada decembra beigās Burundijas prezidents Pjērs Nkurunziza paziņoja, ka viņš izpildīs 2007. gadā doto solījumu atgriezt Gitegai bijušo politiskās galvaspilsētas statusu, Bužumburai paliekot kā ekonomiskajai galvaspilsētai. Parlamenta lēmumā izmaiņas tika oficiāli noteiktas 2019. gada 16. janvārī, un tika paredzēts, ka visas valdības iestādes pārvietosies trīs gadu laikā.

Transports 

Pilsētas ziemeļrietumu daļā atrodas vairs nefunkcionējoša lidosta. Ar Bužumburas starptautisko lidostu un ezera ostu rietumos Gitegu saista šoseja RN2, ir arī ceļi uz Ruandu ziemeļos (RN15), Tanzāniju ziemeļaustrumos (RN12) un dienvidos (RN16).

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Burundijas ģeogrāfija
Jānis Dripe

Jānis Dripe (dzimis  Rīgā) ir latviešu arhitekts, pasniedzējs, politiķis un diplomāts. Bijis Rīgas pilsētas galvenais arhitekts. No 1993. līdz 1995. gadam bijis kultūras ministrs, darbojies arī kā Latvijas vēstnieks Zviedrijā, kā arī Lielbritānijā un Ziemeļīrijā.

Jānis Dripe ir Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieks (2001) un Zviedrijas Polārās Zvaigznes ordeņa kavalieris. J. Dripe ir publicējis vairāk nekā 300 rakstu par arhitektūru un kultūru Latvijas un ārvalstu presē. Viens no žurnāla "Latvijas Architektūra" dibinātājiem. 1999. gada oktobrī uzņemts par akadēmiskās vienības "Austrums" goda biedru.

1993. gadā J. Dripe pēc Raimonda Paula demisijas kļuva par kultūras ministru Valda Birkava valdībā. 1994. gadā saglabāja amatu arī sekojošajā Māra Gaiļa valdībā. Bijis "Latvijas Ceļa" biedrs.

1996. gadā viņš kļuva par Latvijas vēstnieku Zviedrijā. 2001. gadā J. Dripe atgriezās Latvijā un kļuva par Ārlietu ministrijas Valsts protokola vadītāju, vēlreiz atgriežoties šajā amatā 2004. gadā. 2002. gadā viņš tika norīkots par Latvijas vēstnieku Lielbritānijā un Ziemeļīrijā.

2006. gadā J. Dripe kļuva par Rīgas pilsētas galveno arhitektu, būdams amatā līdz 2011. gadam, kad Rīgas domes priekšsēdētājs Nils Ušakovs viņu atbrīvoja no amata. Drīz pēc tam J. Dripe kļuva par kultūras ministres Žanetas Jaunzemes-Grendes padomnieku.

Atsauces 

1953. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
"Latvijas Ceļa" politiķi
Latvijas kultūras ministri
Latvijas diplomāti
Latvijas arhitekti
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Skaties.lv

Skaties.lv ir  TV3 Group veidots interneta portāls, kas darbojas kopš 2014. gada.

Atsauces

Ārējās saites 

Ziņu vietnes