joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sardīnija

Sardīnija (, ; , izrunā: ) ir otra lielākā sala Vidusjūrā aiz Sicīlijas un autonoms Itālijas reģions kopš . Tā atrodas aptuveni 200 km uz rietumiem no Itālijas kontinentālās daļas, 12 km uz dienvidiem no Francijai piederošās Korsikas salas un aptuveni 200 km uz ziemeļiem no Āfrikas krastiem. Sardīnijas administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kaljāri. Salas platība ir  km². 2011. gadā Sardīnijā dzīvoja gandrīz 1,68 miljoni iedzīvotāju.

Sardīnijas nosaukums ir radies no latīņu valodas, ļoti iespējams cēlies no etniskās grupas, kas to apdzīvoja un kuru latīniski sauca Sardi/Sardini.

Ģeogrāfija 
Sardīnija ir otra lielākā sala Vidusjūrā, kuras platība ir  km². Tā atrodas starp  un  ziemeļu platuma un starp  un  austrumu garuma. Austrumos to apskalo Tirēnu jūra, rietumos — Sardīnijas jūra.

Sardīnijas krasta līnijas garums ir 1849 km. Krasti galvenokārt ir augsti un klinšaini. Atšķirībā no Itālijas kontinentālās daļas un Sicīlijas, Sardīnijā nav novērojamas seismiskās aktivitātes un vulkānisms.

Salai raksturīgs tipisks Vidusjūras klimats. Gada laikā aptuveni 135 dienas ir saulainas. Vidējā gaisa temperatūra gada laikā svārstās no 11 līdz 17 °C. Kalnainajos apvidos, kas aizņem aptuveni 14% teritorijas, vidējā temperatūra ir daudz zemāka, un ziemās nereti to virsotnes klāj sniegs.

Administratīvais iedalījums 
Administratīvi Sardīnija sīkāk dalās 8 provincēs: Kaljāri, Karbonijas-Iglesijasas, Medio Kampidano, Nuoro, Oļjastras, Olbijas-Tempio, Oristano un Sasari provincēs.

Demogrāfija 
Pēc iedzīvotāju skaita lielākā pilsēta ir Kaljāri (156 tūkstoši iedzīvotāju). Nākamās lielākās ir Sasāri (131 tūkstotis), Kvartu Santelena (71,8 tūkstoši) un Olbija (56,1 tūkstotis).

Atsauces

Ārējās saites
Toskāna

Toskāna () ir reģions Itālijas centrālajā daļā. Tā platība ir 23 tūkstoši kvadrātkilometru un iedzīvotāju skaits pārsniedz 3,7 miljonus.

Toskāna ir slavena ar izcilām kultūrvēstures un ainavas vērtībām, un tiek uzskatīts, ka Toskāna ir itāliešu renesanses dzimtene. Šis reģions var lepoties ar tādām personām, kā: Petrarka, Dante, Botičelli, Mikelandželo, Leonardo da Vinči, Galileo Galilejs, Amerigo Vespuči un Pučīni. Pateicoties tam, šajā reģionā atrodas vairāki pazīstami muzeji kā, piemēram, Ufici galerija. Toskānā arī ir unikāla kulinārijas tradīcija, un tā ir arī nozīmīgs vīna ražošanas centrs, no kuriem pazīstamākais ir kianti.

Sešas Toskānas vietas ir saņēmušas Pasaules mantojuma objekta statusu: Florences vēsturiskais centrs (1982), Sjēnas vēsturiskais centrs, Katedrāles laukums Pizā (1987), Sandžiminjāno vēsturiskais centrs (1990), Pjenzas vēsturiskais centrs (1996) un Val d'Orča (2004). Pie tam Toskānā ir vairāk kā 120 dabas rezervātu, kas padara Toskānu un tās galvaspilsētu Florenci par populāru tūrisma galamērķi.

Ārējās saites
Trentīno-Alto Adidže

Trentīno-Alto Adidže (, , ) ir Itālijas reģions valsts ziemeļos. Vēsturiski reģions piederēja Austroungārijai, 1919. gadā to anektēja Itālija.

Ārējās saites
Valle d'Aosta

Valle d'Aosta (;  — 'Aostas ieleja') ir autonomais reģions Itālijas ziemeļrietumos, pie Francijas un Šveices robežam. Oficiālās valodas — itāļu, franču. Vismazākais gan pēc platības, gan pēc iedzīvotāju skaita, un visretāk apdzīvotais Itālijas reģions. Vienīgais no Itālijas reģioniem nav iedalīts provincēs.

Atsauces

Ārējās saites
Veneto

Veneto (venēciešu: Vèneto, ) ir reģions Itālijas ziemeļaustrumos. Veneto ir viens no rūpnieciski attīstītākajiem Itālijas reģioniem un mājvieta apģērbu ražotājiem Benetton, Diesel, Geox. Veneto reģions ir arī viens to tūristu iecienītākajiem Itālijas reģioniem, to gada laikā apmeklē ap 60 miljoni tūristu.

2014. gadā no 16. līdz 21. martam vairākums Veneto iedzīvotāju neoficiālā referendumā atbalstīja neatkarību no Itālijas.

Ārējās saites
Programmatūra

Programmatūra ir viena vai vairākas datorprogrammas un dati, kas tiek glabāti datora datu nesējā noteiktam mērķim.

Sistēmas un lietojumprogrammatūra 
Datorzinātne iedala programmatūru divās lielās grupās: sistēmprogrammatūrā un lietojumprogrammatūrā.

Sistēmprogrammatūra nodrošina datora darbu. Tā ietver operacionālās sistēmas, ierīču draiverus, programmēšanas rīkus, serverus, logu sistēmas, utilītprogrammas, u.c.

Lietojumprogrammatūra ļauj lietotājam veikt noteiktas darbības. Tipiskas lietojumprogrammas ir biroja lietujumprogrammu paketes, biznesa programmatūra, izglītojošā programmatūra, datu bāzes un datorspēles. Lielākā daļa lietojumprogrammatūras ir ar grafisko lietotāja saskarni.

Trīs programmatūras slāņi, ko redz lietotājs 

 Platformas programmatūra  Ietver BIOS, ierīču draiverus, operacionālās sistēmas un parasti arī grafisko lietotāja saskarni, kas, visi kopā, nodrošina lietotājam iespēju mijiedarboties ar datoru un tā perifērijas iekārtām. Platformas programmatūra bieži vien nāk komplektā ar datoru un lietotājs var nemaz nenojaust par tās eksistenci.

 Lietojumprogrammatūra  Lietojumprogrammas ir tas, ko vairums lietotāju saprot ar vārdu programmatūra. Tipiski piemēri ir biroja lietojumprogrammu paketes un videospēles. Lietojumprogrammatūra bieži vien tiek iegādāta atsevišķi no datora. Dažreiz lietojumprogrammas tiek iekļautas datora komplektācijā, taču tas nemaina to, ka tās darbojas neatkarīgi. Lietojumprogrammas gandrīz vienmēr ir neatkarīgas no operacionālās sistēmas, lai gan visbiežāk darbojas tikai noteiktās platformās.

 Lietotāja rakstīta programmatūra  Lietotāja programmatūra tiek veidota, lai pielāgotos konkrēta lietotāja vēlmēm. Tā ietver izklājlapu šablonus, tekstprocesoru makrodefinīcijas, zinātniskās simulācijas, grafikas un animācijas skriptus. Pat e-pasta filtri ir sava veida programmatūra.
Adanas ils

Adanas ils () ir ils Turcijas dienvidos Vidusjūras piekrastē.

Ģeogrāfija 
Ila dienvidos atrodas Vidusjūra. Austrumos ils robežojas ar Hatajas un Osmanijes iliem, ziemeļaustrumos ar Kahramanmarašas ilu, ziemeļos ar Kaiseri un Nīgdes iliem, rietumos ar Mersinas ilu.

Ila ziemeļu daļā atrodas Taura kalni. Lielākās upes ir Seihana un Džeihana.

Administratīvais iedalījums 
Adanas ils iedalās 13 rajonos, no kuriem divi ir Adanas pilsētas rajoni.

Ārējās saites 

 Adana attēlos
Adijamanas ils

Adijamanas ils () ir administratīvi teritoriālā vienība Turcijā, Dienvidaustrumu Anatolijas reģionā. Ila centrs ir Adijamana, platība 7.614 km², iedzīvotāju skaits 677.518. Adijamanas ils tika izveidots 1954. gadā, sadalot Malatjas ilu.

Ilčes 
Adijamanas ils sastāv no deviņām ilčēm (rajoniem):
 Adijamanas pilsēta (centrs)
 Besni
 Čelikhana (Çelikhan)
 Gergera (Gerger)
 Gelbaši (Gölbaşı)
 Kahta
 Samsata (Samsat)
 Sindžika (Sincik)
 Tuta (Tut)

Ārējās saites
Afjonkarahisaras ils

Afjonkarahisaras ils (), bieži saukts Afjonas ils, ir ils Turcijas valsts rietumos. Ila administratīvais centrs ir Afjonkarahisara. Ila kopējā platība ir 14 230 kvadrātkilometri un 2010. gadā ilā dzīvoja 697 559 iedzīvotāju.

Ģeogrāfija 
Ils robežojas ar Konjas ilu austrumos, Eskišehiras ilu ziemeļos, Kitahjas, Ušakas un Denizli iliem ziemeļos, Burduras un Ispartas iliem dienvidos.

Ila teritorijā atrodas Lielā Menderesas (Egejas jūras baseins) un Sakarjas (Melnās jūras baseins) iztekas.

Ekonomika 
Ila centrālajos rajonos tiek audzētas opija magones, no kurām lielāka daļa tiek audzētas legāli priekš farmakoloģijā izmantojamā opija, kas tiek piegādāts uz ASV, Nīderlandi un citām pasaules valstīm.

Vēl tiek audzētas saules puķes, šūti tepiķi. Ir arī vairākas marmora ražotnes.

Atsauces

Ārējās saites
Agri ils

Agri ils (turku: Ağrı ili) ir ils Turcijas austrumu daļā. Ila administratīvais centrs ir Agri. Ila kopejā platība ir 11 376 kvadrātkilometru un 2010. gadā ilā dzīvoja 542 022 iedzīvotāju.

Ārējās saites 

Ag
Aksarajas ils

Aksarajas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Amasjas ils

Amasjas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Ankaras ils

Ankaras ils () ir administratīvi teritoriālā vienība (sk. ils) Turcijā, Centrālās Anatolijas reģionā. Ankaras ila centrs ir valsts galvaspilsēta Ankara.

Ilčes 
 Akjurta (Akyurt)
 Altindaga (Altındağ)
 Ajaša (Ayaş)
 Bala
 Bejpazari (Beypazarı)
 Čamlidere (Çamlıdere) 
 Čankaja (Çankaya)
 Čubuka (Çubuk)
 Elmadaga (Elmadağ)
 Etimesguta (Etimesgut)
 Evrena (Evren)
 Gelbaši (Gölbaşı)
 Gidila (Güdül)
 Hajmana (Haymana)
 Kaledžika (Kalecik)
 Kazana (Kazan)
 Kečierena (Keçiören)
 Kizildžahamama (Kızılcahamam)
 Mamaka (Mamak)
 Nallihana (Nallıhan)
 Polatli (Polatlı)
 Sindžana (Sincan)
 Jenimahalle (Yenimahalle)
 Šereflikočhisara (Şereflikoçhisar)

Ārējās saites
Ardahanas ils

Ardahanas ils () ir ils Turcijas ziemeļaustrumos uz Turcijas robežas ar Gruziju un Armēniju. Robežojas ar Karsas ilu dienvidos, Erzurumas ilu ziemeļrietumos, Artvinas ilu rietumos, Gruziju ziemeļaustrumos un Armēniju austrumos. Kopējā ila teritorija ir 5661 kvadrātkilometrs ar 105 454 iedzīvotājiem (2012) un tas ir sadalīts sešos rajonos. Lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Ardahana.

Vēsture 
1878. gadā pēc Krievu- turku kara Ardahanas ilu iekļāva Krievijas impērijas sastāvā līdz 1918. gadam, kad to iekļāva Demokrātiskās Gruzijas Republikas sastāvā līdz tās sabrukumam 1921. gadā. 

2000. gadā uzsāka naftas vadu būvniecību caur Ardahanas ilu, kurš savieno Azerbaidžānu, Gruziju ar Turciju.

Ģeogrāfija 
Ardahanas ils katru gadu vairākus mēnešu pavada zem sniega segas. Vidējā temperatūra ziemas mēnešos var sasniegt -20°C, un pat vasaras mēnešos vidējā temperatūra var būt zem nulles. 

Ils ir sadalīts sešos rajonos, no kuriem lielākais ir Ardahanas rajons. Lielākā pilsēta ar 17 171 iedzīvotājiem ir Ardahana, kas ir ila administratīvais centrs.

Iedzīvotāji 
Sākot ar 1950. gadu, iedzīvotāju skaits ar katru gadu samazinās, tiem pārceļoties uz citiem Turcijas reģioniem vai ārzemēm. Ja 1990. gadā Ardahanas ilā dzīvoja ap 170 000 iedzīvotāju, tad 2012. gadā to bija tikai ap 105 500.

Ilu lielākoties apdzīvo turki, gruzīni, turkmēņi, kurdi un azerbaidžāņi.

Ārējās saites
Artvinas ils

Artvinas ils(turku: Artvin ili) ir  ils Turcijas ziemeļaustrumos, Melnās jūras krastā uz robežas ar Gruziju. Lielākā ila pilsēta Artvina. Ila kopējā platība ir 7 436 kvadrātkilometri un 2010. gadā Artvinas ilā kopumā  dzīvoja 164 759 iedzīvotāju.

Ārējās saites
Ajdinas ils

Ajdinas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Bartinas ils

Bartinas ils ()  ir maza administratīvi teritoriālā vienība Turcijas ziemeļos, Melnās jūras reģionā. Robežojas austrumos ar Kastamonas ilu, dienvidos ar Karabikas ilu, rietumos ar Zonguldakas ilu, bet ziemeļos to apskalo Melnā jūra. Ila administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir  Bartina. 2010. gadā ilā dzīvoja 187 758 iedzīvotāju, bet tā kopējā platība ir 2 140 kvadrātkilometri.

Ārējās saites
Batmanas ils

Batmanas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Bajburtas ils

Bajburtas ils  ir ils Turcijas ziemeļaustrumos. Lielākā ila pilsēta ir Baiburta.

Vēsture 
Ila teritorija agrāk bija Gimišhanes ila austrumu daļa.

Ģeogrāfija 
Bajburtas ils robežojas ar Erzurumas, Erzindžanas, Gimišhanes, Trabzonas un Rizes iliem.

Teritorija atrodas Čorohas upes baseinā.

Administratīvais iedalījums 
Bajburtas ils iedalās 3 rajonos.

Ārējās saites
Biledžikas ils

Biledžikas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Bingelas ils

Bingelas ils ir viens no 81 Turcijas ila. Atrodas valsts austrumdaļā. Ils tika izveidots 1946. gadā kā daļa no Elazīgas un Erzindžanas ila. Līdz 1950. gadam ila nosaukums bija Čapakčuras ils.

Ārējās saites
Bitlisas ils

Bitlisas ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Burduras ils

Burduras ils ir Turcijas ils, kas atrodas valsts dienvidrietumu daļā. Ila administratīvais centrs ir Burdura. Ils robežojas ar Mūglas, Antaljas, Denizli, Afjonas un Ispartas iliem.

Ārējās saites
Bolu ils

Bolu ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
HTML

Hiperteksta iezīmēšanas valoda jeb HTML (no ) ir iezīmēšanas valoda, kas ir izstrādāta tīmekļa lappušu un citas pārlūkprogrammā attēlojamas informācijas glabāšanai. Sākotnēji definēta kā vienkārša SGML implementācija, HTML šobrīd ir starptautisks standarts (ISO/IEC 15445:2000). HTML specifikāciju pamatā uztur Tīmekļa hiperteksta pielietojumu tehnoloģiju darba grupa (WHATWG).

Pēdējā HTML versija ir HTML5.

Ievads 
HTML ir iezīmēšanas valoda, kas ir vērsta uz vienas lappuses teksta dokumentu attēlošanu speciālās programmas HTML lietotāja aģentos, kuru visizplatītākais paveids ir tīmekļa pārlūkprogramma. HTML sniedz iespēju dokumenta pamatsaturu sasaistīt ar dažāda veida metadatiem un atveidei nepieciešamo informāciju. Atveides informācija var būt gan nelielas teksta dekorācijas, kā piemēram atsevišķa vārda pasvītrošana vai attēla ievietošana tekstā, gan sarežģīti skripti, attēlkartes un formu definīcijas, kas kontrolē tīmekļa pārlūkprogrammu. Metadati var saturēt informāciju par dokumenta nosaukumu un autoru, strukturālo informāciju, teiksim izteikt to, kā dokuments tiek dalīts rindkopās, sarakstos, virsrakstos, u.c., un, kas ir pats svarīgākais, informāciju, kas atļauj dokumentu sasaistīt ar citiem dokumentiem. Lai gan lielākās daļas HTML dokumentu pamatā ir teksts, pastāv arī nelieli HTML dokumenti, kuru vienīgais uzdevums ir attēlot vizuālu informāciju tīmekļa pārlūkprogrammā.

HTML dokumenti tiek veidoti ar teksta redaktoru un integrēto izstrādes vižu palīdzību vai sagatavoti dinamiski citā programmā. Tos pasniedz kā teksta darnes, kuru nosaukums bieži beidzas ar ".html" vai ".htm". Šādi faili parasti tiek veidoti ar domu, ka tie būs pieejami Vispasaules tīmeklī, izmantojot HTTP protokolu. Pieprasījumus pēc HTML dokumentiem parasti veic tīmekļa pārlūkprogrammas un, tūlīt pēc saņemšanas, dokuments tiek apstrādāts un parādīts lietotājam. HTML var tikt lietots arī e-pasta ziņojums, tādā gadījumā to attēlo e-pasta lasīšanas programma.

Vienkāršs koda piemērs 
<!DOCTYPE html>
<html>
  <head>
    <title>Nosaukums</title>
  </head>
  <body>
    <h1>Virsraksts</h1>
    <p>Rindkopa</p>
  </body>
</html>

Standarta versijas 
 HTML 2.0 — () (1995. gada 22. septembris)
 HTML 3.2 — (1997. gada 14. janvāris)
 HTML 4.0 — (1997. gada 18. decembris)
 HTML 4.01 (maznozīmīgi labojumi) — (1999. gada 24. decembris)
 ISO/IEC 15445:2000 ("ISO HTML", balstīts uz HTML 4.01 Strict) — (2000. gada 15. maijs)
HTML 5 - (2014. gada 28. oktobris)

Jaunas HTML standarta versijas vairs nav plānotas, taču HTML5 nemitīgi turpina savu attīstību WHATWG un W3C vadībā.

Skatīt arī 
 HTML valodas sintakse
 Tims Bērnerss-Lī

Vispasaules tīmeklis
Iezīmēšanas valodas
W3C standarti
Vispasaules Tīmekļa konsorcijs

Vispasaules Tīmekļa konsorcijs ( jeb W3C) ir konsorcijs, kas veido standartus jeb "rekomendācijas" vispasaules tīmeklim. Konsorciju vada Tims Bērnerss-Lī, sākotnējais URL (Vienotais resursu vietrādis), HTTP (Hiperteksta transporta protokols) un HTML (Hiperteksta iezīmju valoda) radītājs.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Konsorciji
Vispasaules tīmeklis
Standartizācijas organizācijas
Bursas ils

Bursas ils ir administratīvā vienība Turcijas rietumos, pie Marmora jūras. Tas robežojas ar: rietumos — Balikesiras ilu, dienvidos — Kitahjas ilu, austrumos — Biledžikas un Sakarjas ilu, ziemeļaustrumos — Kodžaeli ilu un ziemeļos — Jalovas ilu. Ila platība ir 11.043 km² un tajā dzīvo 2.413.971 iedzīvotāji (2006). 2000. gadā ilā bija 2.125.140 iedzīvotāji. Ila galvaspilsēta bija Osmaņu impērijas (Turcijas priekštece) galvaspilsēta pirms galvaspilsētas pārcelšanas uz Edirni.

Rajoni 
Bursas ils ir iedalīts 17 rajonos (ila centra rajons iezīmēts pustrekniem burtiem):
 Bījīkorhanas rajons
 Gemlikas rajons
 Gīrsu rajons
 Harmandžikas rajons
 Inegēlas rajons
 Iznikas rajons
 Karadžabejas rajons
 Kelesas rajons
 Kestelas rajons
 Mudanjas rajons
 Gīzeljali rajons
 Zejtinbāgi rajons
 Mustafakemalpašā rajons
 Nilīferas rajons
 Orhaneli rajons
 Orhangazi rajons
 Osmangazi rajons
 Jenišehiras rajons
 Jildirimas rajons

Ārējās saites
Čanakales ils

Čanakales ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites 

Turcijas ili
Čankiri ils

Čankiri ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites 

Turcijas ili
Čorumas ils

Čorumas ils ir Turcijas ils Melnās jūras reģionā, Anatolijas plakankalnē. Par Turcijas provinci kļuvis 1923. gadā, iedalās 14 rajonos.

Ārējās saites 

Turcijas ili
Denizli ils

Denizli ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Dijarbakiras ils

Dijarbakiras ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Hakari ils

Hakari ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Izmiras ils

Izmiras ils ir ils Turcijas rietumos.

Ģeogrāfija 
Ila platība ir 11,973 km².

Ila rietumu pusi apskalo Egejas jūra. Līči to atdala no Grieķijas salām: Hiosa sala (6 km) un Lezbas sala (15 km).

Izmiras ils robežojas ar Balikesiras ilu ziemeļos, Manisas ilu austrumos, Ajdinas ilu dienvidos.

Administratīvais ila centrs ir Izmira - trešā lielākā pilsēta Turcijā.

Iedzīvotāji 
Iedzīvotāju skaits 2007. gadā bija 3769 tūkstoši. Izmiras pilsētā - 3 210 465 iedzīvotāju (uz 2008.gadu).

Administratīvais iedalījums 

Izmiras ils sastāv no 28 rajoniem (iļčēm, ):

Ārējās saites
Java (programmēšanas valoda)

Java ir firmas Sun Microsystems izstrādāta objektorientēta programmēšanas valoda. Valoda, kuras sākotnējais nosaukums bija Oak, tika veidota kā C++ aizstājēja, lai gan tās funkcionalitāte ir tuvāka Objective C.

Vēsture 
Valodu 1991. gadā izstrādāja Džeimss Goslings (James Gosling), Patriks Noutons (Patrick Naughton), Kriss Varts (Chris Warth), Eds Franks (Ed Frank) un Maiks Šeridans (Mike Sheridan) no kompānijas Sun Microsystems, kā daļu no Zaļā projekta (Green project). Bija nepieciešami 18 mēneši, lai radītu strādājošu versiju. Toties atklātībā primo reizi tā tika laista 1994. gadā, bet 1995. gadā kļuva plašāk pazīstama pēc tam, kad Netscape paziņoja par nodomiem iekļaut tās atbalstu savā Navigator pārlūkprogrammā.

Mērķi 
Valodas Java izstrādes galvenie mērķi bija šādi:
 tai jābūt objektorientētai valodai
 tai jābūt vairāk vai mazāk neatkarīgai no datora platformas
 tai jāatbalsta tīkli
 tai jāvar droši izpildīt kodu no attālinātiem avotiem

Sveika, pasaule! 
 public class HelloWorld 
 {
     public static void main(String[] args) 
     {
         System.out.println("Sveika, pasaule!");
     }
 }

Atsauces

Ārējās saites 
 Java lapa Oracle vietnē
Nacionālā Spēka Savienība

Nacionālā Spēka Savienība (NSS) bija galēji labēja Latvijas nacionālistu politiskā partija (2003-2008), kas sevi uzskatīja par Latvijas cilvēktiesību aizstāvības grupas Helsinki-86 pēcteci.

Vēsture 
2003. gadā politiskās organizācijas Helsinki-86 1.Kongresā tika ievēlēta jauna vadība un izveidota partija ar nosaukumu "Nacionālā Spēka Savienība". Par partijas vadītājiem kļuva priekšsēdētājs Aigars Prūsis un līdzpriekšsēdētājs Viktors Birze.
NSS startēja 2005. gada Liepājas domes vēlēšanās, bet ieguva tikai 2% balsu. 2005. gadā par Nacionālās Spēka Savienības biedru kļuva Kanādas rokgrupas RAHOWA ģitārists Džons Latvis (Jon Latvis). 2005. gada 19. decembrī tika nodibināta NSS 1. Rīgas grupa, kas pēc gada pārtapa par nodaļu.

2006. gada maijā sāka sarunas ar Tēvzemes savienību par kopēja saraksta veidošanu dalībai 9. Saeimas vēlēšanās, aicinot šai koalīcijai pievienoties arī citas nacionālās partijas, it īpaši Pensionāru un senioru partiju, taču beigās katra partija vēlēšanās tomēr piedalījās ar atsevišķu sarakstu. 9. Saeimas NSS priekšvēlēšanu programmā bija ietverti solījumi atjaunot nāvessodu, kā arī ieviest krimināllikumā pantu par homoseksuālisma praktizēšanu. 2006. gadā par partijas priekšsēdētāju kļuva Viktors Birze. 

Latviešu leģionāru atceres dienā 2007. gada 16. martā NSS kopā ar Klubu 415 rīkoja gājienu no Okupācijas muzeja līdz Brīvības piemineklim.

NSS kļuva plašāk pazīstama ar 16. marta Latviešu leģiona piemiņas dienas piemiņas pasākumu organizēšanu, protestiem pret seksuālo minoritāšu aktivitātēm, kā arī mēģinājumiem reabilitēt holokaustā apsūdzēto latviešu lidotāju Herbertu Cukuru. Politisko partiju reformas gaitā NSS neiesniedza pieteikumu pārreģistrācijai un tika izslēgta no politisko partiju reģistra. 
Daļa tās biedru iestājās partijā "Tēvzemes savienība", kas 2008. gada 24. maijā nomainīja nosaukumu pret "Tēvzemes nacionālo spēku savienība", kas 2010. gadā tā tika pārdēvēta par partiju "Daugava — Latvijai", bet 2012. gadā par "Tēvzemes mantojumu".

Pēctecība Helsinki-86 
NSS sevi pasniedza kā īstenu Helsinki-86 mantinieci, jo partijā darbojās Helsinki-86 dibinātājs Raimonds Bitenieks. Taču Helsinki-86 un NSS programmas būtiski atšķīrās. Helsinki-86 cīnījās par cilvēktiesībām, arī par mazākuma tiesībām (pat aizstāvot domu par mazākumtautību skolām, lai novērstu asimilāciju). NSS savukārt iestājās pret jebkuru multinacionālu politiku.

Vēlēšanu statistika

NSS pazīstamākie biedri 
 Viktors Birze, NSS priekšsēdētājs, uzņēmējs
 Aigars Prūsis, NSS Liepājas nodaļas vadītājs
 Kristaps Kaupe, IT speciālists, viena no populārāka Latvijas tīmekļa žurnālu sistēmu Blogiem.lv autors
 Raimonds Bitenieks, NSS pārstāvis Minsterē (Vācija), CTAG "Helsinki 86" līdzdibinātājs
 Edgars Dambītis, Atmodas laika aktīvists, viens no redzamākajiem CTAG "Helsinki 86" aktīvistiem Rīgā
 Andris Priediņš, NSS Valdes loceklis, uzņēmējs
 Modris Ozoliņš, NSS sociālais koordinators Liepājas rajonā, A/S "Liepājas metalurgs" Vides laboratorijas vadītājs

Atsauces

Ārējās saites 
 Partijas mājaslapa

Latvijas bijušās politiskās partijas
Latviešu nacionālistiskās partijas
Osmanijes ils

Osmanijes ils ir Turcijas ils.

Ārējās saites
Vinnicas apgabals

Vinnicas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās centrālajā daļā. Robežojas ar Odesas apgabalu dienvidos, Kirovohradas, Čerkasu un Kijivas apgabaliem austrumos, Žitomiras apgabalu ziemeļos, Hmeļnickas un Čerņivcu apgabaliem rietumos, kā arī ar Moldovu dienvidrietumos.

Vēsture 
Tagadējā Vinnicas apgabala teritorija atradās Podolijas vēsturiskajā novadā. Pēc Galīcijas-Volīnijas kņazistes sadalīšanas 1363. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, bet pēc 1430. gada to pakļāva Polija un nodibināja Podolijas vojevodisti. No 1569. gada tā bija iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā kā Braclavas vaivadijas daļa. Neilgu laiku bija pakļauta Osmaņu impērijai (1672-1699).

Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas Podolijas guberņas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā bija Ukrainas Tautas Republikas, vēlāk Ukrainas PSR sastāvā ka Vinnicas apgabals. 1937. gadā no tā atdalīja Podolijas Kameņecas apgabalu, ko 1954. gadā pārdēvēja par Hmeļņickas apgabalu. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 27 rajonu un 6 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti seši rajoni: Hajsinas rajons, Hmiļnikas rajons, Mohiļivas-Podiļskas rajons, Tuļčinas rajons, Vinnicas rajons un Žmerinkas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

 
Ukrainas apgabali
Volīnijas apgabals

Volīnijas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Ļvivas apgabalu dienvidrietumos, Rivnes apgabalu dienvidaustrumos un austrumos, kā arī ar Brestas apgabalu Baltkrievijā, ziemeļos un Poliju rietumos.

Vēsture

Volīnijas apgabals ir daļa no vēsturiskā Volīnijas novada. Senatnē bija Kijevas Krievzemes daļa, un šeit atradās viens no Kijevas Krievzemes centriem - Volīnijas Vladimiras pilsēta. Pēc Kijevas Krievzemes pakāpeniskas sabrukšanas apgabals kļuva par Volīnijas kņazistes centru, vēlāk iekļaujoties Galīcijas-Volīnijas karalistē. No 1392. gada - Lietuvas lielkņazistes sastāvā. 1569. gadā iekļāvās kopējā Lietuvas-Polijas valstī. Pēc Polijas dalīšanām 1793. un 1795. gadā apgabals nokļuva Krievijas impērijas sastāvā līdz pat Pirmā pasaules kara beigām, kad apgabals iekļāvās Polijas valstī.

Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā apgabalu ieņēma PSRS karaspēks, un tas tika iekļauts Ukrainas PSR sastāvā. Tika veikta masveida represijas un izvešanas pret apgabala iedzīvotājiem. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS to ieņēma vācu karaspēks un iekļāva Ukrainas reihskomisariāta Volīnijas-Podolijas ģenerālapgabalā (Generalbezirk Wolhynien-Podolien) ar centru Luckā. Holokaustā tika iznīcināta lielākā daļa no apgabala ebrejem, kuri mazpilsētās nereti veidoja iedzīvotāju vairākumu. Kaujinieki no UPA izvērsa represijas pret poļu iedzīvotājiem. Apgabalā darbojās arī poļu Armia Krajowa kaujinieki.

Pēc kara lielākā daļa poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Volīnijas apgabals bija Ukrainas PSR sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 16 rajonu un 4 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti četri rajoni: Kamiņas-Kaširskas rajons, Koveļas rajons, Luckas rajons un Volodimiras-Volinskas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Apgabalā ir 11 pilsētas:

Trekninātas — rajonu centri.

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Dņipropetrovskas apgabals

Dņipropetrovskas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Poltavas un Harkivas apgabaliem ziemeļos, Doneckas apgabalu austrumos, Zaporižjas un Hersonas apgabaliem dienvidos, kā arī Mikolajivas un Kirovohradas apgabaliem rietumos. Apgabala centrs ir Dņipro (agrāk Dņepropetrovska).

Vēsture 
Tagadējā Dņipropetrovskas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā, sadalīts Kuremsi ulusā (Dņepras labajā krastā) un Mauci ulusā (Dņepras kreisajā krastā). Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.

Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657) kā daļa no Zaporižjas Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas ūnijas un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporižjas Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižjas Seču.

No 1754. gada Dņepras labā krasta daļa iekļauta Krievijas Impērijā kā Jaunkrievijas guberņas daļa (1764—1783, 1796—1802). 1776. gadā nodibināja "Katrīnas slavas" jeb Jekaterinoslavas pilsētu, kas kļuva par guberņas administratīvo centru. 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā. 
No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. 
Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918-1921).
Kopš 1921. gada šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1932. gadā no Dņipropetrovskas apgabala un Harkivas apgabalu daļām izveidoja Doneckas apgabalu. 1939. gadā tā dienvidu daļā izveidoja atsevišķu Zaporižjas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir septiņi rajoni: Dņipro rajons, Kamjanskes rajons, Krivijrihas rajons, Ņikopoles rajons, Novomoskovskas rajons, Pavlohradas rajons un Sineļnikoves rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

 
Ukrainas apgabali
Doneckas apgabals

Doneckas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Zaporižjas un Dņipropetrovskas apgabaliem rietumos, Harkivas apgabalu ziemeļos, Luhanskas apgabalu ziemeļaustrumos, kā arī Krievijas Rostovas apgabalu austrumos un Azovas jūru dienvidos.

Vēsture 
Tagadējā Doneckas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). 1223. gadā šī apgabala teritorijā notika Kauja pie Kalkas upes, kurā Mongoļu impērijas karaspēks sakāva apvienoto polovciešu un Kijivas Krievzemes karaspēku. Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Lietuvas lielkņazistes, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas ieceļoja kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.

Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649−1657) kā daļa no Zaporižjas Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporižjas Seča nokļuva atkarībā no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižas Seču, bet dienvidu daļu pie Azovas jūras palika Krimas hanistei līdz 1783. gadam.

No 1754. gada daļa no apgabala bija iekļauta Krievijas Impērijā kā Jaunkrievijas guberņas daļa (1764—1783, 1796—1802). 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā, kurā tolaik ietilpa tagadējais Doneckas apgabals. 19. gadsimta beigās šeit sāka attīstīties metalurģiskā rūpniecība. 1869. gadā kazaku ciema vietā nodibināja pilsētu.

No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918—1921).
1921. gadā šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1924. gadā to nodēvēja par Staļinu.
1932. gadā no Dņipropetrovskas apgabala un Harkivas apgabalu daļām izveidoja Staļinas apgabalu, 1938. gadā to sadalīja Staļinas un Vorošilovgradas apgabalos. 1961. gadā to pārdēvēja par Doneckas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā. Donbasa kara laikā Krievijas specvienību atbalstītie separātisti 2014.—1015. gadā ieņēma Doneckas apgabala austrumu daļu.

Iedzīvotāju etniskā struktūra (2001)

Lielāko etnisko grupu izmaiņas (1939—2001)

Administratīvi teritoriālais iedalījums 

Administratīvi Doneckas apgabals iedalās 28 apgabala pakļautības pilsētās un 18 rajonos. Kopā apgabalā 2003. gada 1. janvārī bija:
 18 rajoni,
 52 pilsētas,
 tajā skaitā 28 apgabala pakļautības pilsētas,
 131 pilsētciemats un ciemats,
 1121 ciems,
 21 pilsētas rajons 4 pilsētās.

Rajoni

Apgabala pilsētas 

Piezīmes

Pilsētu karte

Atsauces

Ārējās saites 

 
Ukrainas apgabali
Žitomiras apgabals

Žitomiras apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās ziemeļrietumos. Robežojas ar Kijivas apgabalu austrumos, Vinnicas apgabalu dienvidos, Hmeļnickas apgabalu dienvidrietumos un rietumos, Rivnes apgabalu ziemeļrietumos un rietumos, kā arī Baltkrievijas Gomeļas apgabalu.

Vēsture 
Tagadējā Žitomiras apgabala teritorija atrodas Volīnijas un Poļesjes vēsturiskajos novados. Līdz 1240. gadam bija Kijevas Krievzemes sastāvā, pēc tam tā nokļuva Zelta Ordas pakļautībā. 1320. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, no 1569. gada Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijevas vaivadijas sastāvā.  
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Krievijas impērijas Volīnijas guberņas sastāvā.

Pēc Pirmās pasaules kara 1919. gadā Žitomira īslaicīgi bija Ukrainas Tautas Republikas galvaspilsēta. No 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā kā Žitomiras apgabals. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 23 rajonu un 5 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti četri rajoni: Berdičivas rajons, Korosteņas rajons, Zvjaheļas rajons (agrākais Novohradas-Volinskas rajons) un Žitomiras rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Aizkarpatu apgabals

Aizkarpatu apgabals () vai Aizkarpatija () ir viens no Ukrainas apgabaliem. Tas robežojas ar Ivanofrankivskas un Ļvivas apgabaliem ziemeļaustrumos, kā arī Polijas Piekarpatu vojevodisti ziemeļos, Slovākiju ziemeļrietumos, Ungāriju dienvidrietumos un Rumāniju dienvidos.

Apgabala ziemeļu/ziemeļaustrumu daļa atrodas Karpatu kalnos, dienvidrietumu daļa — Aizkarpatu zemienē. Bez ukraiņiem, apgabalā kompakti gar Ungārijas robežu dzīvo ungāri, gar — Rumānijas robežu — rumāņi. Kalnos dzīvo rusīnu, lemku, boiku un hucuļu etniskās grupas.

Vēsture 
Kopš 1000. gada Karpatu pakāje () bija Ungārijas Karalistes pakļautībā. Pēc ungāru sakāves Mohāčas kaujā 1571. gadā rusīnu apdzīvotās teritorijas austrumu daļa kļuva par Transilvānijas hercogistes daļu. Pēc turku sakāves 1683. gada Vīnes kaujā visu Karpatu provinci pakļāva Habsburgu impērija. Pēc ungāru sacelšanās 1867. gadā tā kļuva par Austroungārijas dubultmonarhijas daļu un ietilpa Beregas, Ungas, Ugošas un Maramurešas komitātos.
Pēc Austroungārijas sabrukuma to 1918. gada 1. novembrī to pasludināja par Rietumukrainas Tautas Republikas daļu, drīz to okupēja Rumānijas armija, 1919. gada martā Ungārijas Padomju republikas armija, bet pēc Trianonas līguma nosacījumiem rusīnu un ungāru apdzīvotā zeme ietilpa Čehoslovākijā kā Piekarpatu Rutēnija ().

1938. gada novembrī pēc Minhenes vienošanās Ungārija atguva Karpatu Rutēnijas dienvidu daļu, 
Pēc Slovākijas neatkarības pasludināšanas 1939. gada 15. martā tika pasludināta arī Karpatu Ukrainas neatkarība, tomēr līdz 18. martam to ieņēma Ungārijas karaspēks. 
1944. gada oktobrī Karpatu Ukrainu okupēja Sarkanā armija, tā paša gada novembrī tika nodibināta padomju vara un 1945. gada 29. jūnijā Čehoslovākijas prezidents Edvards Benešs bija spiests parakstīt atteikšanos no Karpatu Rutēnijas, jūlijā tika pasludināta apvienošanās ar Ukrainas PSR. 1947. gada Parīzes miera līgumā Ungārija atteicās no 1938. un 1939. gadā iegūtās teritorijas.

Teritoriālā piederība dažādos laikmetos 
 Ungārijas karaliste (1000—1526) 
 Transilvānijas hercogiste (1526—1683) 
 Hābsburgu monarhija (1683—1806)
 Austrijas impērija (1806—1867)
 Austroungārija (1867—1918)
 Čehoslovākija (1920—1945, 1938/1939–1944 Ungārijas okupācijā)
 Ukrainas PSR (1945—1991)
 Ukraina (no 1991. gada)

Etniskā struktūra 

Gar Ungārijas robežu dzīvo ungāri, kalnainajā austrumu daļā rumāņi, pārējā teritorijā ukraiņi, pilsētās arī krievi.

Administratīvais iedalījums
Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 5 apgabala nozīmes pilsētas — Berehove, Čopa, Husta, Mukačeve, Užhoroda, kā arī 13 rajoni — Berehoves rajons, Hustas rajons, Iršavas rajons, Mižhirjas rajons, Mukačeves rajons, Perečinas rajons, Rahivas rajons, Svaļavas rajons, Tjačivas rajons, Užhorodas rajons, Velikijbereznijas rajons, Vinohradivas rajons, Volovecas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā ir seši rajoni Berehoves rajons, Hustas rajons, Mukačeves rajons,  Rahivas rajons, Tjačivas rajons un Užhorodas rajons; bijušās apgabala pakļautības pilsētas iekļautas jauno rajonu sastāvā.

Pilsētas 

Apgabalā ir 11 pilsētas:

Karte

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Zaporižjas apgabals

Zaporižjas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās dienvidaustrumos starp Dņepru un Azovas jūru. Robežojas ar Doneckas apgabalu ziemeļaustrumos, Dņipropetrovskas apgabalu ziemeļrietumos un ziemeļos un Hersonas apgabalu dienvidrietumos.

Vēsture 
Tagadējā Zaporižjas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). Pēc 1240. gada tā nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu radās Krimas haniste, kas 1475. gadā kļuva par Osmaņu impērijas vasali. Apgabala rietumu daļas teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis (Jedičkulas un Džambailukas ordas) atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šī apgabala ziemeļu daļā no Lietuvas dižkunigaitijas, vēlāk Polijas—Lietuvas kopvalsts ieceļoja kazaki.

Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās apgabala ziemeļu daļa bija Zaporižjas Sečas pakļautībā. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižjas Seču un tā nokļuva atkarībā no Krievijas impērijas.   
No 1754. gada šī Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas impērijā kā jaundibinātās Jaunkrievijas guberņas daļa, bet dienvidu daļu pie Azovas jūras palika Krimas hanistei līdz 1783. gadam.
1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā.

No 1918. gada janvāra apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas sastāvā. 
Pilsoņu kara laikā apgabala teritoriju ieņēma Nestora Mahno vadītā Revolucionārā Ukrainas nemiernieku armija (1918—1921).
Kopš 1921. gada šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1939. gadā Dņipropetrovskas apgabala dienvidu daļā izveidoja atsevišķu Zaporižjas apgabalu. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 
Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 20 rajonu un 5 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti pieci rajoni: Berdjanskas rajons, Melitopoles rajons, Polohu rajons, Vasiļivkas rajons un Zaporižjas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Zaporižjas apgabals
Ivanofrankivskas apgabals

Ivanofrankivskas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās rietumos. Robežojas ar Čerņivcu apgabalu dienvidaustrumos, Ternopiļas apgabalu ziemeļaustrumos, Ļvivas apgabalu ziemeļrietumos, Aizkarpatu apgabalu dienvidrietumos un Rumāniju dienvidos.

Vēsture 
981. gadā tagadējā Ivanofrankivskas apgabala teritoriju ieņēma maģāri, bet 902. gadā poļi. No 1140. līdz 1199. gadam apgabala teritorija ietilpa Kijevas Krievzemē ietilpstošajā Galīcijas kņazistē ar galvaspilsētu Galičā. 1199. gadā Galīcijas kņazisti apvienojot ar Volīnijas kņazisti, tika izveidota Galīcijas-Volīnijas kņaziste, kas 13. gadsimta otrajā pusē kļuva par karalisti. 1392. gadā Galīcijas-Volīnijas teritoriju savā starpā sadalīja Polijas un Lietuvas valdnieki. 
Pēc Pirmās Polijas dalīšanas 1772. gadā apgabala teritorija nokļuva Svētā Romas impērijas sastāvā esošās Austrijas karalistes, vēlāk Austrijas impērijas un Austroungārijas sastāvā. Pēc Pirmās pasaules kara par kontroli pār apgabala teritoriju karoja Polija un Rietumukrainas Tautas republika, kuras galvaspilsēta atradās Staņislavā. 1919. gadā Rietumukrainas Tautas republika pievienojās Ukrainas Tautas Republikai ar galvaspilsētu Kijivā. Poļu-padomju kara rezultātā pēc Rīgas miera līguma apgabala teritorija 1921. gadā tika iekļauta Polijas Otrajā republikā kā Staņislavas vaivadija.

Pēc Polijas okupācijas 1939. gadā tā tika pievienota PSRS un ietilpa Ukrainas PSR sastāvā kā Staņislavas apgabals, kuru 1962. gadā pārdēvēja par godu Ivanam Franko par Ivanofrankivskas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Līdz 2020. gada administratīvajai reformai apgabalā ietilpa 5 apgabala nozīmes pilsētas - Bolehiva, Ivanofrankivska, Jaremče, Kaluša, Kolomija, kā arī 14 rajoni - Bohorodčanu rajons, Dolinas rajons, Haličas rajons, Horodenkas rajons, Kalušas rajons, Kolomijas rajons, Kosivas rajons, Nadvirnas rajons, Rohatinas rajons, Rožņativas rajons, Sņatinas rajons, Tismenicjas rajons, Tlumačas rajons, Verhovinas rajons.

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 14 rajonu un 5 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti seši rajoni: Ivanofrankivskas rajons, Kalušas rajons, Kolomijas rajons, Kosivas rajons, Nadvirnas rajons un Verhovinas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas 
Trekninātas — rajona centri.
 
Ivanofrankivska - 204 200 iedz.
Kaluša - 67 624 iedz.
Kolomija - 61 429 iedz.
Nadvirna - 21 930 iedz.
Dolina - 20 453 iedz.
Burština - 15 348 iedz.
Horodenka - 12 428 iedz.
Bolehiva - 10 797 iedz.
Sņatina - 10 161 iedz.
Tismenicja - 9 618 iedz.
Tlumača - 8 841 iedz.
Kosiva - 8 456 iedz.
Rohatina - 8 097 iedz.
Jaremče - 8 047 iedz.
Haliča - 6 307 iedz.

Karte

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Kijivas apgabals

Kijivas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās ziemeļos Dņepras krastos. Apgabala centrs ir Kijiva, kas neietilpst tā sastāvā. Robežojas ar Čerņihivas apgabalu austrumos, Čerkasu apgabalu dienvidaustrumos, Vinnicas un Žitomiras apgabaliem rietumos, kā arī Baltkrievijas Gomeļas apgabalu ziemeļos.

Vēsture 
Tagadējā Kijivas apgabala teritorija līdz 1238. gadam bija Kijevas Krievzemes sastāvā, pēc tam tā nokļuva Zelta Ordas pakļautībā. 1362. gadā to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, no 1569. gada tā bija Polijas-Lietuvas kopvalsts Kijivas vaivadijas sastāvā.  
1667. gadā Dņepras kreisā krasta daļa iekļauta Krievijas caristē. 1708. gadā cars Pēteris I lika dibināt Kijevas guberņu, kuru 1719. gadā sadalīja Kijevas, Belgorodas, Orlas un Sevas provincēs, pēdējās trīs 1728. gadā apvienoja Belgorodas guberņā.  
1796. gadā daļu no Dņepras kreisā krasta zemēm iekļāva jaundibinātajā Mazkrievijas guberņā.

No 1918. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas Tautas Republikas, no 1920. gada Ukrainas PSR sastāvā. 1932. gada 27. februārī izveidoja Kijivas apgabalu, tā paša gada 15. oktobrī no tā tika atdalīts Čerņihivas apgabals.  
1937. gada 22. septembrī tika atdalīts arī Žitomiras apgabals, bet 1954. gada 7. janvārī Čerkasu apgabals.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 25 rajonu un 12 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti septiņi rajoni: Bila Cerkvas rajons, Borispiļas rajons, Brovaru rajons, Bučas rajons, Fastivas rajons, Obuhivas rajons un Višhorodas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 

Ukrainas apgabali
Kirovohradas apgabals

Kirovohradas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās centrālajā daļā. Robežojas ar Odesas un Mikolajivas apgabaliem dienvidos, Dņipropetrovskas apgabalu dienvidaustrumos un austrumos, Poltavas un Čerkasu apgabaliem ziemeļos un Vinnicas apgabalu rietumos.

Vēsture 
Tagadējā Kirovohradas apgabala teritoriju līdz 17. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši). Pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. 1362. gadā šeit notika Kauja pie Siņuhas ("Kauja pie Zilajiem ūdeņiem"), kurā Lietuvas dižkunigaitis Aļģirds sakāva Zelta Ordas karaspēku un apgabala teritorija vēlāk nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā. 

Pēc Krimas hanistes izveidošanās apgabala teritorijā dzīvojošās stepju klejotāju nogaju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā, kas atradās Lietuvas dižkunigaitijas, vēlāk Polijas—Lietuvas ūnijas kontrolē, ienāca kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.

Pēc Bohdana Hmeļnicka sacelšanās apgabals bija Ukrainas hetmaņa pakļautībā (1649—1657) kā daļa no Zaporižjas Sečas zemēm. Pēc Andrusovas pamiera noslēgšanas apgabals saglabāja autonomiju Polijas—Lietuvas kopvalsts un Krievijas caristes kontrolē. Pēc kazaku kā Zviedrijas sabiedroto sakāves Poltavas kaujā 1709. gadā Zaporožjes Seča kļuva atkarīga no Krievijas. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporožes Seču.

No 1754. gada šī Dņepras labā krasta daļu iekļāva Krievijas impērijā kā Jaunkrievijas daļa ar nosaukumu Novoserbija (1752—1764). 1775. gadā nodibināja Jeļisavetgradu, kas kļuva par galveno militāro atbalsta punktu.

No 1921. gada apgabala teritorija atradās Ukrainas PSR Nikolajevas guberņas, no 1932. gada Odesas apgabala, no 1937. gada Nikolajevas apgabala sastāvā. 1939. gada 10. janvārī izveidoja Kirovohradas apgabalu.

No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā.

Administratīvais iedalījums 

Kopš 2020. gada 17. jūlija apgabalā iepriekšējo 21 rajona un 4 apgabala pakļautības pilsētu vietā ir izveidoti četri rajoni: Holovaņivskas rajons, Kropivnickas rajons, Novoukrajinkas rajons un Oleksandrijas rajons; bijušās apgabala nozīmes pilsētas iekļautas rajonu sastāvā.

Pilsētas

Ārējās saites 
 Kirovohrada un Kirovohradas apgabals portāls

 
Ukrainas apgabali
Luhanskas apgabals

Luhanskas apgabals () ir viens no Ukrainas apgabaliem tās austrumos. Robežojas ar Harkivas un Doneckas apgabaliem rietumos, kā arī ar Krievijas Rostovas apgabalu austrumos un dienvidaustrumos, Belgorodas un Voroņežas apgabaliem ziemeļos.

Vēsture 
 
Tagadējā Luhanskas apgabala teritoriju līdz 13. gadsimtam apdzīvoja neatkarīgas stepju tautas (avāri, pečeņegi, bulgāri, maģāri, polovcieši), kas 9. gadsimtā atradās Hazāru kaganāta pakļautībā. 
1223. gadā Kaujā pie Kalkas upes Mongoļu impērijas karaspēks sakāva apvienoto polovciešu un Kijevas Krievzemes karaspēku un pēc 1240. gada šīs apgabals nokļuva Zelta Ordas pārvaldībā. Ordas karavadoņa Mamaja valdīšanas laikā (1361–1380) apgabala teritorijā kādu laiku bija hana Abdulaha (Абдуллах-хан, Abdullah Khan ibn Uzbeg Khan, valdīja 1367—1368, 1369—1370) mītnes vieta. Zelta Ordas sabrukuma periodā ap 1449. gadu šeit dzīvojošās stepju klejotāju ciltis atzina Krimas hanu virsvadību. Vēlāk šajā apgabalā no Maskavijas, Lietuvas dižkunigaitijas, vēlāk Polijas-Lietuvas kopvalsts ieceļoja Donas kazaki, kas izveidoja robežzonu ar Krimas hana kontrolētajām zemēm.

Bohdana Hmeļnicka sacelšanās laikā šajā apgabalā ieradās Polijas-Lietuvas kopvalstij nepakļāvīgie kazaki. Lielā Ziemeļu kara laikā 1707. gadā krievu karaspēks nežēlīgi apspieda Donas kazaku sacelšanos atamana Kondratija Bulavina vadībā.
18. gadsimta vidū vietējie Donas kazaki pakļāvās Zaporižjas Sečas atamanam Kirilam Razumovskim. Pirms Krievu—turku kara (1735—1739) 1734. gadā krievu karaspēks okupēja Zaporižjas Seču. 1752. gadā apgabalā atļāva apmesties serbu ieceļotājiem, kas izveidoja Slāvu Serbiju (Славяносербия), kuru 1775.—1783. gadā iekļāva Krievijas impērijas Azovas guberņā. No 1754. gada apgabala dienvidu daļa bija iekļauta Jaunkrievijas guberņā (1764—1783, 1796—1802).1795. gadā britu rūpnieks Čārlzs Gaskoins (Gascoigne) pie Vergunkas un Kamennijbrodas kazaku ciemiem nodibināja čuguna rūpnīcu, ko uzskata par Luhanskas pilsētas veidošanās sākumu. 1802. gadā Jaunkrievijas guberņu sadalīja Nikolajevas, Taurijas un Jekaterinoslavas guberņā, kurā tolaik ietilpa tagadējā Luhanskas apgabala rietumu daļa.

No 1921. gada šī teritorija nonāca Ukrainas PSR, 1932. gadā no Dņipropetrovskas apgabala un Harkivas apgabalu daļām izveidoja Doneckas apgabalu. 1938. gadā to sadalīja Staļinas (tagad Doneckas) un Vorošilovgradas (tagad Luhanskas) apgabalos. 1990. gadā Vorošilovgradu pārdēvēja par Luhansku. No 1991. gada Ukrainas Republikas sastāvā. Donbasa kara laikā Krievijas specvienību atbalstītie separātisti 2014.—2015. gadā ieņēma Luhanskas apgabala dienvidu daļu.

Iedzīvotāju etniskā struktūra (2001)

Pilsētas

Karte

Atsauces 

 
Ukrainas apgabali