joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dace Skadiņa

Dace Skadiņa (dzimusi  Rīgā; mirusi ) bija latviešu leļļu teātra aktrise, režisore un pedagoģe.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1941. gada 8. martā Rīgā. Mācījās Vānes pamatskolā, no 6. klases Zantes vidusskolā, vēlāk kultūras darbinieku tehnikumā.

Dejoja LVU deju ansamblī „Dancis”. Studēja aktiermākslu Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātē, 1970. gadā ieguva dramatiskā teātra aktrises diplomu.

Strādāja Latvijas PSR Valsts Leļļu teātrī režisora Arnolda Burova vadībā.
No 1963. līdz 1993. gadam bija Latvijas Leļļu teātra aktrise. Latvijas Televīzijā vadīja raidījumu bērniem "Kling, klang esam klāt" un Latvijas radio raidījumu "Atbildam jums, kāpēcīši". Pēc 1993. gada Skadiņa iestudēja izrādes Liepājas Leļļu teātrī un līdztekus studēja Latvijas Kultūras akadēmijā, 1999. gadā iegūstot mākslas maģistra grādu teātra mākslā.
Pasniedza aktiermeistarību, leļļu meistarību, saskarsmes kultūru un runas mākslu Latvijas Kultūras akadēmijas un Rīgas Pedagoģijas un izglītības vadības augstskolas studentiem. No 2000. līdz 2005. gadam Skadiņa koordinēja Latvijas Kultūras akadēmijas Leļļu teātra aktieru kursa darbu. Iestudēja vairākas leļļu teātra izrādes Liepājas leļļu teātrī, 2003. gadā K. Skalbes pasaku „Ziemeļmeita”.

Mirusi 2020. gada 29.aprīlī pēc smagas slimības 79 gadu vecumā.

Lomas 
Piedalījās leļļu izrādēs "Slavenais pīlēns Tims", "Pifa piedzīvojumi", "Minkas diena", "Saslauku vecis", "Mazais Muks", "Tips un Taps", "Pelnrušķīte", "Ak, sirds", "Lāčplēsis", "Maksis un Morics", "Trīs sivēntiņi un vilks", "Šveiks", "Sniegbaltīte un septiņi rūķīši", "Diega zīmes, Diega darbi", "Koklētājs Samtabikse", "Pīļu namiņa noslēpums", "Lolitas brīnumputns", "Raganas trīs noslēpumi", "Dekamerons", "Ceturtais skriemelis", "Makbets", "Pinokio piedzīvojumi" un citās.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātā skatuves māksliniece (1983)
 Spēlmaņu nakts 2004/2005 labākā izrāde bērniem: R. Dāla lugas "Saldais sapnis" iestudējums Liepājas leļļu teātrī

Atsauces 

Latvijas aktieri
Veranika Ivanova

Veranika Ivanova (; dzimusi ) ir baltkrievu brīvā stila cīkstone, Eiropas spēļu un Eiropas čempionāta medaļniece.

Sporta karjera 
Ar brīvo cīņu Veranika Ivanova sāka nodarboties 2010. gadā. Viņa trenējās Mogiļevas Valsts olimpisko rezervju skolā trenera Sergeja Meļkova vadībā. 2014. gadā  Ivanova Eiropas junioru čempionātā ieņēma piekto vietu. Pirmajās Eiropas spēlēs Baku izcīnīja bronzas medaļu, cīņā par 3. vietu pieveicot Giedri Blekaitīti no Lietuvas. 2017. gada septembrī viņa ieņēma 2. vietu pasaules karavīru čempionātā Klaipēdā. 2018. gada maijā viņa izcīnīja bronzu Eiropas čempionātā Kaspijskā. 2020. gada Eiropas čempionātā Romā viņa ieņēma 5. vietu, cīņā par bronzas medaļu zaudējot Azerbaidžānas pārstāvei Tetjanai Omeļčenko.

2021. gada Eiropas čempionātā cīņā trešo vietu pieveica Krievijas sportisti Valēriju Koblovu un tika apbalvota ar bronzas medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1996. gadā dzimušie
Mogiļevas apgabalā dzimušie
Baltkrievijas cīkstoņi
Dikaņka

Dikaņka () ir pilsētciemats un Dikaņkas rajona administratīvais centrs Poltavas apgabalā Ukrainas vidusdaļā. Iedzīvotāju skaits 2015. gadā sasniedza 7788. Apdzīvotā vieta atrodas 26 kilometru attālumā no dzelzceļa stacijas "Poltava Kijivska".

Vēsture 
Pirmo reizi Dikaņka vēstures avotos tika minēta 1658. gadā kā mazs ciems, lai gan šī vieta bija apdzīvota arī agrākos laikos. Mūsdienu Dikaņkā un tās apkārtnē dažādos laikos ir redzamas skitu cilšu apmetņu pēdas. Tika atrastas arī kādas apmetnes paliekas, kura vienā brīdī bija izpostīta, un divu apmetņu paliekas no 7. un 6. gadsimta pirms mūsu ēras.

Viduslaikos Dikaņka un tās apkārtne ietilpa Polijas-Lietuvas Kijevas vojevodistes teritorijā. 1430. gadā Dikaņka nonāca tatāru izcelsmes aristokrāta Leksadas Mansurksanoviča īpašumā.

Pilsētciemata statusu Dikaņkai piešķīra 1957. gadā.

Kultūra 
Dikaņka ir Nikolaja Gogoļa stāstu krājuma “Vakari lauku sētā Dikaņkas tuvumā” notikumu norises vieta.

Dikaņkas baznīcas

Atsauces 

Koordinātas Vikidatos
Ukrainas pilsētciemati
Poltavas apgabals
Jaunalūksnes pils

Jaunalūksnes pils jeb Helēnas pils () ir vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis, kas atrodas Alūksnes pilsētas teritorijā, Alūksnes ezera dienvidu krastā. 19. gadsimta nogalē ēku cēlis Alūksnes muižas īpašnieks Arnolds fon Fītinghofs vedeklai Helēnai kā vasaras muižu. Pēc Pirmā pasaules kara ēku no Arnolda fon Fītinghofa iegādājās Alūksnes pareizticīgo draudze. Mūsdienās to apsaimnieko virmežniecība.

Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Alūksne
Ūmeo Universitāte

Ūmeo Universitāte () ir 1965. gadā dibināta universitāte Zviedrijas pilsētā Ūmeo, valsts ziemeļos. Starptautiski pazīstama ar genomu pētniecību un ar universitātē ietilpstošo Ūmeo Industriālā dizaina institūtu

Universitātē ir 4 fakultātes. Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami politiķis Stēfans Levēns (Stefan Löfven), mikrobioloģe Emanuele Šarpentjē (Emmanuelle Charpentier).

Ārējās norādes 
 
 

Universitātes Zviedrijā
Eivona

Eivona var būt:

 Eivona jeb Solsberijas Eivona vai Hempšīras Eivona — Lamanšā ietekoša upe;
 Eivona jeb Vorikšīras Eivona vai Šekspīra Eivona — Severnā ietekoša upe;
 Eivona jeb Bristoles Eivona — Severnas estuārā ietekoša upe.
Inhuleca

Inhuleca () ir 549 kilometrus gara Dņepras labā krasta pieteka Ukrainas dienvidos. 

Iztece pie Topilo ciema Kirovohradas apgabalā. Tek dienvidu virzienā. Ietek Dņeprā augšpus Hersonas. Lielākās pietekas - Saksahaņa, Visuņa. Upes krastos atrodas Oleksandrija, Sņihurivka.

Ārējās saites 

Ukrainas upes
Dņepras pietekas
Larnakas starptautiskā lidosta

Larnakas starptautiskā lidosta () ir starptautiska lidosta Kipras dienvidaustrumos, 4 kilometrus uz dienvidrietumiem no Larnakas. Lielākā lidosta valstī.

Lidosta tika izveidota 1974. gada beigās pēc Turcijas karaspēka iebrukuma Kiprā un Nikozijas starptautiskās lidostas slēgšanas. 

Neskaitot čārterlidojumus, lidostā regulārus pasažieru aviopārvadājumus 2019. gadā nodrošināja aviosabiedrības Aegean Airlines, Aeroflot, Air Moldova, Air Serbia, airBaltic, Alitalia, Arkia, Austrian Airlines, Belavia, Blue Air, British Airways, Bulgaria Air, Chair Airlines, Condor, Cyprus Airways, EasyJet, EasyJet Switzerland, Edelweiss Air, EgyptAir, El Al, Emirates, Eurowings, Gulf Air, Israir Airlines, Jet2.com, Kuwait Airways, Lauda, Level, Polijas aviolīnijas LOT, Lufthansa, Middle East Airlines, Norwegian Air Shuttle, Nordwind Airlines, Pobeda, Qatar Airways, Royal Jordanian, Ryanair, S7 Airlines, SkyUp, Smartwings, Swiss International Air Lines, TAROM, Transavia, TUI Airways, TUI fly Deutschland, Tus Airways, Ukraine International Airlines, Ural Airlines, Windrose Airlines, Wizz Air. Visu sezonu lidojumi notiek uz 34 valstīm (tās ir Apvienotie Arābu Emirāti, Armēnija, Austrija, Bahreina, Baltkrievija, Beļģija, Bulgārija, Čehija, Ēģipte, Francija, Grieķija, Gruzija, Itālija,  Izraēla, Jordānija, Katara, Krievija, Latvija, Libāna, Lielbritānija, Lietuva, Malta, Moldova, Nīderlande, Norvēģija, Polija, Rumānija, Serbija, Šveice, Ukraina, Ungārija, Vācija, Ziemeļmaķedonija, Zviedrija), bet sezonāli - vēl uz 4 valstīm (Dānija, Kuveita, Slovākija, Somija).

Ārējās saites 

Lidostas Kiprā
Krievijas Olimpiskā komiteja

Krievijas Olimpiskā komiteja (), pilnais nosaukums Viskrievijas apvienotā sociālā savienība “Krievijas Olimpiskā komiteja” (; abreviatūra:OKR), ir Nacionālā Olimpiskā komiteja, kas pārstāv Krievijas sportistus starptautiskajās sacensībās.

Komitejas galvenā mītne atrodas Krievijas galvaspilsētā Maskavā. Krievijas izmantotais SOK kods ir RUS.

Vēsture 
Krievijas Olimpisko komiteju 1911. gadā nodibināja Krievijas Sporta biedrību pārstāvji, tiekoties Sanktpēterburgā. Tajā laikā organizācijas nosaukums bija Impēriskās Krievijas ūdensglābšanas biedrība. Komitejas pirmais priekšsēdētājs bija Vjačeslavs Srežņevskis.

1989. gada 1. decembrī ar Konstitucionālās asamblejas lēmumu tika atjaunota Viskrievijas Olimpiskā komiteja kā neatkarīga sabiedriska organizācija. 1992. gada 13. augustā to pārdēvēja par Krievijas Olimpisko komiteju (ROK). Krievijas Olimpiskā komiteja pārņēma Padomju Olimpiskās komitejas tiesības. Starptautiskā Olimpiskā komiteja Krievijas Olimpisko komiteju pilntiesīgi atzina SOK 101. sesijā 1992. gada septembrī.

2017. gada novembrī Olimpiskā komiteja izveidoja Krievijas komandu, kas specializējas uz Krievijas sportistu rezultātiem sporta pasākumos.

2017. gada 5. decembrī Starptautiskā Olimpiskā komiteja apturēja Krievijas Olimpiskās komitejas dalību tajā saistībā ar valsts atbalstītu dopinga programmu. Kopš tā brīža Krievijas sportistiem ir ierobežotas iespējas piedalīties starptautiskajās sporta sacensībās un pārstāvēt Krieviju.

Olimpiskās komitejas prezidentu uzskaitījums

Biedru federācijas 
Krievijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Krievijā darbojas 37 olimpiskās vasaras un 12 ziemas sporta federācijas, kā arī vairākas citu sporta veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Krievija olimpiskajās spēlēs
 Krievijas Impērija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Krievijas komandas Oficiālā mājaslapa  
 Krievijas profils SOK mājas lapā

Sports Krievijā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Dagdas ielu uzskaitījums

Dagdas pilsētas ielu uzskaitījums iekļauj sevī 36 ielas, kuras atrodas Dagdā.

Ielu uzskaitījums 

 Alejas iela
 Alejas šķērsiela
 Amatnieku iela
 Asūnes iela
 Asūnes šķērsiela
 Brīvības iela
 Dārza iela
 Daugavpils iela
 Dīķu iela
 Ezera iela
 Ezermalas iela
 Jaunatnes iela
 Jelgavas iela
 Kalnu iela
 Kalnu šķērsiela
 Krasta iela
 Lāčplēša iela
 Liepājas iela
 Lubānas iela
 Ludzas iela
 Māras iela
 Meža iela
 Mičurina iela
 Parka iela
 Parka šķērsiela
 Pasta iela
 Pļavu iela
 Rēzeknes iela
 Rīgas iela
 Skolas iela
 Tirdzniecības šķērsiela
 Tirgus iela
 Torņa iela
 Upes iela
 Zaļā iela
 Ziedu iela

Skatīt arī 
 Dagda

Atsauces 

 
Ielas
Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība

Latvijas Brīvo arodbiedrību savienība (LBAS) ir lielākā Latvijas arodbiedrību apvienība. Tā koordinē arodbiedrību darbu un pārstāv strādājošo un arodbiedrības biedru intereses valsts institūcijās. Tajā ietilpst 20 arodbiedrību. LBAS priekšsēdētājs kopš 2016. gada ir Egils Baldzēns.

LBAS pārstāvji kopā ar Latvijas Darba devēju konfederācijas un Latvijas valdības pārstāvjiem veido Nacionālo trīspusējās sadarbības padomi. LBAS ir Eiropas Arodbiedrību konfederācijas (ETUC) un Starptautiskās Arodbiedrību konfederācijas (ITUC) dalīborganizācija.

Dalīborganizācijas 

Latvijas Brīvo arodbiedrību savienībā ietilpst:
 Latvijas Aviācijas darbinieku arodbiedrību federācija
 Latvijas Ārstniecības un aprūpes darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Būvniecības nozares arodbiedrība
 Latvijas Ceļu darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Dzelzceļnieku un satiksmes nozares arodbiedrība
 Latvijas arodbiedrība "Enerģija"
 Latvijas Iekšlietu darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Industriālo nozaru arodbiedrība
 Latvijas Izglītības un zinātnes darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Kultūras darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Lauksaimniecības un pārtikas nozaru arodbiedrība
 Latvijas Meža nozares arodbiedrība
 Latvijas Pašvaldību darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Sabiedrisko pakalpojumu un transporta darbinieku arodbiedrība LAKRS
 Latvijas Sakaru darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Tirdzniecības darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Tirdzniecības flotes jūrnieku arodbiedrība
 Latvijas Ūdenstransporta federatīvā arodbiedrība
 Latvijas Valsts iestāžu, pašvaldību, uzņēmumu un finanšu darbinieku arodbiedrība
 Latvijas Veselības un sociālās aprūpes darbinieku arodbiedrība

Atsauces 

Latvijas nevalstiskās organizācijas
Arodbiedrības
Lēvenas Katoļu universitāte

Lēvenas Katoļu universitāte var būt:

Lēvenas Katoļu universitāte - 1425. gadā dibināta universitāte Beļģijas pilsētā Lēvenā. 1968. gadā sadalīta
Lēvenas Katoļu universitāte (Katholieke Universiteit Leuven) - universitāte nīderlandiešu valodā Beļģijas pilsētā Lēvenā
Lēvenas Katoļu universitāte (Université catholique de Louvain) - universitāte franču valodā Beļģijas pilsētā Lēvenlanēvā
Maltas Olimpiskā komiteja

Maltas Olimpiskā komiteja () ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Maltu un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja ir dibināta 1928. gada 5. jūnijā, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 1936. gadā. Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Maltas pilsētā Gzirā. Maltas izmantotais SOK kods ir MLT.

Līdz šim Malta ir startējusi 16 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1936. gada Berlīnes spēlēs) un 2 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 2014. gada Soču spēlēs).

Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums 
Maltas Olimpiskās komitejas prezidentu suzskatījums kopš tās izveidošanas 1928. gadā.

Izpildkomitejas sastāvs 
Maltas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
 Prezidents: Džuliāns Pače Bonello;
 Viceprezidents: Viljams Beks;
 Ģenerālsekretājs: Jozefs Kazārs;
 Finanšu direktors: Deivids Azopardi;
 Sporta direktors: Ivans Balzanu;
 Locekļi: Lusjēns Atards, Kirils Mikallefs Stafrace, Šarlīne Atarda, Mario Mikallefs, Džonatans Vella, Pauls Sultana, Marija Vella-Galeja.

Biedru federācijas 
Maltas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Maltā darbojas 20 vasaras olimpiskās federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Malta olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Maltas profils SOK mājas lapā

Sports Maltā
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Gadskārta (dendroloģija)

Gadskārta ir dažādu krāsu riņķa līnijas koka šķērsgriezumā, kas norāda uz koka vecumu.

Katru augšanas gadu stumbra šķērsgriezumā parādās viens gaišs un viens tumšs gredzens. Gaišais gredzens sastāv no agrīnās koksnes un veidojas pavasarī, tumšais — no vēlīnās un veidojas rudenī. Gredzenu biezums norāda uz koka augšanas apstākļiem, ja koka pieaugums ir bijis neliels, gredzeni atrodas cieši, ja ne, tad ar palielām atstarpēm, ja koks ir apdedzis starp gadskārtām var parādīties melnas līnijas. Augšanas nevienādību dēļ, gredzeni parasti nav perfekti apaļi.

Vecākais datētais koks Latvijā ir Kārklu priede pie Dundagas, kas ir 450 gadus veca.

Koki
Latvijas Izglītības un zinātnes darbinieku arodbiedrība

Latvijas Izglītības un zinātnes darbinieku arodbiedrība jeb LIZDA ir Latvijas lielākā nozares arodbiedrība, kas pārstāv izglītības un zinātnes nozarē strādājošos. 2019. gadā tajā ietilpa 1110 arodorganizācijas, kurās kopā bija 24 218 strādājošie, kas ir 41,8 % šīs nozares darbinieku.

LIZDA ir dibināta 1990. gada 19. maijā un pašlaik tās vadītāja ir Inga Vanaga. LIZDA ietilpst Latvijas Brīvo arodbiedrību savienībā, kā arī Eiropas Arodbiedrību izglītības komitejā (ETUCE) un Izglītības internacionālē (Education International).

Viena no galvenajām problēmām, pie kurām pēdējā laikā strādājusi LIZDA, ir algu palielināšana. Lai gan 2018. gada vasarā tika apstiprināts grafiks pedagogu algo celšanai, 2019. gadā tas netika ievērots. Tā gada 20. marta LIZDA rīkoja protestu pie Saeimas, kurā piedalījās 2000 cilvēku. Algu grafika ievērošana bija problēma arī 2020. gada pirmajā pusē, kad tas tika pildīts tikai daļēji un nebija skaidrības par tā ievērošanu, sākoties 2020./2021. mācību gadam.

Atsauces

Ārējie resursi 
 LIZDA dalīborganizāciju saraksts

Arodbiedrības
Latvijas nevalstiskās organizācijas
Lietuvas Olimpiskā komiteja

Lietuvas Nacionālā Olimpiskā komiteja (; Abreviatūra: LTOK) ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Lietuvu un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Lietuvas Olimpiskā komiteja tika izveidota 1924. gadā. Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Lietuvas galvaspilsētā Viļņā. Lietuvas izmantotais SOK kods ir LTU.

Vēsture 
Lietuvas Nacionālā Olimpiskā komiteja tika izveidota un atzīta 1924. gadā. Tajā pašā gadā Lietuva pirmoreiz arī piedalījās 1924. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kas notika Parīzē. Līdz PSRS okupācijai Lietuva piedalījās divās vasaras olimpiskajās un vienās ziemas olimpiskajās spēlēs. Līdz ar okupāciju Olimpiskā komiteja tika likvidēta.

1988. gadā tiek piedāvāts atjaunot nacionālo olimpisko komiteju. 1988. gada 10. oktobrī Lietuvas PSR fiziskās audzināšanas un sporta organizācija izveidoja īpašu grupu Lietuvas Nacionālās olimpiskās komitejas atjaunošanai. Par šīs grupas priekšsēdētāju tika iecelts Artūrs Povilūns. 1988. gada 11. decembrī Viļņā notika delegātu sesija, kurā tika atjaunota Lietuvas Nacionālā Olimpiskā komiteja un Artūrs Povilūns tika ievēlēts par tās prezidentu. 1990. gada 15. februārī LTOK delegāti Šveices pilsēta Lozannā tikās ar Starptautiskās Olimpiskās komitejas (SOK) pārstāvjiem. Saskaņā ar Lietuas valsts atjaunošanas likumu 11. martā tā atsauca savus sportistus no visām padomju nacionālajām sacensībām.

1991. gada SOK sanāksmē Berlīnē oficiāli tika atzīta Lietuvas Nacionālā olimpiskā komiteja. Lietuva kopā ar citām Baltijas reģiona kaimiņvalstīm Latviju un Igauniju bija pirmās no Padomju Savienības republikām, kas olimpiskajās spēlēs startēja kā neatkarīgas valstis. Lietuva atkal bija pārstāvēta gan ziemas, gan vasaras olimpiskajās spēlēs.

Skatīt arī 
 Lietuva olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Lietuvas profils SOK mājas lapā

Sports Lietuvā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Albēns Lermuzū

Albēns Lermuzū (; dzimis , miris ) bija franču vieglatlēts un sporta šāvējs, olimpiskās sudraba medaļas ieguvējs. Viņš startēja 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

1896. gada vasaras olimpiskās spēles 
Lermuzū 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja divos sporta veidos — šaušanā un vieglatlētikā. Vieglatlētikā viņš startēja trijās disciplīnās, bet šaušanā — vienā disciplīnā.

Pirmā distance, kurā viņš startēja, bija 800 metru skrējiens. Šajā disciplīnā Lermuzū otrajā priekšskrējienā ieguva pirmo vietu ar rezultātu 2 minūtes 16.6 sekundes un kvalificējās fināla kārtai. Fināla kārtā, kas notika trīs dienas pēc priekšskrējiena, viņš nepiedalijās. 

1500 metru skrējienā Lermuzū ar rezultātu 4 minūtes un 36 sekundes finišēja trešajā vietā, iegūstot bronzas medaļu. Šajā distancē viņš piekāpās Austrālijas sportistam Edvīnam Flekam (zelta medaļas ieguvējs) un ASV sportistam Artūram Bleikam (sudraba medaļas ieguvējs). Olimpisko spēļu laikā trešās vietas ieguvējs netika apbalvots, Starptautiskā Olimpiskā komiteja viņam bronzas medaļu piešķīra vēlāk, ar atpakaļejošu datumu. 

16. aprīlī Lermuzū bija viens no 17 sportistiem, kas startēja maratona distancē. Viņš no šīs distances izstājās 32 kilometrā.

Albēns Lermuzū startēja arī 200 metru šaušanā ar militāro šauteni. Viņa iegūtais rezultāts šajā disciplīnā nav zināms; viņš varētu būt ieņēmis kādu no 14. līdz 41. vietai.

Rezultāti

Citas aktivitātes 
Albēns Lermuzū bija sporta kluba Racing Club de France biedrs. Viņš uzvarēja vairākos Francijas krosa čempionātos (1895. gadā) un 1500 metru distancēs (1896. gadā). Uzstādīja vairākus nacionālos rekordus, kas tolaik bija arī Eiropas rekordi.

Atsauces

Ārējās saites 
 Albēns Lermuzū (SOK profils) 
 Albēns Lermuzū (Sports Reference profils) 

1874. gadā dzimušie
1940. gadā mirušie
Francijas šāvēji
Francijas vieglatlēti
Francijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Šāvēji 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Vieglatlēti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki vieglatlētikā
Francijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Evelina Nikolova

Evelina Nikolova (; dzimusi ) ir bulgāru brīvā stila cīkstone, Olimpisko un Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija 
2015. gadā Evelina Nikolova pārstāvēja Bulgāriju Eiropas spēlēs, kas notika Baku, Azerbaidžānā. Svara kategorijā 55 kg viņa cīņā par trešo vietu pārspēja Irinu Ologonovu un ieguva vienu no bronzas medaļām. Tajā pašā gadā viņa ieguva bronzas medaļu arī pasaules čempionātā, kas notika Lasvegasā, Amerikas Savienotajās Valstīs. Šoreiz cīņā par bronzu viņa svara kategorijā 55 kg pieveica ķīnieti Panu Cjaņui. 

2019. gada Eiropas cīņas čempionātā, kas notika Bukarestē, Rumānijā, viņa svara kategorijas 55 kg finālā zaudēja Irinai Gusjakai un ieguva sudraba medaļu. 2020. gadā viņa piedalījās Eiropas čempionātā svara kategorijā 55 kg, kur zviedriete Sofija Matsone viņu jau pirmajā mačā pieveica un no tālākām cīņām izslēdza. Matsone šajā čempionātā izcīnīja vienu no bronzas medaļām. 2021. gada Eiropas čempionāta astotdaļfinālā Nikolova zaudēja Baltkrievijas cīkstonei Irinai Kuračkinai, kas vēlāk kļuva par šī turnīra uzvarētāju, bet uzvarēja abās gandarījuma cīņas un ieguva bronzas medaļu.

2021. gada augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 57 kg Evelina Nikolova atkal zaudēja Irinai Kuračkinai, šoreiz pusfinālā, bet cīņā par trešo vietu pārspēja krievieti Valēriju Koblovu un ieguva bronzas medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Blagojevgradas apgabalā dzimušie
Bulgārijas cīkstoņi
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie bronzas medaļnieki cīņas sportā
Haiberas pāreja

Haiberas pāreja (, ) ir kalnu pāreja Spīngaru kalnos Pakistānas ziemeļrietumos, netālu no Afganistānas robežas. Pārejas augstākais punkts atrodas 1030 metru augstumā, to šķērso Pešāvaras—Kabulas šoseja.

Pāreja kopš senatnes ir viena no svarīgākajiem ceļiem, kas savieno Vidusāziju un Dienvidāziju. Pa to virzījušies Kīra, Maķedonijas Aleksandra un Čingishana karaspēki, tas bijis senā Zīda ceļa sastāvdaļa. Arī mūsdienās pāreja saglabā savu stratēģisko nozīmi. Pēc Afganistānas kara sākšanās, liela daļa no NATO karaspēka apgādes tika nodrošināta pa šo pāreju.

Ārējās saites 

Kalnu pārejas
Afganistānas ģeogrāfija
Pakistānas ģeogrāfija
Melnkalnes Olimpiskā komiteja

Melnkalnes Olimpiskā komiteja (melnkalniešu: Црногорски олимпијски комитет / Crnogorski olimpijski komitet) ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Melnkalni. Tā ir atbildīga par olimpisko ideālu popularizēšanu un nodrošina, ka Melnkalne tiek pārstāvēta ar sportistiem olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota 2006. gadā pēc Melnkalnes neatkarības referenduma, un Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 2007. gadā. Komitejas galvenā mītne atrodas Melnkalnes galvaspilsētā Podgoricā. Melnkalnes izmantotais SOK kods ir MNE. 

Komitejas priekšsēdētājs no 2008. gada janvāra ir Dušans Simonovičs. Komitejas locekļi ir 20 sporta federācijas, kuras ievēl Izpildpadomi, kurā ir prezidents un sešpadsmit locekļi.

Melnkalnes Olimpiskā komiteja 2019. gadā Budvas pilsētā organizēja 2019. gada Eiropas mazo valstu spēles.

Izpildkomitejas sastāvs 
Melnkalnes Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
 Prezidents: Dušans Sinomovičs;
 Viceprezidenti: Boro Mracevičs un Bojana Popoviča;
 Locekļi: Dejans Bajičs, Veselins Barovičs, Bozidars Vuksanovičs, Momirs Djurdjevačs, Branko Jovanovičs, Dragans Kopitovičs, Rajko Kosičs, Džemals Luskovičs, Vaņa Mugosa, Cvetko Pajkovičs, Radmila Petroviča, Dimitrije Rasoviča, Jovica Receviča un Dragans Samardzičs.

Biedru federācijas 
Melnkalnes nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Melnkalnē darbojas 19 vasaras sporta veidu un 1 ziemas sporta veidu olimpiskās federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Melnkalne olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Melnkalnes profils SOK mājas lapā

Sports Melnkalnē
Melnkalne olimpiskajās spēlēs
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Moldovas Olimpiskā komiteja

Moldovas Republikas Nacionālā Olimpiskā komiteja () ir nacionālā olimpiskā komiteja, kura pārstāv Moldovu un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota 1991. gadā, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 1993. gadā. 

Olimpiskās komitejas galvenā mītne atrodas Moldovas galvaspilsētā Kišiņevā. Moldovas izmantotais SOK kods ir MDA.

Moldova olimpiskās spēlēs startē kopš 1994. gada. Līdz tam, kaut gan to nebija okupējusi Padomju Savienība, tās sportisti no 1952. līdz 1988. gadam tās komandas sastāvā. Līdz šim Moldova ir startējusi 7 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1994. gada Lillehammeres spēles) un 6 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1996. gada Atlantas spēles).

Skatīt arī 
 Moldova olimpiskajās spēlēs

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Moldovas profils SOK mājas lapā

Sports Moldovā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Zenta Ozola

Zenta Ozola (dzimusi , mirusi ) bija Sarkanās armijas sanitārā instruktore un komjauniete. 1941. gada oktobrī brīvprātīgi iestājās 201. latviešu strēlnieku divīzijas 122. pulkā. No 1942. gada oktobra strādāja laikraksta "Latvijas Strēlnieks" redakcijā. Krita Otrā pasaules kara Demjanskas katlā, glābjot ievainotus karavīrus un piegādājot munīciju. Vienā dienā (1942. gada 12. augustā) no kaujas lauka izglāba 32 cilvēkus, savāca 2500 patronu un 120 granātas. Par šo varonību padomju iestādes Zentu apbalvoja ar Sarkanās Zvaigznes ordeni.

Gāja bojā 1942. gadā no šķembas. 1958. gadā pārapbedīta Rīgas Brāļu kapos.

Rīgā dzimušie
Rīgas Brāļu kapos apbedītie
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Polijas Olimpiskā komiteja

Polijas Olimpiskā komiteja (; abreviatūra: PKOl) ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Poliju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota 1919. gada 2. oktobrī un Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina arī 1919. gadā. Komitejas galvenā mītne atrodas Polijas galvaspilsētā Varšavā. Polijas izmantotais SOK kods ir POL.

Polija olimpiskajās spēlēs startē kopš 1924. gadā. Līdz šim ir piedalījusies 21 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1924. gada Parīzes spēlēs) un 23 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1924. gada Šamonī spēlēs).

Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums

Biedru federācijas 
Polijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Polijā darbojas 29 olimpiskās vasaras un 10 ziemas sporta federācijas, kā arī vairākas citu sporta veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Polija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Polijas profils SOK mājas lapā

Sports Polijā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Rumānijas Olimpiskā komiteja

Rumānijas Olimpiskā un Sporta komiteja () ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Rumāniju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota tika izveidota 1914. gadā, tajā pašā gadā to atzina Starptautiskā Olimpiskā komiteja. Komitejas galvenā mītne atrodas Polijas galvaspilsētā Bukarestē. Rumānijas izmantotais SOK kods ir ROM.

Līdz 2004. gadam tās nosaukums bija Rumānijas Olimpiskā komiteja ().

Olimpiskajās spēlēs Rumānija piedalās kopš 1900. gada. Līdz šim tā ir startējusi 21 vasaras olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1900. gada Parīzes spēlēs) un 21 ziemas olimpiskajās spēlēs (pirmoreiz 1928. gada Sanktmoricas spēlēs).

Izpildkomitejas sastāvs 
Rumānijas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
 Prezidents: Mihajs Kovaliu;
 Viceprezidenti: Oktaviāns Morariu, Kamelija Poteca, Aleksandru Dedu;
 Ģenerālsekretārs: George Boroi;
 Kasieris: Vasile Luga;
 Locekļi: Irina Deleanu, Sandu Pops, Kristinela Romanesku, Adrians Stoika, George Visans, Alina Dumitru, Doina Melinte, Georgeta Damiana, Viorika Susanu, Puiu Gaspars, Aleksandru Heleuke, Valentīna Amato Zaharija.

Biedru federācijas 
Rumānijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Rumānijā darbojas 28 vasaras sporta veidu un 4 ziemas sporta veidu olimpiskās federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Rumānija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Rumānijas profils SOK mājas lapā

Sports Rumānijā
Rumānija olimpiskajās spēlēs
Nacionālās Olimpiskās komitejas
BeST (sakaru operators)

ZAT BeST (ЗАТ «БеСТ»; darbojas ar zīmolu life:)) ir Baltkrievijas mobilo sakaru uzņēmums. Tas ir dibināts 2004. gadā. Uzņēmuma galvenais birojs atrodas Minskā.

BeST ir slēgta akciju sabiedrība. Tās 80 % kapitāldaļu pieder Turcijas pārvaldītājsabiedrībai Turkcell Holding, bet 20 % — Baltkrievijas valstij.

life:) ir trešais mobilo sakaru operators Baltkrievijā (pēc MTS un A1).
2020. gada pirmajā ceturksnī life:) mobilo sakaru pakalpojumus izmantoja 1,5 miljons abonentu.

Vēsture 
2004. gada 5. novembrī tika reģistrēta slēgta akciju sabiedrība ZAT Belaruskaja setka telekamunikacyj (ЗАТ «Беларуская сетка тэлекамунікацый»). Tā  dibinātāji bija valsts uzņēmumi: automatizācijas pētniecības uzņēmums NDI srodkau autamatyzacyi (НДІ сродкаў аўтаматызацыі; 75 % kapitāldaļu) un uzņēmums Beltelekam (Белтэлекам; 25 %). 2005. gada 24. martā tas saņēma licenci GSM standarta sakaru pakalpojumu sniegšanai, tīkls klientiem kļuva pieejams 2005. gada 21. decembrī.

2008. gada 29. jūlijā Turcijas telesakaru uzņēmuma Turkcell pārvaldītājsabiedrība Turkcell Holding parakstīja līgumu par 80 % Belaruskaja setka telekamunikacyj akciju iegādi par 600 miljoniem ASV dolāru.
2008. gada decembrī uzņēmums sāka sniegt pakalpojumus ar zīmolu life:), ko izmantoja Turkcell meitas uzņēmums Ukrainā Astelit.
2009. gada novembrī life:) pirmais valstī uzsāka 3G sakaru pakalpojumu sniegšanu.

2011. gada martā life:) pirmais Baltkrievijā sāka LTE tehnoloģijas testēšanu (4G).
2012. gada 23. maijā life:) sāka valstī unikālu lojalitātes programmu my life:), kas ļāva saņemt GSM bonusus un nozīmīgas atlaides dažādiem pasākumiem un pirkumiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 life:) vietne 

Baltkrievijas uzņēmumi
Turkcell
Mobilo sakaru operatori
Henrijs Rolinss

Henrijs Lorenss Garfīlds (dzimis 1961. gada 13. februārī), labāk pazīstams kā Henrijs Rolinss, ir daļējas Latvijas ebreju izcelsmes amerikāņu dziedātājs, dziesmu tekstu autors, mūziķis, aktieris, vadītājs, komiķis un aktīvists. Šobrīd vada iknedēļas radio šovu KCRW un ir regulārs žurnālu Rolling Stone Australia un LA Weekly rubriku autors.

Atsauces 

Grammy balvas ieguvēji
1961. gadā dzimušie
ASV latvieši
Ebreji
Ebreju kinoaktieri
Vašingtonā dzimušie
Helsinku Universitāte

Helsinku Universitāte (, , ) ir 1640. gadā dibināta universitāte Somijas galvaspilsētā Helsinkos. Senākā universitāte valstī.

Dibināta kā Abo Karaliskā akadēmija () Turku. Pēc 1828. gada Turku ugunsgrēka pārcelta uz Helsinkiem un nosaukta par Impērisko Aleksandra universitāti (). 1917. gadā ieguva mūsdienu nosaukumu.

Mācības oficiāli notiek abās Somijas valsts valodās (somu un zviedru), bet vecākos kursos bieži angliski. Mācības notiek 11 fakultātēs.

Bijušo un esošo pasniedzēju un studentu vidū minami rakstnieks Juhani Ako (Juhani Aho), folklorists Ante Ārne, politiķe Tarja Halonena, politiķis Urho Kekonens, matemātiķis Gesta Mitāgs-Leflērs (Gösta Mittag-Leffler), politiķis Juho Kusti Pāsikivi, politiķis Lauri Kristians Relanders (Lauri Kristian Relander), politiķis Olli Rēns, jurists Kārlo Juho Stolbergs (Kaarlo Juho Ståhlberg), politiķis Pērs Ēvinds Svīnhūvuds, programmētājs Līnuss Tūrvaldss, rakstnieks Mika Valtari (Mika Waltari), ķīmiķis Arturi Ilmari Virtanens, filozofs Georgs Henriks fon Vrigts (Georg Henrik von Wright).

Ārējās norādes 
 
 

Universitātes Somijā
Helsinki
Heidelbergas pils

Heidelbergas pils () ir pils drupas, kas paceļas pār Heidelbergas pilsētu un Nekāras upi Kēnigštūla pakalna ziemeļu nogāzē. Līdz 17. gadsimtam pils bija Kūrpfalcas valdnieku rezidence. 

Pils senākās struktūras celtas pirms 1214. gada. Pili 1693. gadā Augsburgas līgas karā nopostīja Luija XIV karaspēks un pēc tam tā atjaunota tikai daļēji. Pils vismaz divreiz (1537. un 1764. gadā) degusi zibens spēriena rezultātā. Pils pagrabā atrodas Heidelbergas muca - vīna muca 219 000 litru tilpumā.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Pilis Vācijā
Bādene-Virtemberga
Bunratijas pils

Bunratijas pils (, ) ir 15. gadsimta pils Īrijas rietumos, Klēras grāfistē, netālu no Šenonas upes estuāra. 

Pili, ceturto šajā vietā, ap 1425. gadu uzcēla Maknamaras dzimta. Pils vairākkārt mainīja īpašniekus, līdz 19. gadsimta beigās sagruva. Tā restaurēta 20. gadsimta piecdesmitajos gados un mūsdienās ir tūrisma objekts. Ap pili izveidots brīvdabas muzejs.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Pilis Īrijā
Ceļojums uz Zemes centru (2008. gada filma)

“Ceļojums uz Zemes centru” () ir 2008. gadā iznākusī amerikāņu režisora Ērika Breviga zinātniskās fantastikas piedzīvojumu filma, 3D adaptācija franču rakstnieka Žila Verna romānam ar tādu pašu nosaukumu. Atšķirībā no romāna darbība notiek mūsdienās.

Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un nopelnīja 242 miljonus dolāru pie 60 miljonu dolāru budžeta.

Sižets 
Dīvainais profesors vulkanologs Trevors Andersons (Brendans Freizers), kuru kolēģi izsmej par viņa ekscentriskajām teorijām, ceļo pa Islandi kopā ar savu brāļadēlu Šonu. Andersona brālis Makss, Šona tēvs, šai apvidū ir pazudis. Taču viņš atstājis par sevi atmiņu — grāmatu “Ceļojums uz Zemes centru” ar milzīgu skaitu dažādu piezīmju. Šajās piezīmēs viņi atrod kāda slavena profesora vārdu, taču atlidojuši uz Islandi, atklāj, ka profesors jau sen ir miris. Profesora meita Hanna ir dzīva, viņa skeptiski vērtē tēva sasniegumus, taču laipni piekrīt par 5000 Islandes kronām stundā pavadīt Trevoru un Šonu ekskursijā uz izdzisušu vulkānu. Pērkona negaisa dēļ aizgrūst ieeja alā, kurā viņi patvērušies, un varoņiem jāmeklē cits ceļš augšup. Alā viņi atrod ceļu uz pamestām šahtām un pēc tam uz dimantu atradnēm. Nonākuši uz nestabila pamata — maskavīta, zemei iegrūstot, viņi ieveļas pazemē. Zemes dzīlēs ceļotājiem paveras pārsteidzoša pazemes pasaule ("pasaule pasaules iekšienē"), ko apdzīvo bīstamas un dīvainas radības. Kādā kokā atrodot pazudušā Maksa mitekli un dienasgrāmatu, viņi uzzina, ka dažu stundu laikā temperatūra paaugstināsies līdz 93° C, un viņi var iet bojā. Ceļotāji nolemj meklēt ceļu augšup.

Pirmās grūtības ir pazemes pasaules temperatūras režīms. Filmas varoņiem vai nu jāpeld pāri plašai jūrai, kura mudž no plēsīgām zivīm un pleziozauriem, vai jāpaliek tur, kur valda 50° C karstums. Viņi uzbūvē plostu un dodas pāri jūrai, lai nonāktu pie “geizeru akas”, kas, ja var ticēt Maksa piezīmēm, izvedīs viņus virszemē. Ceļā draugus gaida daudz bīstamu piedzīvojumu, bet galu galā geizers tos izmet zemes virspusē caur Vezuvu Itālijā.

No pazemes valstības Šons paņem līdzi sauju dimantu un mirdzošu putnu, kas viņam palīdzēja ceļojuma laikā.

Atsauces uz citām filmām 
 Brauciens ar vagonetēm pamestajās raktuvēs ir atsauce uz filmu Indiana Džonss un likteņa templis (braucienu ar vagonetēm filmas beigās).

Turpinājumi 
 2012. gadā tika izlaists filmas turpinājums Journey 2: The Mysterious Island.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā filmas vietne

ASV zinātniskās fantastikas filmas
2008. gada filmas
Serbijas Olimpiskā komiteja

Serbijas Olimpiskā komiteja () ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Serbiju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos.

Komitejas galvenā mītne atrodas Serbijas galvaspilsētā Belgradā. Serbijas izmantotais SOK kods ir SRB.

Komitejas locekļi ir 47 sporta federācijas, kuras ievēl Izpildu padomi, kurā ir prezidents un septiņpadsmit locekļi.

Vēsture 

Serbijas Olimpiskais klubs () ir dibināts 1910. gada 23. februārī. Majots Svetomirs Dukičs tiek uzskatīts par olimpiskās kustības dibinātāju Serbijā. 1912. gadā Serbijas Olimpiskais klubs mainīja savu nosaukumu uz Serbijas olimpiskā komiteja, un tajā pašā gadā to atzina Starptautiskā Olimpiskā komiteja.

Pēc Dienvidslāvijas izveidošanas 1919. gadā Horvātijas galvaspilsētā Zagrebā tika izveidota
Dienvidslāvijas Olimpiskā komiteja (). 1927. gadā tā tika pārcelta uz Belgradu. Dienvidslāvijas Olimpisko komiteju Starptautiskā Olimpiskā komiteja atzina 1920. gadā. Pēc tam, kad Dienvidslāvijas Federatīvā Republika nomainīja savu nosaukumu uz Serbiju un Melnkalni, Olimpiskās komitejas nosaukums tika mainīts uz Serbijas un Melnkalnes Olimpisko kustību ().

Pēc Melnkalnes neatkarības referenduma 2006. gadā kļuva par neatkarīgu valsti. Līdz ar to Olimpiskā komiteja atgriezās pie sava sākotnējā nosaukuma.

Serbijas galvaspilsēta divas reizes ir sniegusi savu kandidatūru, lai organizētu vasaras olimpiskās spēles — 1992. un 1996. gadā.

Izpildkomitejas sastāvs 
Serbijas Olimpiskā komiteja šobrīd sastāv no:
 Prezidents: Božidars Maļkovičs;
 SOK loceklis: Nenads Lalovičs;
 SOK Goda loceklis: Borislavs Stankovičs;
 Sporta komisijas priekšsēdētājs: Ivans Miljkovičs;
 Locekļi: 
 10 locekļi no Olimpiskajām sporta veidu federācijām: Mirko Nišovičs, Žeļko Trajkovičs, Veselins Jevrosimovičs, Zorans Gajičs, Predrags Danilovičs, Snežana Žugiča, Nenads Petkovičs, Iva Popovičs, Milorads Krivokapičs), Vladeta Radivojeviča;
 3 locekļi, kurus izvēlējās Serbijas Olimpiskā komiteja: Žarko Zečevičs, Bogdans Obradovičs, Milica Mandičs;
 Serbijas Sporta asociācijas loceklis: Aleksandars Šoštars.

Biedru federācijas 
Serbijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Rumānijā darbojas 35 vasaras sporta veidu un 7 ziemas sporta veidu olimpiskās federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Serbija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Serbijas profils SOK mājas lapā

Sports Serbijā
Serbija olimpiskajās spēlēs
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Serbijas un Melnkalnes Olimpiskā komiteja

Serbijas un Melnkalnes Olimpiskā komiteja () bija nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāvēja Serbiju un Melnkalni olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Olimpiskā komiteja tika izveidota 2003. gada janvārī pēc Dienvidslāvija Olimpiskās komitejas nosaukuma maiņas, pēc Serbijas un Melnkalnes Konstitucionālās hartas pieņemšanas.

Serbijas un Melnkalnes Olimpiskās komiteja beidza pastāvēt 2006. gadā, pēc Melnkalnes neatkarības referenduma, kad Serbija un Melnkalne beidza pastāvēt un katra izveidoja atsevišķu valsti un savu olimpisko komiteju. Par Serbijas un Melnkalnes Olimpiskās komitejas oficiālo pēcteci kļuva Serbijas Olimpiskā komiteja.

Pēcteči 
 Melnkalnes Olimpiskā komiteja (2006 — pašlaik);
 Serbijas Olimpiskā komiteja (1910 — 1918, (2006 — pašlaik).

Skatīt arī 
 Serbija un Melnkalne olimpiskajās spēlēs

Atsauces 

Sports Serbijā un Melnkalnē
Sports Serbijā
Sports Melnkalnē
Serbija un Melnkalne olimpiskajās spēlēs
Bijušās Nacionālās Olimpiskās komitejas
S&P 500

S&P 500, saīsinājums no Standard and Poor’s 500, Amerikas Savienotajās Valstīs, ir akciju tirgus indekss, kas sastāv no 500 vietējo uzņēmumu akcijām. Daudzi investori to uzskata par labāko kopējo Amerikas akciju tirgus darbības rādītāju. Indeksā ietilpst 500 vadošie uzņēmumi un tas aptver aptuveni 80% no pieejamās tirgus kapitalizācijas. Daži no indeksa uzņēmumiem ar visaugstāko svaru ir General Electric Company, Microsoft Corporation, Citigroup Inc. un Exxon Mobil Corporation.

S&P 500 indekss tika izveidots 1957.gadā un to aprēķina, izmantojot veidojošo akciju vidējo svērto vērtību, tādēļ akcijas ar lielāku tirgus novērtējumu vairāk ietekmē kopējo indeksa vērtību. Gandrīz pusi no indeksa vērtības veido finanšu, informācijas tehnoloģiju un enerģētikas nozares akcijas.

Izvēles kritēriji 

Galvenais uzņēmumu izvēles kritērijs ir tirgus kapitalizācija, taču tiek ņemta vērā akciju likviditāte, pieauguma tempi, uzņēmuma darbības veids. Kopš 2005. gada indeksā tiek ņemts vērā akciju daudzums brīvā apgrozībā. Faktiski daudziem no 500 biržas sarakstā iekļautajiem uzņēmumiem ir ierobežota ietekme uz indeksa dinamiku. Desmit lielāko S&P 500 akciju fondu kopsvars indeksā uz 2021. gada jūnija beigām bija apmēram 26,6%. 

Kritēriji iekļaušanai indeksā S&P 500:

 Uzņēmumam ir jābūt no ASV.
 Uzņēmuma tirgus kapitalizācijai ir jābūt vismaz 11,2 miljardi ASV dolāru.
 Vismaz 50% akciju ir jābūt brīvā apgrozībā.
 Uzņēmumam jābūt publiski reģistrētam Ņujorkas fondu biržā vai NASDAQ.
 Gada tirdzniecības apgrozījuma un tirgus kapitalizācijas attiecībai jābūt ne mazākai par 0,3.
 Minimālais ikmēneša tirdzniecības apjoms – 250 000 akcijas katrā no sešiem mēnešiem pirms novērtēšanas datuma.
 Pārskatu caurredzamība.
 Indeksā netiek iekļauti: komandītsabiedrības (LP), akciju komandītsabiedrības un to investīciju trasti (MLP, PTP), ārpusbiržas biļeteņu izlaides (OTCBB), slēgtie fondi (CEF), biržā tirgotie ieguldījumu fondi (ETF), biržā tirgotās parādzīmes (ETN), investīciju trasti; mērķa akcijas (Tracking Stock); priviliģētās akcijas, paju investīciju fondi, akciju garantijas, konvertējamās obligācijas, investīciju fondi, Amerikas depozitārie sertifikāti un Amerikas depozitārās akcijas. Nekustamo īpašumu fondi var kļūt par indeksa daļu.

Ja uzņēmums vairs neatbilst norādītajām prasībām, to nekavējoties izslēdz no indeksa. Galvenais iemesls, kādēļ uzņēmumu izslēdz no indeksa, ir pārdošana vai apvienošanās.

Līdzsvarotā versija 
Kopš 2003. gada pastāv indekss S&P 500 EWI, kur visiem 500 dalībniekiem ir vienāds svars – 0,2%. Indeksu koriģē katru ceturksni.

Atsauces 

Finanses
Ekonomika
Nepabeigti raksti par finansēm
Tvøroyrar Bóltfelag

Tvøroyrar Bóltfelag, pazīstams arī kā TB, ir Fēru Salu futbola klubs no Tveroiri. Klubs ir dibināts 1892. gadā, tas ir vecākais futbola klubs Fēru salās. Pašlaik spēlē Fēru Salu čempionāta augstākajā līgā (Betrideildin). Savas mājas spēles komanda aizvada Við Stórá stadionā, kura ietilpība ir 1600 vietu.  Kluba futbolisti ir septiņas reizes kļuvuši par Fēru Salu čempioniem, pēdējo reizi 1987. gadā, kā arī piecas reizes ieguvuši Fēru Salu kausu.

Sasniegumi 
 Fēru Salu Premjerlīga (Betrideildin)
 Čempioni (7): 1943, 1949, 1951, 1976, 1977, 1980, 1987
 Vicečempioni (14): 1942, 1950, 1952, 1953, 1954, 1956, 1957, 1964, 1974, 1978, 1979, 1981, 1982, 1984
 Fēru Salu kauss
 Kausa ieguvēji (5): 1956, 1958, 1960, 1961, 1977
 Finālisti (4): 1962, 1971, 1978, 1981
 Fēru Salu 1. līga
 Kausa ieguvēji (4): 1948, 2001, 2004, 2014

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa
 Kluba profils UEFA vietnē 
 Kluba profils soccerway.com 

Fēru Salu futbola klubi
Angels Fecis

Angels Fecis (; dzimis , miršanas gads nav zināms) bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

1896. gada vasaras olimpiskās spēles 
Angels Fecis 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vieglatlētikas disciplīnās — 800 metru un 1500 metru skriešanā. 

800 metru skrējienā viņš startēja otrajā priekšskrējienā. Viņa rezultāts nebija starp diviem labākajiem, tādēļ fināla kārtai viņš nekvalificējās. Viņa 1500 metru skrējiena rezultāts arī precīzi nav zināms, bet tas ir bijis lielāks par 4 minūtēm un 30 sekundēm. Fecis šajā distancē ir ieņēmis 5. vietu.

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Angels Fecis (SOK profils) 
 Angels Fecis (Sports Reference profils) 

1878. gadā dzimušie
Grieķijas vieglatlēti
Grieķijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Vieglatlēti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Dimitrijs Tombrofs

Dimitrijs Tombrofs () bija grieķu vieglatlēts, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

1896. gada vasaras olimpiskās spēles 
Dimitrijs Tombrofs 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs startēja divās vieglatlētikas disciplīnās — 800 metru un 1500 metru skriešanā. 

800 metru skrējienā viņš startēja otrajā priekšskrējienā. Viņa rezultāts nebija starp diviem labākajiem, tādēļ fināla kārtai viņš nekvalificējās. 1500 metru skrējiena rezultāts arī precīzi nav zināms, taču viņš varētu būt finišējis kā viens no pēdējiem sportistiem.

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Dimitrijs Tombrofs (SOK profils) 
 Dimitrijs Tombrofs (Sports Reference profils) 

1878. gadā dzimušie
Grieķijas vieglatlēti
Grieķijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Vieglatlēti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Izmiras ilā dzimušie
Mediolanum Forum

Mediolanum Forum ir 1990. gadā atklāta daudzfunkcionālā arēna Itālijas ziemeļos, Lombardijā, Asadžo pilsētā uz dienvidrietumiem no Milānas (faktiski līdzās lielpilsētai). Galvenokārt izmantota basketbolam, hokejam, tenisam un koncertiem. Pašreizējais arēnas nosaukums ir no 2009. gada, kad tā tika nosaukta ģenerālsponsora, finanšu kompānijas Mediolanum, vārdā. Šeit bāzējas basketbola komanda Milānas "Olimpia".

Ārējās saites 
 
 

Daudzfunkcionālās halles Itālijā
1998. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1998. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši brīvajā sacentās no 8. līdz 11. septembrim Teherānā (Irāna), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 27. līdz 30. augustam Jēvlē (Zviedrija), sievietes brīvajā cīņā no 8. līdz 10. oktobrim Poznaņā (Polija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Komandu vērtējums 
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 10 punktus, 2. vietu — 9 punktus, 3.—4. vietu — 8 punktus, 5.—6. vietu — 6 punktus, 7. vietu — 4 punktus, 8. vietu — 3 punktus, 9. vietu — 2 punktus un 10. vietu — 1 punktus.

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces 
 UWW Database

1998
1998. gads sportā
Sports Irānā
Sports Zviedrijā
Sports Polijā
Slovākijas Olimpiskā komiteja

Slovākijas Olimpiskā un sporta komiteja () ir nacionālā olimpiskā komiteja, kas pārstāv Slovākiju un tās sportistus olimpiskajās spēlēs un citos starptautiskajos sporta pasākumos. Komitejas galvenā mītne atrodas Slovākijas galvaspilsētā Bratislavā. Slovākijas izmantotais SOK kods ir SVK. 

Slovākija kā neatkarīga valstts olimpiskajās spēlēs startē kopš 1992. gada, līdz tam tā bija Čehoslovākijas komandas daļa.

Vēsture 

Slovākijas Olimpiskā komiteja tika dibināta 1992. gada 19. decembrim, bet Starptautiskā Olimpiskā komiteja to atzina 1993. gada 20. janvārī. Olimpiskā komiteja tika izveidota pēc Čehoslovākijas Olimpiskās komitejas (ČSOV), kad tā tika likvidēta 1993. gada 27. martā. 2018. gada decembrī Olimpiskā komiteja mainīja savu nosaukumu uz Slovākijas Olimpiskā un Sporta komiteja.

Izpildkomitejas sastāvs 
Slovākijas Olimpiskā un Sporta komiteja šobrīd sastāv no:
Prezidents: Antons Sīkels;
Viceprezidenti: Peters Korčoks, Zdenko Križs, Jozefs Genci;
 Locekļi: Monika Šiškova, Jozefs Jurašeks, Matejs Tots, Daniels Liška, Roberts Petriska, Marians Vanderka, Ļubors Halanda, Danka Bartekova.

Olimpiskās komitejas prezidenu uzskaitījums

Biedru federācijas 
Slovākijas nacionālās federācijas ir organizācijas, kas koordinē visus viņu individuālo sporta veidu aspektus. Viņi ir atbildīgi par apmācību, sacensībām un sava sporta veida attīstību. Pašlaik Slovākijā darbojas 30 olimpiskās vasaras un 6 ziemas sporta federācijas, kā arī vairākas citu sporta veidu federācijas.

Olimpisko sporta veidu federācijas

Skatīt arī 
 Slovākija olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Slovākijas profils SOK mājas lapā

Sports Slovākijā
Olimpiskā komiteja
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Maršala Juzefa Pilsudska iela (Ščecina)

Maršala Juzefa Pilsudska iela ir Ščecinas iela, Centru administratīvajā rajonā, Centra apkaimē. Pilsudska iela sākas krustojumā ar Šarih Šereguv laukumu un beidzas krustojumā ar Matejko ielu. Ielas kopējais garums ir 910 metri. Pilsudska iela ir divvirziena iela, pa to var braukt virzienā no Šarih Šereguv laukuma uz Matejko ielu.

Ielas raksturojums 
Pilsudska iela ir 910 metrus gara asfaltēta iela Ščecinas centrā. Tā sākas krustojumā ar Šarih Šereguv laukumu un iet austrumu virzienā. Pilsudska ielai ir savienojumi ar Polijas armijas un Pjastu avēnijām, Lielpolijas, 5. jūlijā ielām (Šarih Šereguv laukums), Montekasīno un Mazūrijas ielu (Atdzimšanas laukums), Jāņa Pāvila II avēniju, Ludomila Rajska, Silēzijas ielu (Grunvaldes laukums) un Atbrīvošanas avēniju (Rodla laukums). Pilsudska iela beidzas krustojumā ar Jana Matejko ielu.

Ielu savienojumi 
 Šarih Šereguv laukums
 Polijas armijas avēnija
 Pjastu avēnija
 Lielpolijas iela
 5. jūlijā iela
 Atdzimšanas laukums
 Montekasīno iela
 Mazūrijas iela
 Grunvaldes laukums
 Pāvesta Jāņa Pāvila II avēnija
 Ludomila Rajska iela
 Silēzijas iela
 Rodla laukums
 Atbrīvošanas avēnija
 Jana Matejko iela (T veida krustojums)

Attēlu galerija

Atsauces 

Ielas Ščecinā pēc alfabēta
Ielas Ščecinas centrā