joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Radzivila hronika

Radzivila hronika () jeb tā sauktā Kēnigsbergas hronika ir apmēram 13. gadsimta sākumā baznīcslāvu valodā uzrakstīts vairāku senāku Kijevas Krievzemes hroniku apkopojums ar 617 miniatūrām. Tas ir vecākais senkrievu hroniku apkopojums, kurā ietilpst Pagājušo gadu vēsture un sekojošie notikumi līdz 1206. gadam. 15. gadsimtā pārrakstītais rokraksts pirmo reizi iespiests 1767. gadā.

Tapšana un atrašana 
Hronika uzrakstīta 13. gadsimtā, to 15. gadsimtā pārrakstījis kāds Lietuvas dižkunigaitijas mūks, domājams, Navahrudakas vai Smoļenskas apkārtnē. Staņislavs Zenovevičs hronikas norakstu uzdāvināja Viļņas vaivadam Janušam Radzivilam (1612—1655), pēc kura nāves to ieguva viņa brālēns Boguslavs Radzivils (1620—1669). 1671. gadā rokrakstu uzdāvināja Kēnigsbergas bibliotēkai. Septiņgadu kara laikā Krievijas impērijas karaspēks uz laiku ieņēma Kēnigsbergu un nolaupīja rokrakstu, kurš kopš 1758. gada glabājas Pēterburgā, Krievijas Zinātņu akadēmijas bibliotēkā.

Saturs 

Radzivila hronika patiesībā ir trīs senāku hroniku norakstu apkopojums:
 Pagājušo gadu vēsture (baznīcslāvu: Повѣсть времяньныхъ лѣтъ) jeb Nestora hronika — senkrievu hronika par notikumiem Krievzemē un apkārtējās valstīs no 852. līdz 1110. gadam;
 Hronika par Kijevas lielkņaza troni karojošajiem Rurika dinastijas kņaziem no 1110. līdz 1206. gadam, kas saturēja Vladimiras lielkņaza Vsevoloda Jurjeviča "Lielās Ligzdas" (valdīja 1176. — 1212. gadā) slavinājumu.

Maskavas Garīgajā akadēmijā glabājās rokraksts, kurā Radzivila hronikas tekstam bija pievienots apraksts par tālākajiem notikumiem līdz 1419. gadam.

Modernie izdevumi 
 Радзивилловская, или Кенигсбергская, летопись. — СПб., 1902. I. Фотомеханическое воспроизведение рукописи. II. Статьи о тексте и миниатюрах рукописи.
 Радзивилловская летопись // ПСРЛ. — 1989. т. 38.
 Радзивиловская летопись: Текст. Исследование. Описание миниатюр / Отв. ред. М. В. Кукушкина. СПб.: Глагол; М.: Искусство, 1994. Кн. 1-2.

Atsauces

Ārējās saites
 Летопись Радзивиловская 
 Радзивилловская летопись 
 Радзивилловская летопись. Текст рукописи  

Hronikas
Krievijas vēsture
Ukrainas vēsture
Baltkrievijas vēsture
Senkrievu literatūra
Vilhelms Reihs

Vilhelms Reihs (); dzimis , miris ) bija Ukrainā dzimis austriešu/amerikāņu psihoanalītiķis.

Viens pirmajiem, kuri centās apvienot freidismu un marksismu. Attīstīja seksuālās revolūcijas jēdzienu, kas ieguva īpašu aktuālitāti rietumos 20. gadsimta sešdesmitajos gados un jauno kreiso uzskatos. Attīstīja vairākas idejas, kuras ir aktuālas mūsdienās - seksuālā izglītība visiem, abortu legalizācija, šķiršanās liberalizācija, laulības fakta nebūtiska ietekme uz mūsdienu ģimeni.

Vairāku ietekmīgu darbu autors. Par 1933. gada darbu "Fašisma masu psiholoģija" (Die Massenpsychologie des Faschismus) tika izslēgts no Vācijas Komunistiskās partijas. Nacistu laikā grāmata tika aizliegta un dedzināta publiskās akcijās. 1956. gadā pēc tiesas lēmuma šī grāmata tika sadedzināta arī ASV.

Dzimis 1897. gadā Dobrjaniču ciemā Austroungārijā, tagad Ukrainā, disfunkcionālā ģimenē. Ģimnāzijā mācījās Čerņivcos. Pirmā pasaules kara laikā cīnījās Austroungārijas armijā Itālijā. Pēc kara studēja Vīnes Universitātē, kur iepazinās ar Freidu. 1922. gadā sāka strādāt Freida klīnikā.

1930. gadā pārcēlās uz Berlīni. Pamatojoties uz ideju par fiziskā ķermeņa saistību ar garu, šeit attīstīja t.s. vegetoterapiju. No 1934. līdz 1939. gadam dzīvoja Oslo, kur attīstīja teoriju par t.s. bioniem, kas esot dzīvības rašanās pamatā. 1939. gadā pārcēlās uz ASV, apmezdamies Menas štatā. Apgalvoja, ka esot atklājis orgonu - dzīvības spēka enerģiju un konstruēja ierīces tā izmantošanai. Apgalvoja, ka radījis mākoņu regulēšanas ierīces (cloudbuster), un, ka pasaulei uzbrūk NLO. Miris ASV cietumā, kur bija ieslodzījumā par necieņu pret tiesu.

Ārējās saites 
 Vilhelma Reiha fonds 
 Vilhelms Reihs vietnē LSR-Projekt 
 Vilhelms Reihs: cilvēks, kurš izgudroja brīvo mīlestību (raksts avīzē The Guardian) 
 Par Vilhelmu Reihu vietnē SKEPTIC 

Psihoanalīze
Vācu valodā rakstošie
Sauka

Sauka (agrāk Vecsauka) ir ciems Jēkabpils novada Saukas pagastā. Izvietojies pagasta austrumos, Saukas ezera krastā, valsts vietējo autoceļu (V792) Lone—Sauka, (820) Viesīte—Deši—Cīruļi (Rite) krustojumā. Ciems iekļaujas kultūrvēsturiskajā Sēlijas novadā un Saukas dabas parka teritorijā.

Ciema plānojumā austrumos atrodas ražošanas un saimnieciskās apbūves teritorija, kurā iekļaujas bijušās Saukas arodvidusskolas ēkas, centrā ir daudzdzīvokļu dzīvojamo māju apbūve, rietumos izvietojusies individuālās apbūves teritorija. Dienviddaļā ir sabiedrisko iestāžu apbūve, kurā ir veikals. Bibliotēka atrodas ciema ziemeļos.

Saukā atrodas Saukas evaņģēliski luteriskā baznīca un Latvijas fotogrāfijas pamatlicēja Mārtiņa Buclera muzejs.

Ciema austrumu pusē izvietojies Saukas dzirnavu dīķis, kurā ietek un vēlāk iztek Klauce, kas ciema ziemeļos ietek Saukas ezerā. No Klauces, pēc tās iztekas no dīķa attek labajā pusē grāvis, kas plūst ciema dienvidos uz rietumu pusi.

Ciema dienvidos ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis — Plūmju viduslaiku kapsēta (valsts aizs. nr. 897).
Saukā atrodas vairāki kultūrvēsturiski pieminekļi — Saukas mācītājmuiža, piemineklis stomatologam rofesoram Paulam Daugem, piemiņas akmens fotogrāfijas Latvijā pamatlicējam Mārtiņam Bucleram, komponista, profesora Arvīda Žilinska dzimtās mājas "Lejas Arendzāni" un Smiltaines kapi, kas atrodas uz dienvidaustrumiem no ciema. Vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi ir Saukas pagastnams un Saukas luterāņu baznīca, bet vēstures piemineklis — piemiņas plāksne Saukas draudzes locekļiem baznīcā.

Vēsture 
Ciems izveidojies ap Vecsaukas un Jaunsaukas muižām, bijis samērā biezi apdzīvots, taču lielākoties iedzīvotāji dzīvoja viensētās vai to grupās. Agrārās reformas rezultātā bijušās Vecsaukas muižas centrā iekārtoja lauksaimniecības skolu, kas vēlāk mainīja nosaukumu, kļūdama par 9. Lauku profesionāli tehnisko skolu, vēlāk Saukas arodvidusskolu, kas mūsdienās ir slēgta. Pašreizējā apbūve izveidota Latvijas PSR laikā, kā padomju saimniecības "Lone" ciemats, kad 1970. un 1980. gados valsts politikas rezultātā tika likvidētas viensētas, celtniecību atļaujot tikai ciemos. Šajā laikā Sauka kļuva par nozīmīgu centru, ko ietekmēja esošā skola. Latvijai atgūstot neatkarību, apdzīvojuma struktūra Saukā saglabājās.

Saukas arodvidusskola celta no 1936.gada līdz 1939.gadam.

Atklājis Valsts Prezidents Kārlis Ulmanis 1939.gadā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Saukas pagasta teritorijas plānojums 2008-2020 www.viesite.lv

Jēkabpils novada ciemi
Saukas dabas parks
Pilāti (Sēļu pagasts)

Pilāti ir ciems Valmieras novada Sēļu pagastā. Izvietojusies pagasta ziemeļdaļā pie autoceļa P21 8 km no pagasta centra Sēļiem,  no novada centra Valmieras un  no Rīgas. Padomju gados Pilāti veidojās kā kolhoza «Ļeņina ceļš» ciemats līdz tā apvienošanai ar kolhozu «Ziemeļi».

Atsauces
IndyCar Series

IndyCar Series (kopš 2019. gada oficiāli saukta NTT IndyCar Series) ir ASV augstākā atklāto riteņu sporta automašīnu sacīkšu klase. Čempionātu kā CART sacensību seriāla konkurentu 1996. gadā dibināja Indianapolis Motor Speedway īpašnieks Tonijs Džordžs. 2008. gadā IndyCar Series apvienojās ar Champ Car (bijušo CART čempionātu).

No 1996. līdz 2002. gadam čempionāta nosaukums bija Indy Racing League.

Ik gadu IndyCar Series čempionātā tiek rīkota Indianapolis 500 sacīkstes.

Sezonas 

Autosports ASV
Jao

Jao var būt:
 Jao — tauta Ķīnā un Vjetnamā
 Jao Mins — ķīniešu basketbolists
Dūņupe (Dienvidsusējas pieteka)

Dūņupe, saukta arī Douņupe, Douņupīte vai Dūņupīte, ir Dienvidsusējas labā krasta pieteka.

Iztek no Saukas ezera rietumu gala. Tās gultne ir iztaisnota un salīdzinoši straujās upes tecējums atgādina lielu grāvi.
Šķērso 5,5 km Saukas pagastā, tālāk plūst pa Neretas pagasta teritoriju, kur ietek pie Lejas Kupšanu mājām Dienvidsusējā. Visā upes garumā tā tiek regulēta (1931-1934), izņemot pašu tās lejteci. Upe galvenokārt plūst pa plašiem pļavu un purvu masīviem. Krasti aizauguši ar blīvām parastās niedres audzēm, kalmi, ežgalvītēm, purva purenēm, lielajām nātrēm, parastajām vīgriezēm, meža meldriem parasto miežubrāli. Daļa upes teritorijas iekļaujas Saukas dabas parkā.

Lielākās pietekas 
 Skosupīte,  
 Vecupīte (3 km).

Lielākās apdzīvotās vietas krastos 
 Lone

Atsauces

Ārējās saites 
 Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv

Aizkraukles novada upes
Jēkabpils novada upes
Saukas pagasts
Neretas pagasts
Saukas dabas parks
Dienvidsusējas pietekas
Bruģupīte

Bruģupīte ir upe Jēkabpils novada Elkšņu un Saukas pagastā. Atrodas Saukas dabas parka teritorijā.

Sākas mežā Elkšņu pagasta ziemeļrietumos pie Saukas pagasta robežas, uzņemot ūdeņus no apkārt esošiem strautiem un mitrājiem. Šķērso Saukas pagasta robežu un ietek Saukas ezerā tā ziemeļaustrumu pusē. Upi šķērso valsts autoceļš V820 (Viesīte–Deši–Sauka–Rite).

Lielākās apdzīvotās vietas krastos 
 Sauka

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Saukas pagasts
Elkšņu pagasts
Saukas dabas parks
Viesītes novada upes
Klauce (upe)

Klauce (arī Grabažānu upe augštecē arī Raktupīte) ir ūdenstece — upe Jēkabpils novadā.

Iztek no Sūpes purva Sūpes ezera Viesītes pagastā kā Raktupīte. Tai pietek strauti, kas uzņēmuši ūdeņus no mitrājiem, kļūstot par Klauci. Šķērso Elkšņu pagastu, kur plūst rietumu virzienā šķērsojot cauri Mazo Klauces ezeru, Lielo Klauces ezeru un Bukūzi.  Tālāk tek uz dienvidrietumiem, šķērsojot Saukas pagasta robežu, no kuras līdz ietekai — Saukas ezeram  plūst 3,4 km, pirms tās tekot cauri Saukas dzirnavu dīķim. Daļa upes teritorijas iekļaujas Saukas dabas parkā. Vidēji lēni tekoša upe, ar krūmu un koku joslu tās krastos. Dominē
baltalksnis, melnalksnis, parastais osis, kārkli. Upes krastos sastopama niedres, kalme, ežgalvīte, purva skalbe, abinieku paķērse, purva purene, lielā nātre, parastā vīgrieze, meža meldri, sīkziedu sprigane. Peldlapu joslā dominē dzeltenā lēpe.

Lielākās apdzīvotās vietas krastos 
 Klauce,
 Sauka.

Atsauces

Ārējās saites 
 Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv

Jēkabpils novada upes
Viesītes novada upes
Saukas pagasts
Elkšņu pagasts
Viesītes pagasts
Saukas dabas parks
Lielupes baseina upes
Georgs Apinis

Johans Georgs Apinis ( — ) bija latviešu ārsts un sabiedriskais darbinieks. Valmieras pilsētas ārsts un Valmieras pilsētas galva.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1859. gada 16. (4.) jūnijā Rencēnu pagasta zemnieka Jāņa Apiņa un viņa sievas Annas ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā (1872—1877) un Tērbatas guberņas ģimnāzijā. Studēja Tērbatas universitātes medicīnas fakultātē (1878—1885), pēc kuras beigšanas no 1886. gada strādāja par ārstu Valmierā. 1892. gada viņu iecēla par Valmieras pilsētas ārstu.

Kad 1906. gadā notikušajās pilsētas domes vēlēšanās pārsvaru guva latvieši (no 24 domniekiem 18 bija latvieši, 5 vācieši un viens krievs), viņu ievēlēja par Valmieras pilsētas galvu. Pēc Apiņa ierosmes līdz 1908. gadam uzbūvēja Valmieras sieviešu ģimnāzijas (tagadējās Valmieras pamatskolas) ēku, tās celtniecībā viņš ieguldīja lielu daļu personisko līdzekļu.

1913. gadā G. Apinis un septiņi citi "Septiņu vecpuišu biedrības" locekļi nopirka pilsētas vidū esošo "Lilijas dārzu", ko pārdēvēja par Vecpuišu parku un tajā uzcēla paviljonu (1914). Atbalstīja latviešu strēlnieku pulku veidošanu. Pirmā pasaules kara laikā paviljona zālē izveidoja lazareti. Bija viens no Latvju neatkarības apvienības dibinātājiem Rīgas sabiedrisko organizāciju pārstāvju sapulces laikā 1917. gada 3. aprīlī.

1915. gadā kopā ar Emīlu Krūzemani iegādājies zemi no baznīcas, uz kuras paredzēts celt skolu. Skolas pamatakmens ielikts 1938. gada 22. oktobrī, bet skolas iesvētīšana notiek 1939. gada 17. decembrī, kad tiek vēlēts, lai jauniešu sirdīs iedegtos skolas karogā rakstītā devīze: "Asu prātu, skaidru sirdi, darbā augsim Latvijai!" Tā iesvētīta Valmieras komercskola, tagad Valmieras 5. vidusskola.

Miris 1920. gada 19. maijā Rīgā, apglabāts Valmierā. Vēlāk viņa izveidoto Vecpuišu parku pārdēvēja par Kultūras parku, Komjauniešu parku un Vidus parku. Georga Apiņa vārdā ir nosaukta iela Valmierā.

Atsauces 
      
 

1859. gadā dzimušie
1920. gadā mirušie
Valmieras novadā dzimušie
Latvijas Neatkarības partijas politiķi
Latvijas mediķi
Valmieras pašvaldības vadītāji
Tartu Universitātes absolventi
Saukas dzirnavezers

Saukas dzirnavezers jeb Saukas dzirnavu dīķis ir mākslīga uzstādināta ūdenstilpe (dīķis) Jēkabpils novada Saukas pagasta Saukā.

Iekļauts Saukas dabas parkā. Atrodas uz Klauces upes, dienvidaustrumos no ciema. Ezera gultne mālaina un dūņaina, slāņa biezums līdz 1,5 metriem. Krasti lēzeni un slīpi. Mākslīgs, uzstādināts uzpludinājums ar zemes aizsprostu un slūžām, kas ir avārijas stāvoklī . Konstatētas 5 zivju sugas — līdaka, asaris, rauda, plicis, līnis.

Makrofīti 
Krastos dominē upes kosa, kalme, platlapu vilkvālīte, vietām ezera meldrs, trejlapu puplaksis, platlapu cemere. Peldaugu joslā redzama dzeltenā lēpe, vietām baltā ūdensroze. Iegrimušo augu joslā dominē iegrimusī raglape, vārpainā daudzlape, spožā glīvene.

Atsauce

Ārējās saites 
 Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv

Jēkabpils novada ezeri
Saukas pagasts
Saukas dabas parks
Viesītes novada ezeri
Andrejs Inkulis

Andrejs Inkulis (dzimis 1941.) bija Rīgas pilsētas Tautas deputātu padomes izpildkomitejas priekšsēdētājs laikā no 1990. līdz 1992. gadam, pēc tam Jūrmalas Domes vadītājs no 1994. līdz 1997. gadam, ievēlēts no Jūrmalas vēlēšanu saraksta "Labklājība". 

1996. gadā A. Inkuli apstiprināja par Rīgas ostas pārvaldnieku. Pēc aiziešanas no darba pašvaldībās A. Inkulis bija padomes priekšsēdētājs Igaunijas uzņēmumam "Fenniger" piederošajā nekustamo īpašumu kompānijā AS "Eldikrija".

Darbošanās pašvaldībās un uzņēmējdarbībā 
A. Inkuļa vadības laikā Rīgas pilsētā norisinājās pāreja no sociālistiskās plānošanas uz tirgus ekonomiku, uzsākta pilsētas uzņēmumu privatizācija, veikta pilsētas īpašumu apzināšana. Inkulis bija viens no cilvēkiem, kuri 1994. gada oktobrī parakstīja vēstuli toreizējam Valsts prezidentam Guntim Ulmanim un premjeram Mārim Gailim, lūdzot mainīt drošības līdzekli aizdomas par izspiešanu apcietinātajam Ivanam Haritonovam. 1995. gadā Inkulis parakstīja lūguma vēstuli Latvijas Pilsonības un imigrācijas dienestam pagarināt uzturēšanās atļauju uzņēmējam Viktoram Tobengauzam, kura vadītā firma "Kings Motor Oils ASV" bija apsūdzēta par krāpšanu lielos apmēros. Rīgas tiesu apgabala prokuratūra 1999. gadā Inkulim uzrādīja apsūdzību par mantas piesavināšanos lielos apmēros, parakstot Jūrmalas Domes galvojumu i/u "Dita" īpašniekam Andrim Tiltniekam, lai tas no "Parex bankas" varētu saņemt 150 000 latu lielu kredītu, tomēr 2000.gadā Jūrmalas pilsētas tiesa Inkuli attaisnoja nozieguma sastāva trūkuma dēļ.

Inkuļa vadītā "Eldikrija" būvēja darījumu un dzīvojamo ēku "Centra nams" Republikas laukumā 3 Rīgā. Viņa vadītā sabiedrība un Igaunijas pilsoņa P. Tominga vadītā "NCC Konstrukcija" realizēja arī celtniecības darbus Maskavas ielā Rīgā. 2008. gada martā Korupcijas novēršanas un apkarošanas biroja darbinieki aizturēja A. Inkuli viņa vadītā uzņēmuma telpās.  

Par kukuļa došanu pēc krimināllikuma 323. panta 1. daļas apsūdzētajam Tomingam, kā arī Inkulim prokurors Leja tiesas debatēs bija lūdzis piemērot naudassodu 120 minimālo mēnešalgu (21 600 latu) apmērā. Viņi abi savu vainu atzina un palīdzēja izmeklēšanā, kas, pēc prokurora domām, mīkstina šo apsūdzēto atbildību. Apsūdzētā Inkuļa aizstāvis advokāts Uģis Grūbe lūdza savus aizstāvamos atbrīvot no kriminālatbildības, norādot, ka no šiem apsūdzētajiem kukulis esot ticis izspiests, tāpēc viņiem faktiski nav bijušas citas iespējas, kā samaksāt prasītās naudas summas.

Piezīmes un atsauces 

1941. gadā dzimušie
Rīgas pašvaldības vadītāji
Jūrmalas pašvaldības vadītāji
Lielais Klauces ezers

Lielais Klauces ezers, arī Klauces ezers, Klauces I ezers, ir ezers Jēkabpils novada Elkšņu pagasta ziemeļu daļā, uz dienvidrietumiem no Klauces ciema. Otrs lielākais un dziļākais Saukas dabas parka ezers.

Iekļauts Saukas dabas parkā. Subglaciālās iegultnes ezers, ar rietumu austrumu virzienā izstieptu ezerdobi. Caurteces ezers, atrodas uz Klauces upes. Dibena gultne dūņaina, ūdens brūns, tā caurredzamība 0,8 metri. Krasti stāvi, vietām slīpi, abos galos zemi. Konstatētas 7 zivju sugas:  līdaka, asaris, rauda, plaudis, zutis, vēdzele, līnis. Ezera krastos atrodas pļavas, ganības, krūmu, mežu josla un vairākas dzīvojamās mājas. Koku joslā dominē melnalksnis un baltalksnis.

Makrofīti 
Retas un aizsargājamas augu sugas nav konstatētas. Masveida aļģu savairošanās nav novērota. Gar krastiem atrodas līdz 20 metriem plata helofītu josla, kurā dominē niedres, kalme, slaidais grīslis, citas augu sugas — upes kosa, platlapu cemere, bebrukārkliņš, ežgalvītes, purva skalbe, abinieku paķērsa, garlapu gundega un salīdzinoši reti sastopamais ezera meldrs.

Peldlapu joslā dominē dzeltenā lēpe, peldošā glīvene, retāk baltā ūdensroze. Iegrimušo augu joslā dominē pūslenes, apaļlapu ūdensgundega, iegrimusī raglape, vārpainā daudzlape.

Ezers ir atbilstošs Eiropas savienības aizsargājamam biotopam "Eitrofi ezeri ar iegrimušo
ūdensaugu un peldaugu augāju".

Atsauce

Ārējās saites 
 Saukas dabas parka aizsardzības plāns  www.daba.gov.lv

Jēkabpils novada ezeri
Viesītes novada ezeri
Elkšņu pagasts
Saukas dabas parks
Pernu

Pernu (; ) ir otra garākā Igaunijas upe un tā tek virzienā no ziemeļaustrumiem uz dienvidrietumiem, šķērsojot Jerves un Pērnavas apriņķi. Tās garums ir 144,5 km. Pernu iztek no Allikjerva (Rosnas-Alliku ezera; ) Pandiveres augstienē 78 m vjl., tek cauri Vidusigaunijas morēnu līdzenumam, tai skaitā Somā nacionālajam parkam un ietek Pērnavas līcī. Pie ietekas līcī atrodas lielākā pilsēta Pernu upes tecējumā — Pērnava.

Upes apraksts 
Pernu upes vidējā gada caurtece ir 50–65 m³/s. Upes labais krasts pārsvarā lēzens, kreiso krastu vietām veido smilšakmens stāvkrasts.

Augštecē Pernu kā neliels strauts iztek no Rosnas-Alliku ezera. Jerves apriņķī Pernu plūst caur lauksaimnieciski augstvērtīgām aramzemēm. Paides pilsētas tuvumā ainavu strauji nomaina mežu masīvi. Tiri pilsētas apvidū Pernu uzņem kreisā krasta pietekas Esnu, Prandi un Vodju un iegūst vidēji lielas upes apmērus. Pernu upe plūst caur mitro mežu masīviem, īpaši izteikts šo aplūstošo teritoriju raksturs novērojams Hallistes un Raudnas pieteku rajonā. Šeit Pernu tek caur Somā Nacionālo parku.

Lejtecē, sākot no Reiju ieteces, upe ir aptuveni 8 metrus dziļa un 9 km garumā ir kuģojama.

Pernu upē sastopams ap 30 zivju sugu: upes nēģi, varavīksnes foreles, sīgas, līdakas, zuši, raudas, plauži, vēdzeles, asari u.c.

Upes tecējums tiek izmantots hidroenerģētikā: Sindi tekstilfabrikas hidroelektrostacija (1904—1963) ar ražošanas jaunu 560 kW, kā arī Sereveres () hidroelektrostacija (1927—1941) ar ražošanas jaudu 44 kW).

Viduslaikos Pernu upei bija atšķirīgs no mūsdienām vārds — Emajēksa vai Embeke (Emajõeks, Embeke).

Pietekas 
Augštecē Pernu upes baseinu veido Pandiveres augstienes pietekas, apjomīgu pienesumu upes ūdeņiem veido Sakalas augstienes pietekas. Lejastecē Pernu upe pārsvarā uzņem pavasara lietus un palu ūdeņus.

Apdzīvotas vietas 
 Pērnava
Sindi
 Tiri
 Paide

Atsauces

Ārējās saites 

Igaunijas upes
Jervas apriņķis
Pērnavas apriņķis
Sesijas

"Sesijas" () ir 2012. gada ASV neatkarīgā kino mākslas filma, traģikomēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Bens Levins. Filmas pirmizrāde norisinājās 2012. gada janvārī Sandensas kinofestivālā, kur tā saņēma dažas balvas. Filma ir žurnālista Marka O'Braiena esejas ekranizācija, kas ir sarakstīta balstoties uz patiesiem notikumiem. Galvenajās lomās Džons Houks un Helēna Hanta.

Filma ieguva vairāku kinokritiķu pozitīvās atsauksmes. Helēna Hanta par lomu šajā filmā tika izvirzīta nominācijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā" 85. Kinoakadēmijas balvai.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
ASV filmas
ASV erotiskās filmas
Reiju

Reiju (, ) ir upe Igaunijas dienvidrietumos, Pērnavas apriņķī, Pernu upes kreisā krasta pieteka. Reiju iztek no Sokas ezera Latvijā, veido sateci ar Pernu 9,1 km attālumā no Pernu ietekas Pērnavas līcī.

Reiju upē sastopams vairākas zivju sugas: laši, strauta foreles, taimiņi, līdakas, raudas.

Pietekas 
Reiju ir vairākas nelielas labā krasta pietekas, lielākās no tām: Lehkma un Vaskjegi. 55,4 km garā kreisā krasta pieteka Ura () caur Ūlu kanālu () novadīta tieši Pērnavas līcī un Reiju nesasniedz.

Apdzīvotas vietas 
 Pērnava

Atsauces 

Igaunijas upes
Latvijas upes
Pernu pietekas
Godināmais

Godināmais ir Romas katoļu baznīcas kādas mirušas personas godināšanas veids, ko piemēro tām personām, kurām Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācija Vatikānā apstiprinājusi personas tikumu varonību beatifikācijas procesā un Romas pāvests par to ir izdevis speciālu dekrētu. Tas ir beatifikācijas otrais posms.

Uzsākot beatifikāciijas procesu kādai mirušai personai, sākumā   Kanonizācijas lietu kongregācija sākotnēji pārliecinās par kandidāta dzīves un tikumu izcilību, kā arī sarakstīto darbu atbilstību katoliskās Baznīcas mācībai, izpētot no bīskapijas saņemto dokumentu arhīvu (Copia Publica) par konkrēto personu. Atbilstot iepriekšminētajam nepieciešamajām prasībām, kongregācija izdod speciālu dekrētu par beatifikācijas procesa uzsākšanu, ar ko ir sasniegts beatifikācijas pirmais posms un kandidāts ir godinājams par Dieva kalpu. Lai kandidātam varētu piedēvēt epitetu Godināmais, jāsasniedz beatifikācijas otrais posms, kas notiek pēc noteiktas procedūras.

Procedūra 
Pēc Svētā Krēsla  Kanonizācijas lietu kongregācijas izdotā dekrēta par personas beatifikācijas uzsākšanu kongregācija atsāk dokumentu arhīva (Copia Publica) izpēti un dokumenta "Nostāja par dzīvi, tikumiem un svētuma reputāciju" (Positio super vita, virtutibus et fama sanctitatis)izveidošana. Šī dokumenta izveidei un rediģēšanai tiek nozīmētas konkrētas personas par atbildīgo, postulatoru un vicepostulatoru. Pēc dokumenta sagatavošanas, izpētes komisijas teologiem nobalsojot par kandidātu tikumu varonību un pieņemot lēmumu, tas tālāk tiek nodots Kanonizācijas lietu kongregācijas kardinālu komisijai, kura apstiprina šo dokumentu un nodod tālāk Romas pāvestam. Pāvests izsludina dekrētu, kurš oficiāli apliecina personas uz beatifikāciju tikumu varonību (Decretum super heroicitate virtutum). Šajā momentā tiek sasniegts beatifikācijas otrais posms un beatificējamajai personai var lietot godināšanu Godināmais. Tikumu varonības atzīšana norāda uz Baznīcas novērtējumu kā beatificējamās personas dzīves izcilību (excellentia vitae) un tās atdarināšanas vērtu. 

Ja procesa turpinājumā tiek pierādīts noticis brīnums, ko veicis Godināmais, norisinās beatifikācija, kuras rezultātā Godināmais kļūst par Svētīgo.

Atsauces

Ārējās saites 
 Beatifikācijas process www.vatican.va
 Par beatifikāciju un kanonizāciju www.catholic.lv
 Par Bīskapu Boļeslavu Sloskānu www.catholic.lv
 Beatifikācijas likums www.vatican.va

Kanonizācija
Amazonas 3

Amazonas 3 ir Spānijas uzņēmuma Hispasat sakaru pavadonis palaists 2013. gada februārī. Tas paredzēts sakaru nodrošināšanai klientiem Ziemeļamerikā un Dienvidamerikā, kā arī Eiropā un Ziemeļāfrikā.

Kosmisko aparātu izgatavojis ASV uzņēmums Space Systems/Loral. Līgums ar to tika noslēgts 2010. gada jūlijā.
Amazonas 3 būvēts uz platformas LS-1300 bāzes. Tam ir 19 C joslas, 33 Ku joslas, 9 Ka joslas raidītāji. Izmēri saliktā stāvoklī: 8,1 × 2,9 × 3,6 m.

Amazonas 3 tika palaists  21:36 UTC ar nesējraķeti Ariane 5ECA (lidojums VA-212) no Gviānas kosmiskā centra kopā ar sakaru pavadoni Azerspace-1/Africasat-1a. No dzinējbloka pirmais atdalījās (27 min 58s pēc starta) Amazonas 3.

Ģeostacionāro orbītu 14. februārī tas sasniedza ar saviem dzinējiem. Sākotnēji tas atradās 68° rietumu garuma. Darba režīmā pavadoni paredzēts izvietot punktā 61° R, kur tas aizvietotu Amazonas 1 un atrastos kopā ar Amazonas 2.

Atsauces

Ārējās saites 
 Flota de satélites Hispasat 
 Amazonas 3 Space Systems/Loral 
 Flight VA212 Arianespace 
 Amazonas 3 Gunter's Space Page, 

Spānijas kosmiskie aparāti
Longīns Ausējs

Longīns Ausējs arī Longins Ausējs (1885—1942) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, skolotājs un tautsaimnieks. Cēsu pilsētas galva (1918), Latvijas Republikas izglītības ministrs (1921). Ekonomikas zinātņu doktors, Latvijas Universitātes vecākais docents. 1941. gadā deportēts uz PSRS, kur nošauts.

Dzīvesgājums 
 
Dzimis 1885. gada 30. oktobrī latviešu Lauru kolonijā (tagad Lauru ciems Pleskavas apgabalā vai arī Pededzes pagasts Latvijā.)
Mācījās Alūksnes draudzes skolā, Pleskavas reālskolā (1899-1900) un Pleskavas klasiskajā ģimnāzijā (1900-1906). Studēja Pēterburgas universitātes matemātikas fakultātē (1906-1910). 

No 1910. gada strādāja par skolotāju un direktoru Cēsu reālskolā. 1917. gada viņu ievēlēja Vidzemes pagaidu zemes padomē, 1918. gadā viņš bija Cēsu pilsētas galva. No 1919. gada strādāja par Izglītības Ministrijas Skolu departamenta direktoru. 1921. gadā iestājās Arveda Berga vadītajā Bezpartijiskajā nacionālajā centrā un no 1921. gada 27. aprīļa līdz 18. jūnijam bija Izglītības ministrs.   

1925. gadā Ausēju ievēlēja Rīgas Domē, kur viņš bija Rīgas Skolu valdes loceklis. No 1927. gada Ausējs bija 2. Saeimas deputāts Nacionālajā centra frakcijā.    
Kā eksterns beidza arī Latvijas Universitātes tautsaimniecības nodaļu. Strādāja par Latvijas Universitātes vecāko docentu. Bija latviešu studentu korporācijas Beveronija biedrs. 

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā Ausēju deportēja uz Usoļjes labošanas darbu nometni (Usoļlagu) PSRS, kur 1942. gada 2. maijā viņu apsūdzēja par piedalīšanos kontrrevolucionārā organizācijā un nošāva 1942. gada 9. jūnijā.  Usoļlagā ieslodzītais Longīna Ausēja dēls Orests tika nošauts 1942. gada 17.jūnijā.

Mācību grāmatas 
 Algebra, 1918.
 Ģeometrija, 1920.
 Dzīve skaitļos, 1924.
 Aptuvenie skaitļi, 1924.
 Finanču matemātika, 1926.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis (1927)

Atsauces 

 

1885. gadā dzimušie
1942. gadā mirušie
Nacionālās apvienības politiķi
Latvijas izglītības ministri
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
Latvijas pašvaldību vadītāji
Latvijas Universitātes darbinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Padomju represijās nogalinātie
Ar nāvi sodītie politiķi
Ardēni

Ardēni jeb Ardēnu kalni, arī Ardēnu mežs (, Ardenne, , ) ir kalnu sistēma un mežu masīvs Francijas ziemeļos, Beļģijas austrumos un Luksemburgā.

Ģeogrāfija 
Ardēnu kalni pārstāv Reinas slānekļu kalnu rietumu galu. Ardēni ir izvietoti starp Māsas, Mozeles un Sambras upju ielejām. Ardēnu nogāzes klāj bērzu, egļu un ozolu meži. Šajā reģionā ir atrodamas akmeņogļu un dzelzs rūdas atradnes.

Ardēnu kalnu sistēmas vārdā ir nosaukts departaments Francijas ziemeļaustrumos, kā arī viens no Francijas reģioniem. 2011. gadā Ardēnu departamenta teritorijā 116 tūkst. hektāru platībā tika izveidots reģionālais dabas parks "Ardēni".

Ardēnu kalnu sistēma tiek izdalīta augšējā un apakšējā daļa — Augstie un Zemie Ardēni. Augstie Ardēni atrodas uz ziemeļiem no Urtas upes. Šeit sastopami pašas augstākās kalnu virsotnes virs 600 m, arī 694 m augstais Botranžs. Zemie Ardēni izvietoti dienvidrietumos, dienvidu provincē Eno, Namīrā, un Luksemburgā, kā arī kaimiņos esošajā Francijā. Kalni šeit parasti nepārsniedz 500 m. augstumu. Ardēnos iztek daudzas mazas upes, tādas kā Urta, Semuā, Amela.

Ārējās saites

Kalnu sistēmas Eiropā
Francijas kalnu grēdas
Beļģijas kalnu grēdas
Luksemburgas reljefa formas
Eno
Ljēžas province
Luksemburgas province
Namīras province
Peremišļani

Peremišļani () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Peremišļanu rajona centrs pie Hnilas Lipas upes.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1437. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Peremišļani tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Peremišļanus ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Peremišļanus ieņēma vācu karaspēks. Holokaustā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Peremišļani atradās Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Pustomiti

Pustomiti () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Pustomitu rajona centrs. Smiltenes sadraudzības pilsēta.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1410. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Pustomiti tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Pustomitus ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Pustomitus ieņēma vācu karaspēks.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Pustomiti atradās Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Lugaži

Lugaži (agrāk arī Vārpa) ir ciems Valkas novada Valkas pagastā, pagasta centrs. Atrodas pie Valkas pilsētas rietumu robežas  no novada domes Valkā un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Lugažu pilsmuižas (Lude, Luhde) centra, kas vēstures avotos pirmoreiz minēta 1334. gadā. Apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā kolhoza «Ļeņina ceļš» ciemats. Lugažos atrodas pagasta pārvalde, pagasta Saieta nams «Lugažu muiža», veikals.

Atsauces
Pauls Gailītis

Pauls Oto Gailītis (1869—1943) bija latviešu sabiedriskais darbinieks, luterāņu mācītājs un skolotājs. Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923).  Latvijas Jaunatnes Sarkanā Krusta vadītājs. 1941. gadā deportēts uz PSRS, kur miris.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1869. gada 29. maijā Dzērbenes pagasta zemnieka Toma Gailīša un viņa sievas Paulīnes ģimenē. Mācījās Bērzaines ģimnāzijā pie Cēsīm. Studēja Tērbatas universitātes teoloģijas fakultātē (1889-1894). Studiju laikā uzņemts par latviešu studentu korporācijas Lettonia biedru.
1896. gada 26. jūlijā viņu ordinēja par luterāņu mācītāju. Viņš bija Cēsu apriņķa vikārs (1896-1899), Rīgas Aleksandra ģimnāzijas skolotājs (1899-1902), Vecpiebalgas draudzes mācītājs (1902-1912).  

Pirmā pasaules kara laikā Gailītis dienēja par luterāņu mācītāju Kaukāza kara apgabalā (1913-1918). Krievijas pilsoņu kara gados bija Jeiskas draudzes  mācītājs Taganrogā (1918-1920), līdztekus bija pilnvarotais Latvijas priekšstāvis Ziemeļkaukāzā (1919-1921).

Pēc atgriešanās Latvijā bija Kokneses-Krapes draudzes vikārs (1921-1925) un Seces-Sēlpils draudzes vikārs (1922-1925), līdztekus Latvijas Ārlietu ministrijas administratīvi juridiskā departamenta direktors (1921-1922). 1922. gadā viņu ievēlēja 1. Saeimā no Latviešu zemnieku savienības, īslaicīgi bija Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923. 26.01.-19.07.).

Pildīja Rīgas pilsētas 1. ģimnāzijas direktora pienākumus (1923-1935), līdztekus būdams Lielvārdes draudzes mācītājs (1925-1935)
un Rīgas 5. aizsargu pulka mācītājs (no 1929), Pieminekļu pārvaldes direktors (1929-1931).
Bija Latvijas Sarkanā Krusta valdes loceklis un Latvijas Jaunatnes Sarkanā Krusta priekšnieks (1923-1940). "Latvijas Jaunatne" redaktors (1937-1940). 

Pēc Latvijas okupācijas viņu atcēla no amatiem un 1941. gada 14. jūnija deportācijas laikā kopā ar sievu Olgu un dēlu Gundaru apcietināja viņa lauku mājā Lielvārdes pagasta "Vēveros" un deportēja uz Vjatkas nometni (Vjatlagu) PSRS. PSRS Iekšlietu Tautas komisariāta Sevišķā apspriede 1942. gada 25. novembrī P. Gailītim piesprieda 10 gadus ieslodzījumā labošanas darbu nometnē. Pauls Gailītis miris Kirovas apgabala VDTK pārvaldes iekšējā cietuma 87. kamerā 1943. gada 15. jūlijā.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis, III šķira (1929),
 Aizsargu organizācijas Nopelnu Krusts (1933),
 Latvijas Sarkanā Krusta goda zīme,
 Igaunijas Sarkanā Krusta I šķiras goda zīme.

Atsauces 

 

1869. gadā dzimušie
1943. gadā mirušie
Cēsu novadā dzimušie
Latvijas luterāņu mācītāji
Latviešu zemnieku savienības politiķi
Latvijas izglītības ministri
1. Saeimas deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Padomju represiju upuri
Staņislavs Jaudzems

Staņislavs Jaudzems (1890—1969) bija latviešu skolotājs un sabiedriskais darbinieks. Latvijas Republikas izglītības ministrs (1923). Skolu virsvaldes vicedirektors, Krāslavas valsts vidusskolas (1927-1934), Rēzeknes ģimnāzijas un komercskolas direktors (1921-1923, 1934-1940), Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors (1941-1944).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1890. gada 21. (8.) septembrī Rēzeknes apriņķa Ružinas pagasta Alkovas sādžā zemnieka Andreja Jaudzema un viņa sievas Veronikas ģimenē.
Mācījās Tērbatas Aleksandra ģimnāzijā (līdz 1908) un studēja Pēterburgas Politehniskajā institūtā.
Pirmā pasaules kara sakumā Jaudzems pabeidza Petrogradas virsnieku kursus (1915), bija Krievijas impērijas armijas virsnieks (1915-1916). 1918. gadā bija Latvijas Tautas padomes loceklis.
                
Strādāja par Rēzeknes valsts ģimnāzijas direktoru (1921-1923), bija Latvijas Izglītības ministra biedrs (1923-1926), īslaicīgi Izglītības ministrs (1923) Z. A. Meierovica valdībā. 1927. gadā bija Skolu departamenta direktors Latgales lietās, Krāslavas valsts vidusskolas direktors (1927-1934). 

1934. gadā atgriezās Rēzeknē, bija Rēzeknes valsts ģimnāzijas un komercskolas direktors (1934-1940), līdztekus Rēzeknes XVII aizsargu pulka štāba rotas vada komandieris (1936), komandiera palīgs (1939). Rēzeknes Valsts skolotāju institūta direktors (1941-1944).

Miris 1969. gada 31. martā Poznaņā, Polijā.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis, IV šķira (1928),
 Atzinības Krusts, III šķira (1939),
 Latvijas Aizsargu organizācijas Nopelnu Krusts.

Literatūra 
 Direktora S. Jaudzema 45 gadu šūpuļu svētki. "Rīts", 1935. gada 22. septembrī
 Latgaliešu politiķi un politiskās partijas neatkarīgajā Latvijā. Sast. Ē.Jēkabsons, V.Ščerbinskis. Rīga: Jumava, 2006. 67.-68.lpp.

Atsauces 

 

1890. gadā dzimušie
1969. gadā mirušie
Tautas padomes locekļi
Latvijas izglītības ministri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Atzinības krusta komandieri
Rēzeknes novadā dzimušie
SpaceX CRS-2

SpaceX CRS-2 jeb SpaceX Commercial Resupply Services 2 bija ASV privātā uzņēmuma SpaceX bezpilota kravas kosmosa kuģa Dragon lidojums uz Starptautisko kosmosa staciju. To orbītā palaida 2013. gada martā. Pēc 25 dienām Dragon nolaižamais aparāts veica kontrolētu nolaišanos okeānā.

Derīgā krava 
Transportkuģa hermētiskajā sekcijā atradās 677 kg kravas (575 kg bez iepakojuma): mantas apkalpei, eksperimentu aparatūra un materiāli, rezerves daļas.
Uz zemi atgriežamā krava bija plānota ar masu 1370 kg (1210 kg bez iepakojuma).

Pirmoreiz izmantota nehermētiskā kravas sekcija, kurā tika transportēti divi Heat Rejection Subsystem Grapple Fixtures (HRSGFs) — manipulatora satveršanas ierīces, kas paredzētas speciāli stacijas radiatoriem.

Lidojuma gaita 
Dragon tika palaists  15:10:13 UTC ar nesējraķeti Falcon 9 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma SLC-40. Kravas kuģis veiksmīgi tika ievadīts orbītā, bet drīz tika noskaidrots, ka nedarbojas trīs no četriem tā dzinēju blokiem. Vēlāk izdevās aktivizēt visus dzinējblokus.

Sākotnēji bija paredzēts uz SKS nokļūt 2. martā, bet pēc problēmām ar dzinējiem tuvošanās operācijas tika pārceltas uz nākamo dienu. 3. martā dzinēji darbojās kā paredzēts, un 10:31 UTC Dragon tika satverts ar manipulatoru Canadarm2, kuru no stacijas iekšienes vadīja Kevins Fords un Tomass Maršbērns. Kontakts ar Harmony moduli notika 13:44, un kosmosa kuģis pilnībā bija pieslēgts 13:56 UTC.

7. martā aptuveni 20:00 UTC ar stacijas manipulatoru no Dragon vaļējā kravas nodalījuma tika izņemti abi HRSGF.

Atvienošanās no SKS un nolaišanās bija plānota 25. martā, bet nelabvēlīgu laikapstākļu dēļ atvienošanās tika atlikta par diennakti.
26. martā 08:10 UTC Dragon ar manipulatoru tika atvienots no Harmony moduļa. 10:56 UTC kosmosa kuģis tika atlaists no robotrokas. 15:42:33 UTC sākts bremzēšanas manevrs, kas ilga 9 minūtes 59 sekundes. 15:56 UTC atdalījās Dragon nolaižamais aparāts, kas iegāja atmosfērā. 16:34 UTC Dragon nolaidās Klusajā okeānā punktā ar koordinātām 30,52° ziemeļu platuma 120,04° rietumu garuma. Kosmosa kuģa lidojuma ilgums bijis 25 dienas, 1 stunda 24 minūtes.

Atsauces

Ārējās saites 
 Press kit

Dragon kosmosa kuģis
Simons Vīzentāls

Simons Vīzentāls (; dzimis , miris ) bija mūsdienu Ukrainas teritorijā dzimis ebreju izcelsmes Austrijas sabiedrisks darbinieks. Pēc Otrā pasaules kara kļuva pazīstams kā "nacistu mednieks". 1961. gadā dibinātās Vīnē bāzētās organizācijas "Ebreju dokumentācijas centrs" (Dokumentationszentrum des Bundes Jüdischer Verfolgter des Naziregimes) dibinātājs un vadītājs. 1977. gadā Losandželosā nodibinātā organizācija "Simona Vīzentāla centrs" (Simon Wiesenthal Center) ir nosaukta Vīzentāla vārdā, bet nav viņa radīta vai vadīta.

Dzīvesgājums 
Dzimis Bučačā, Austroungārijā, tirgotāja ģimenē. Tēvs krita frontē Pirmā pasaules kara laikā. Starp pasaules kariem, kad dzimtā Bučača ietilpa Polijā, mācījās ģimnāzijā. Vēlāk studēja arhitektūru Ļvivā, kur sagaidīja Otrā pasaules kara sākumu. Pēc vācu okupācijas sākuma ievietots geto, vēlāk pabijis dažādās darba un koncentrācijas nometnēs. 1945. gada 5. maijā atbrīvots no ieslodzījuma Mauthauzenes koncentrācijas nometnē.

Pēc atbrīvošanas atlikušo mūžu veltīja nacistu amatpersonu dokumentēšanai un to atrašanās vietu noskaidrošanai, iesākumā darbojoties Lincā, vēlāk Vīnē. Izmantojot Vīzentāla iegūtos materiālus, izdevās arestēt un notiesāt tādas personas kā Ādolfs Eihmanis (pretrunīgas ziņas) un Francis Štangls. Vīzentāls iesaistījās arī Austrijas politikā, kritizēdams kancleru Bruno Kreiski, kurš esot valdībā iekļāvis bijušos nacistus. Bruno Kreiskis, pats būdams ebrejs, nosauca Vīzentāla darbību par "politisku mafiju" un apsūdzēja Vīzentālu sadarbībā ar nacistiem kara laikā.

Dzīves laikā publicējis memuārus par savu dzīvi Otrā pasaules kara laikā, tomēr daļa no stāstiem tajos neatbilst patiesībai.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 Simona Vīzentāla arhīvs  

1908. gadā dzimušie
2005. gadā mirušie
Holokausts
Radehiva

Radehiva () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Radehivas rajona centrs.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1472. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Radehiva tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Radehivu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Radehivu ieņēma vācu karaspēks.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Radehiva atradās Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites 
 Pilsētas vēsture
Ķire

Ķire (arī Kira, Ķira) ir upe Latvijā, Acupītes kreisā krasta pieteka Valkas un Valmieras novados. Sākas satekot Akmenei un Šēlupītei pie Kārķiem. Tek pa līdzenu apvidu rietumu—ziemeļrietumu virzienā, upes gultne visā garumā regulēta. Ietek Acupītē augšpus Naukšēniem. Lielākā pieteka ir Andrupīte. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Nurmi un Kārķi. Upi divas reizes šķērso autoceļš P22.

Atsauces 

Valkas novada upes
Valmieras novada upes
Naukšēnu novada upes
Acupītes pietekas
Salacas baseina upes
Ķire
Piestiņa

Piestiņa ir Ziemeļsusējas kreisā krasta pieteka Jēkabpils novadā. 

Piestiņas baseins atrodas Sēlijas paugurvaļņa austrumu pusē, kurā ir daudz purvu un purvainu mežu. Sākas no strauta Vārnavas dienvidos Viesītes pagastā un, uzņemot ūdeņus no Vārnavas purva, izveidojas par upi. No purva plūst austrumu virzienā, uzņemot ziemeļu pusē atrodošā Lielā Ļevāna purva, dienvidu puses Švēriņu purva ūdeņus un šķērso Salas pagastu Salas novadā, turpinot tecēt austrumu virzienā un uzņemot ziemeļu pusē atrodošā Žēvaldu purva ūdeņus. Tad pagriežas ziemeļaustrumu virzienā un plūst līdz tajā ietek Melnupīte un turpina tecēt austrumu virzienā, uzņemot Gargrodes purva ūdeņus ziemeļos un strauta, kas iztek no Biržu karjera dienvidos. Turpina plūst uz ziemeļaustrumiem, uzņemot Vēžu purva ūdeņus dienvidos un pie Ošāniem ietek Ziemeļsusējā. 

Upes gultne ir regulēta, tā ir 15 km gara, gada notece 0,023 km³, kritums 15 metri jeb 1 metrs kilometrā. Lielākā pieteka ir Melnupīte (8 km, kreisā). Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Vārnava un Ošāni.

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Viesītes novada upes
Salas novada upes
Viesītes pagasts
Salas pagasts (Jēkabpils novads)
Ziemeļsusējas pietekas
Daugavas baseina upes
Kijevas kņaziene Olga

Olga (baznīcslāvu:О́льга,  (citā sāgā - Allogia), pēc kristīšanās Helēna (, ); dzimusi ap 890. gadu, mirusi ) bija Kijevas lielkņaziene, pirmā kristītā Kijevas Krievzemes valdniece. Pēc tam kad viņas vīru lielkņazu Igoru meslu ievākšanas laikā nogalināja drevļani, Olga valdīja no 945. gada sava mazgadīgā dēla Svjatoslava vietā. Tā kā Svjatoslavs pēc pilngadības sasniegšanas daudz karoja un bieži neatradās Kijivā, arī turpmāk Olga bieži vadīja valsti. 

Olga smagi atriebās drevļaniem par vīra nogalināšanu, dažus no viņu vadoņiem aprokot dzīvus, dažus sadedzinot pirtī, kā arī nodedzinot drevļanu pilsētiņu Iskorosteņu. 945. vai 957. gadā devās uz Konstantinopoli, lai kristītos. 959. gadā sūtīja delegāciju pie Svētās Romas impērijas imperatora Otona I. Olgai neizdevās kristietībai pievērst savu dēlu Svjatoslavu, un par kristietības ieviesēju Kijevas Krievzemē kļuva Olgas mazdēls Vladimirs Svjatoslavičs.

1997. gadā Ukrainā tika nodibināts Kņazienes Olgas Ordenis ().

Ravila hronikas attēli

Ārējās saites

Atsauces 

Kijevas Krievzeme
Kijevas lielkņazi
Rurika dinastija
890. gadā dzimušie
969. gadā mirušie
Pareizticīgo svētie
Katoļu svētie
890. gads

890. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās ceturtdienā.

Notikumi

Nezināms datums 
 Lužica iekļāvās Lielmorāvijā.
 Vikings Otars ieradās Anglijas galmā

Dzimuši 

 nezināms datums, aptuvens gads — Marocija (Marozia), Romas augstmane (mirusi 936.)
 nezināms datums, aptuvens gads — Olga (О́льга), Kijevas Krievzemes valdniece (mirusi 969.)

Miruši
Novijkaliņiva

Novijkaliņiva () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabala Sambiras rajonā.

Vēsture

Pilsēta veidojusies no 20. gadsimta vidus pie kara aviācijas bāzes. Mūsdienās šeit bāzējas Ukrainas armijas 7. kara aviācijas pulks.

Ārējās saites

Atsauces
News Corp

News Corporation (pazīstams arī kā New News Corp, News Corp) ir  pēc bijušā News Corporation sadalīšanas izveidots ASV plašsaziņas līdzekļu uzņēmums.

Sadalīšana tika veikta tā, lai 21st Century Fox būtu oficiālais News Corporation pēctecis, savukārt News Corp — pilnīgi jauns uzņēmums. Šis uzņēmums nodarbības ar izdevējdarbību, tam pieder vairāki laikraksti u.c. uzņēmumi.

Atsauces

Ārējās saites 
  

ASV uzņēmumi
2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas

2013. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanas notika . Domes tika ievēlētas 119 pašvaldībās — 9 republikas pilsētās un 110 novados. Vēlēšanas organizēja Centrālā vēlēšanu komisija.

Vēlētāju uzskaitei pašvaldību vēlēšanās Centrālā vēlēšanu komisija (CVK) izmantoja Vēlētāju reģistru. Katrs vēlētājs tika iekļauts noteikta vēlēšanu iecirkņa sarakstā atbilstoši reģistrētajai dzīvesvietai 90 dienas pirms vēlēšanām — . Kandidātu sarakstu iesniegšana notika no 12. līdz . Pašvaldību vēlēšanās kandidātu saraksti bija jāiesniedz attiecīgās pašvaldības vēlēšanu komisijai. Līdz 2. maijam kandidātu sarakstu iesniegšanas termiņš tika pagarināts septiņos novados, proti, Baltinavā, Naukšēnos, Nīcā, Pāvilostā, Rūjienā, Salacgrīvā un Skrundā, kur līdz 22. aprīlim bija iesniegts tikai viens kandidātu saraksts.

Priekšvēlēšanu aģitācijas periods bija no  līdz .

Iecirkņu darba laiks vēlēšanu dienā bija no plkst. 7 līdz 22. Iepriekšējā balsošana norisinājās trīs dienas: trešdien, 29. maijā (17—20), ceturtdien, 30. maijā (9—12) un piektdien, 31. maijā (10—16).

Atsauces

Ārējās saites 
 CVK informācija par vēlēšanām

Paszvaldizbu vezlezszanas
Pēdējais vakarēdiens

Pēdējais vakarēdiens ir pēdējā maltīte, ko Jēzus Kristus aizvadīja kopā ar saviem apustuļiem Jeruzālemē, pirms tika sists krustā. Mūsdienās pēdējais vakarēdiens tiek atzīmēts kristiešu vidū zaļajā ceturtdienā. Turklāt tas nodrošina teorētisko eiharistijas norises kārtību.

Pāvila 1. vēstule korintiešiem ir pirmais zināmais darbs, kurā tiek pieminēts pēdējais vakarēdiens. Saskaņā ar visiem četriem evaņģēlijiem, vakarēdiens notika nedēļas nogalē pēc Jēzus triumfālās ierašanās Jeruzālemē un Jēzus ar saviem apustuļiem noturēja maltīti īsi pirms Jēzus sišanas krustā nedēļas beigās. Maltītes laikā Jēzus paredzēja, ka kāds no klātesošajiem viņu nodos un pareģoja, ka pirms nākamā rīta Pēteris noliegs, ka pazīst Jēzu.

Ārējās saites 
 
 

Kristietība
Sakramenti
Svētais vakarēdiens (glezna)

"Svētais vakarēdiens" ( vai L'Ultima Cena) ir 15. gadsimta freskas glezna, kuras autors ir Leonardo da Vinči. Tā atrodas Santa Maria della Grazie baznīcā Milānā. Tiek uzskatīts, ka da Vinči darbu pie gleznas sāka apmēram 1495. gadā. "Svētais vakarēdiens" bija kā daļa no baznīcas renovācijas darbiem. Gleznā ir attēlots Jēzus Kristus un viņa mācekļu pēdējais vakarēdiens, kā tas ir aprakstīts Jāņa evaņģēlija 13:21. Glezna ir 460×880 cm liela. Šī ir viena no populārākajām pēdējo vakarēdienu attēlojošajām gleznām.

Ārējās saites 

 "Svētais vakarēdiens" , 

Leonardo da Vinči gleznas
1494. gada gleznas
Rudki

Rudki () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Sambiras rajonā. Dzelzceļa stacija. Pilsētas atrodas pie Ļvivas - Užhorodas šosejas.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1472. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Rudki tika iekļauti jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Rudkos iegāja PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Rudkus ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā. 

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Rudki bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Skole

Skole () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā Skoles rajona centrs pie Opiras upes, Skoles Beskidu kalnos. Pilsēta atrodas ukraiņu etniskās grupas boiku tradicionālajā apdzīvotības rajonā.

Vēsture 
Leģenda vēsta, ka Skoles apkaimē 1015. gadā Kijevas lielkņazs Svjatopolks Vladimirovičs panāca un nogalināja uz Ungāriju bēgošo brāli Svjatoslavu. Svjatopolks esot devis komandu Сколоть их всех! (Sacirst viņus visus!) no kā pilsētas nosaukums. Apkārtnē ir daudzi citi vietvārdi, kas saistās ar šo kauju.

Rakstos pirmoreiz minēta 1397. gadā kā apdzīvota vieta pie svarīga ceļa no Kijivas uz Ungāriju. Vēlāk ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā.

Pēc Pirmā pasaules kara Skole tika iekļauti jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, Skolē iegāja PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Skoli ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā.

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Skole bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Tramplīnlēkšana

Tramplīnlēkšana ir sporta veids, kurā sportisti ar slēpēm lec no tramplīna un par lēcienu tiek piešķirti punkti (sacensībās).

Sporta veids attīstījās Norvēģijā. Šajā sporta veidā tiek izmantotas garas slēpes — 260—275 cm garas. Tramplīnlēkšana ir ziemas sporta veids, taču sacensības šajā sporta veidā noteiktos apstākļos var arī aizvadīt vasarā. Pašlaik sacensības tramplīnlēkšanā notiek uz lielā un mazā tramplīna. ziemas olimpisko spēļu programmā šis sporta veids tika iekļauts jau pirmajās spēlēs . gadā. Tramplīnlēkšanas augstākais pārvaldes orgāns ir Starptautiskā Slēpošanas federācija.

Rekordi

Vīrieši

Sievietes

Tandēmā

Ārējās saites

Atsauces