joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Fricis Virsaitis

Fricis Virsaitis (zināms arī kā Fricis Eltermanis;  — ) bija Latvijas armijas ģenerālis. Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Dzīvesgājums 
Dzimis Bukaišu pagastā, laukstrādnieku Viļa Eltermaņa ģimenē. 1903. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas impērijas armijā. 1904. gadā mēģināja iestāties Viļņas kara skolā, bet tas neizdevās. Turpināja dienestu kā apakšvirsnieks. Piedalījās Krievijas—Japānas karā (1904.—1905.). 1906. gadā iestājās Tiflisas (tag. Tbilisi) kara skolā, kuru pabeidza 1909. gadā. 

Pirmā pasaules kara laikā dienēja 113. Starajas Rusas kājnieku pulkā. 1916. gadā nomainīja savu uzvārdu Eltermanis uz Virsaitis. Dienestu Krievijas impērijas armijā beidza kā kapteinis. 

1918. gada decembrī mobilizēts Petrogradā, Sarkanajā armijā kā militārais speciālists. Bija Padomju Latvijas armijas 3. strēlnieku brigādes apgādes priekšnieks. Sarkanās armijas pusē piedalījies cīņās Latvijā. 
 (Rīgā) dezertēja no Sarkanās armijas un iestājās Latvijas armijā kā kapteinis. No  līdz oktobrim piedalījās 6. Rīgas kājnieku pulka formēšanā. Bermontiādes laikā No oktobra līdz novembrim komandēja bataljonu 6. Rīgas kājnieku pulkā, piedalījās Pārdaugavas atbrīvošanas kaujā pie Zolitūdes stacijas, par ko viņu vēlāk apbalvoja ar Lāčplēša kara ordeni. 
1919. gada novembrī sāka komandēt Instruktoru bataljonu. 
1920. gadā viņu paaugstināja par pulkvežleitnantu. 

1921. gadā izteica vēlēšanos palikt Latvijas armijā. Šī gada augustā beidza Instruktoru bataljona komandēšanu, un iecelts par 5. Cēsu kājnieku pulka komandieri. 1923. gadā paaugstināts par pulkvedi. 1930. gadā pabeidza Virsnieku 8 mēnešu kursus. No  līdz  iecelts par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandiera vietnieku. Paaugstināts par ģenerāli. 14. novembrī kļuva par 2. Vidzemes divīzijas komandieri un Rīgas garnizona priekšnieku. Bijis latviešu studentu korporācijas Vendia biedrs.

Pēc Latvijas okupācijas,  Latvijas armiju pārdēvēja par Latvijas Tautas armiju, un ar tikko ieceltā komandiera Roberta Kļaviņa pavēli par 2. Vidzemes kājnieku divīzijas komandieri iecēla pulkvedi Jāni Liepiņu. Pēc tam ar Augusta Kirhenšteina pavēli Nr. 7 Frici Virsaiti  atvaļināja no dienesta (par iemeslu minot vecumu). 

Virsaitis pārcēlās no Rīgas uz Smārdes pagastu, kur viņam piederēja saimniecība "Virsaiši". 1941. gada jūnijā arestēts kopā ar ģimeni, un  izsūtīts uz PSRS. 1942. gada notiesāts uz 8 gadiem soda nometnēs Vjatkā (Kirovas apgabalā), kur  mira.

Apbalvojumi 
 Staņislava ordenis (II un III šķiras)
 Annas ordenis (II, III un IV šķiras)
 Lāčplēša Kara ordenis (III šķiras)
 Triju Zvaigžņu ordenis (II un III šķiras)
 Viestura ordenis I šķira (1939)
 Aizsargu Nopelnu krusts
 Igaunijas Ērgļa ordenis
 Zviedrijas Šķēpa ordenis (II šķiras)

Atsauces

Ārējās saites 
 LKOK biogrāfija
 Uz 50 mūža gadiem (Latvijas Kareivis)
 Īsa biogrāfija 
 Virsaitis Fricis (Generals from Latvia) 

Latvijas ģenerāļi
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Viestura ordeņa lielkrusta komandieri
Padomju represiju upuri
Dobeles novadā dzimušie
Robeža

Robeža var būt:

 jēdziens matemātikā:
 robeža (matemātika) — raksturo funkcijas izturēšanos, kad tās arguments tiecas uz kādu noteiktu vērtību (apzīmē ar "lim"),
 robeža (topoloģija) — kopas robeža;
 valsts robeža;
 Rūbeža upes cits nosaukums.
1764. gads

1764. () bija garais gads, kas sākās svētdienā.

Notikumi

Dzimuši 
 1. jūlijs - Johans Frīdrihs fon Reke, vācbaltiešu valsts ierēdnis, vēsturnieks, kolekcionārs (miris 1846.)

Miruši 
 16. jūlijs — (j.s., pēc v.s. 5. jūlijā) — Ivans VI (Иван VI), Krievijas imperators (dzimis 1740.) 
 12. septembris — Žans Filips Ramo (Jean-Philippe Rameau), franču komponists (dzimis 1683.)
 20. novembris — Kristiāns Goldbahs (Christian Goldbach), vācu matemātiķis (dzimis 1690.)
Gambija (upe)

Gambija ir upe Rietumāfrikā, tek cauri Gvineju, Senegālu un Gambiju. Tās garums ir aptuveni 1130 kilometri. Tā iztek no Futadžalona plato Gvinejā. Augštecē tā ir krāčaina, bet, nonāk zemienē, tā sāk mest lokus. Tā ietek Atlantijas okeānā.

Āfrikas upes
Gambijas ģeogrāfija
Senegāla
Gvineja
Johans Nēskenss

Johaness Jakobs Nēskenss (; dzimis  Hēmstedē) ir bijušais Nīderlandes futbola pussargs, tagad treneris. Kā spēlētājs viņš bija svarīga Nīderlandes futbola izlases sastāvdaļa, kad tā ieņēma 2. vietu 1974. un 1978. gada Pasaules Kausā. Viņš bija Franka Raikārda asistents Barcelona komandā, bet kopā ar Raikārdu tika atlaists 2007./08. gada sezonas beigās. No 2008. līdz 2009. gadam bija Nīderlandes B futbola izlases galvenais treneris.

2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Sasniegumi 
Ajax

 Eredivisie: 1971–72, 1972–73
 KNVB beker: 1970–71, 1971–72
 Eiropas kauss: 1970–71, 1971–72, 1972–73
 Starpkontinentālais kauss: 1972
 Eiropas Superkauss: 1972, 1973

Barcelona

 Copa del Rey: 1977–78
 UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1978–79

Atsauces

Ārējās saites 

1951. gadā dzimušie
Nīderlandes futbolisti
Nīderlandes izlases futbolisti
FIFA 100
1974. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1976. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1978. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Nīderlandes futbola treneri
FC Barcelona spēlētāji
Amsterdamas "Ajax" spēlētāji
Ziemeļholandē dzimušie
Frīdrihs II Lielais

Frīdrihs II Hoencollerns (), saukts arī par Frīdrihu Lielo (Friedrich der Große) un Veco Frici (der alte Fritz); dzimis , miris ) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis un Brandenburgas kūrfirsts (kā Frīdrihs IV) no 1740. gada līdz savai nāvei 1786. gadā. 
Uzvarēdams Austriju Silēzijas karos un piedalīdamies Polijas dalīšanās, Frīdrihs nostiprināja Prūsijas stāvokli, 1772. gadā nomainīdams titulu karalis Prūsijā (König in Preußen) uz Prūsijas karalis (König von Preußen). Frīdrihs Lielais bija tipisks apgaismotās monarhijas pārstāvis, atbalstīja zinātni un mākslu.

Dzīvesgājums 
Dzimis Berlīnē karaļa Frīdriha Vilhelma I ģimenē. Bērnībā audzināts ļoti stingri, 18 gadu vecumā viņš kopā ar draugu Hansu fon Kati mēģināja bēgt uz Angliju, tomēr tika noķerts. Frīdrihs tika ieslodzīts Kistrinas cietoksnī un bija spiests noskatīties sava drauga fon Kates nāvessoda izpildē. 1733. gadā bez savstarpējas piekrišanas Frīdrihs tika izprecināts ar Braunšveigas princesi Elizabeti Kristīni. Līdz valdīšanas sākumam izveidoja ap sevi mākslinieku, aktieru un mūziķu trupu.

Pēc tēva nāves 1740. gadā kļuvis par karali, Frīdrihs uzsāka cīņu pret Austriju par Silēziju un pret Pragmātiskās sankcijas noteikumiem. Kā Frīdriha sabiedrotie piedalījās Lielbritānija un Hanoveres kūrfiste. Septiņgadu kara laikā iekaroja Silēziju, kaut arī Frīdriham nācās karot vienlaicīgi gandrīz ar visām tā laika lielvalstīm (Franciju, Austriju un Krieviju, Saksiju un Zviedriju). Uzvara cīņās nostiprināja Prūsijas autoritāti vācu valstu vidū un Prūsija no šī laika tika uzlūkota kā politiska lielvara.

Valsts stāvokli vēl vairāk nostiprināja piedalīšanās Polijas dalīšanās, kad lielākā daļa valsts teritorijas vairs nebija sašķelta. Frīdrihs II veica radikālus uzlabojumus valsts pārvaldē, izveidodams jauna tipa birokrātiju un ieviesdams vairākus netiešos nodokļus tiešo vietā. Veica radikālu ekonomikas pārveidi, bet Silēzijas iegūšana nodrošināja valsts ekonomikai nepieciešamās izejvielas. Frīdrihs Lielais ieviesa valstī reliģisko iecietību, sarakstījās ar Voltēru.

Atbalstīdams mākslu, Frīdrihs Lielais pats spēlēja flautu un ir 100 sonāšu un četru simfoniju autors. Viņa galma mūziķi bija Karls Filips Emanuels Bahs, Johans Joahims Kvancs un Francs Benda, bet Johans Sebastiāns Bahs Frīdriham par godu un pēc viņa tēmas radīja Muzikālais dāvinājums (Musikalisches Opfer). Frīdrihs Lielais uzaicināja uz Berlīnes akadēmiju Žozefu Lagranžu. Berlīnē darbojās arī Frančesko Algaroti, Žiljēns Ofrī de la Metrs, Pjērs Luijs de Mopertjī.

Mūža otro pusi Frīdrihs Lielais pavadīja Sansusī pilī Potsdamā, kur arī miris. Tika apglabāts Potsdamas garnizona baznīcā. Pēc Otrā pasaules kara Frīdriha Lielā mirstīgās atliekas pabija dažādās vietās, un tikai pēc Vācijas apvienošanās 1991. gadā Frīdrihs Lielais tika apglabāts kā un kur viņš to bija vēlējies — Sansusī pils vīnogulāju terasē, naktī, bez greznas ceremonijas.

Ārējās saites 

1712. gadā dzimušie
1786. gadā mirušie
Hoencollernu dinastija
Brandenburgas kūrfirsti
Prūsijas karaļi
Berlīnē dzimušie
Pāvels Mihadjuks

Pāvels Mihadjuks (dzimis ) ir bijušais Latvijas futbola aizsargs.

2008. gadā Mihadjuks no FK Rīga pārcēlās uz FK Ventspils, kad "FK Rīga" sākās finansiālas problēmas. 2009. gada sākuma viņš bija izīrēts Skotijas klubam Inverness Caledonian Thistle F.C.. Pēc pussezonas viņš atgriezās FK Ventspils, bet 2010. gada februārī pievienojās Dundee United, taču sastāvā nespēja nostiprināties un 2010. gada jūlijā pievienojās savam bijušajam klubam FK Liepājas Metalurgs. 2011. gadā ticis atzīts par Latvijas Virslīgas gada labāko aizsargu.

2009. gada 12. augustā debitējis Latvijas izlases sastāvā draudzības spēlē pret Bulgāriju, kopā Latvijas izlasē aizvadījis 16 spēles un guvis 1 vārtus.

Atsauces

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Liepājā dzimušie
Latvijas futbolisti
Latvijas izlases futbolisti
FK Liepāja spēlētāji
FK Liepājas Metalurgs spēlētāji
FK Spartaks Jūrmala spēlētāji
FK Ventspils spēlētāji
Kaukāzs (kalni)

Kaukāzs vai Kaukāza kalni ir kalnu sistēma uz Āzijas un Eiropas robežas, kas atrodas starp Melno jūru un Kaspijas jūru. Galvenā grēda Lielais Kaukāzs stiepjas aptuveni 1100 km garumā no Tamaņas pussalas ziemeļrietumos līdz Abšeronas pussalai dienvidaustrumos. Augstākā virsotne ir Elbruss (5642 m vjl). Nedaudz uz dienvidiem 600 km garumā stiepjas otra galvenā grēda — Mazais Kaukāzs. Lielo un Mazo Kaukāzu savieno Lihas grēda, kas atdala Kolhīdas zemieni rietumos no Kūras baseina un Kūras-Araksas zemienes austrumos. Ziemeļpusē Kaukāza kalniem piekļaujas Terekas-Kumas zemiene ziemeļaustrumos, Stavropoles augstiene ziemeļos un Kubaņas-Pieazovas zemiene ziemeļrietumos. Dienvidrietumos Kaukāza kalniem piekļaujas Armēnijas kalniene, bet dienvidaustrumos Mazā Kaukāza turpinājums ir Tališu kalni.

Kaukāza kalni izvietojušies četru valstu — Azerbaidžānas, Armēnijas, Gruzijas un Krievijas, kā arī triju pašpasludinātu, bet starptautiski neatzītu valstu — Abhāzijas, Dienvidosetijas un Kalnu Karabahas, teritorijās. Lielākās pilsētas ir Baku, Tbilisi un Erevāna.

Atsauces

Ārējās saites 

Kaukāzs
Kalnu grēdas
Eiropas ģeogrāfija
Āzijas ģeogrāfija
Krievijas kalnu grēdas
Dagestāna
Ingušija
Kabarda-Balkārija
Karačaja-Čerkesija
Ziemeļosetija-Alānija
Čečenija
Krasnodaras novads
Džons Maiers

Džons Kleitons Maiers (John Clayton Mayer, dzimis ) ir amerikāņu dziesmu autors un izpildītājs, kā arī ģitārists. Viņš ir ierakstījis divus multiplatīna albumus - "Room for Squares" un "Heavier Things". 2003. gadā Maiers ieguva Grammy balvu kā labākais vīriešu popdziedātājs.

1977. gadā dzimušie
Amerikāņu mūziķi
Grammy balvas ieguvēji
Kevins Kīgans

Džozefs Kevins Kīgans (; dzimis ) ir bijušais Anglijas futbola uzbrucējs, vairāku Anglijas klubu un Anglijas izlases galvenais treneris. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Spēlētaja karjeru viņš sāka 1968. gadā Scunthorpe United klubā, 1971. gadā pārceļoties uz Liverpool, kas tobrīd spēlēja spēcīgākajā līgā Anglijā. Kopā ar Liverpool Kīgans trīsreiz uzvarēja Anglijas čempionātā, divreiz UEFA kausā, divreiz FA kausā un Eiropas kausā. 1972. gadā viņš debitēja Anglijas izlasē. 1977. gada vasarā viņš pārcēlās uz Vācijas Bundeslīgas klubu Hamburger SV. Hamburgā viņš 1978. un 1979. gadā viņš tika atzīts par Eiropas Gada futbolistu, uzvarēja 1978./79. gada sezonas Bundeslīgas turnīrā un nākamajā gadā sasniedza Eiropas kausa finālu. Tajā vasarā Kīgans pārcēlās uz Southampton, kur viņš pavadījis divas sezonas, pirms 1982. gadā pārcēlās uz Ņūkāslas "United", kas tobrīd spēlēja 2. spēcīgākajā līgā. Sava pirmajā sezonā viņš palīdzēja Ņūkāslas komandai iekļūt augstākajā līgā. 1984. gadā viņš aizgāja no futbola, Anglijas izlasē nospēlējis 63 spēles un guvis 21 vārtus.

1992. gadā viņš atgriezās Ņūkāslas "United" kā galvenais treneris, atkal palīdzot klubam atgriezties augstākajā līgā. Nākamajā sezonā (1995./96.) Kīgana Ņūkāsla augstākajā līgā ieguva 2. vietu. 1997. gadā viņš klubu pameta. Pēc neilgas Fulham vadīšanas viņš 1999. gadā pārņēma Anglijas futbola izlases vadību, bet 2000. gada rudenī to pameta pēc zaudējuma Vācijai Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē (tā arī bija pēdējā spēle vecajā Vemblija stadionā). Pēc tam 2001. gadā viņš kļuva par Mančestras "City" vadītāju, kur viņš pavadīja 4 gadus līdz 2005. gadā atkāpās no amata. Bijis bez futbola gandrīz trīs gadus, viņš atgriezās Ņūkāslas "United" 2008. gada janvārī. Klubu viņš pameta pēc 8 mēnešiem pēc nesaskaņām ar kluba vadību.

Atsauces

Ārējās saites 

1951. gadā dzimušie
Dienvidjorkšīrā dzimušie
Anglijas futbolisti
Anglijas izlases futbolisti
Anglijas futbola izlases treneri
FIFA 100
Anglijas futbola treneri
1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1980. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2000. gada Eiropas čempionāta futbolā treneri
Liverpool FC spēlētāji
Hamburger SV spēlētāji
Southampton FC spēlētāji
Newcastle United F.C. spēlētāji
Zelta bumbas ieguvēji
Olivjē Mesiāns

Olivjē Mesiāns (izrunā: [mɛsjɑ̃], , dzimis , miris ) bija franču komponists, ērģelnieks, mūzikas teorētiķis, pedagogs un ornitologs.
Viens no nozīmīgākajiem un ietekmīgākajiem 20. gadsimta franču komponistiem, sacerējis skaņdarbus gan orķestrim, gan klavierēm, gan arī ērģelēm.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1908. gadā Aviņonā angļu literatūras skolotāja Pjēra Mesjē un rakstniece Sesilas Sovāžas ģimenē. Bērnībā dzīvoja Grenoblē un Nantē, jau septiņu gadu vecumā sāka komponēt un sāka mācīties klavierspēli un tūlīt pēc Pirmā pasaules kara beigām 11 gadu vecumā 1919. gadā iestājās Parīzes konservatorijā, kuru pabeidza 1930. gadā. Kopš 1931. gada spēlēja ērģeles Trīsvienības katedrālē Parīzē, līdztekus pasniedza Parīzes Normālajā mūzikas skolā un Schola Cantorum de Paris (1936—1939).

Otrā pasaules kara sākumā viņu 1939. gadā iesauca Francijas armijā, Francijas kampaņas laikā viņš pie Verdenas krita gūstā un līdz 1941. gadam atradās karagūstekņu nometnē pie Gerlicas. Pēc atbrīvošanas viņu pieņēma darbā par Parīzes konservatorijas harmonijas profesoru, pēc kara beigām 1947. gadā par analīzes, estētikas un ritmikas klases profesoru, 1966. gadā par kompozīcijas klases profesoru. 

Miris 1992. gadā Klišī (Clichy-la-Garenne) Odesēnas departamentā.

Pazīstamākie skaņdarbi 
 Debesu svinības (Le Banquet céleste, 1928), ērģeļmūzika 
 Poēmas Mi (Poèmes pour Mi, 1936), vokālais cikls 
 Tā Kunga dzimšana (La Nativité du Seigneur, 1935), ērģeļmūzika
 Slavējamie ķermeņi (Les Corps Glorieux 1939) 
 Kvartets laika galam (Quatuor pour la fin du temps, 1940–1941) vijolei, klarnetei, čellam un klavierēm 
 20 skatieni uz jaundzimušo Jēzu (Vingt regards sur l’enfant-Jésus, 1944) klavierēm 
 Simfonija Turangalila (Turangalîla-Symphonie, 1948)
 Melnais strazds (Le Merle noir, 1951) flautai un klavierēm 
 Svētais Asīzes Francisks (Saint François d’Assise, 1982), opera 
 Viņpusējā atspulgi … (Éclairs sur l’Au-delà …, 1987–1991) orķestrim

Ārējās saites 
 Olivjē Mesiāns allmusic.com 

Voklīzā dzimušie
Francijas cilvēki
Franču komponisti
20. gadsimta komponisti
Grammy balvas ieguvēji
Snaiperis

Snaiperis ir karavīrs armijā, kurš ir apmācīts rīkoties ar snaiperšautenēm. Snaiperi spēj trāpīt ar šiem ieročiem mērķī no ļoti liela attāluma. Lai to spētu izdarīt, pie viņu ieročiem ir piemontēts optiskais tēmēklis. Snaiperi arī tiek speciāli apmācīti, lai tie paliktu ienaidniekam neredzami.

Daudzām policijas nodaļām snaiperi ir arī viņu speciālo vienību brigādēs. Arī mednieki bieži vien apgūst iemaņas, kas piemīt snaiperiem, jo arvien vairāk mūsdienās viņi izmanto dzīvnieku medībās ieročus ar optiskajiem tēmēkļiem.

Atsauces 

Militārisms
Šaujamieroči

da:Finskytte#Snigskytte
Ohrida

Ohrida () ir pilsēta Ziemeļmaķedonijā. Tā atrodas Balkānu kalnos, Ohridas ezera austrumu krastā. Pilsēta ar apmēram 42 000 iedzīvotāju ir septītā lielākā pilsēta valstī. Ohrida izvietojusies netālu no robežas ar Albāniju, kas atrodas ezera pretējā krastā.

1980. gadā Ohridas pilsēta un ezers tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma objektu sarakstā. Daudzo vēstures un reliģijas pieminekļu dēļ pilsētu neoficiāli dēvē par "Slāvu Jeruzalemi".

Pilsētas nosaukums 
Maķedoniešu un citās dienvidslāvu izcelsmes valodās pilsēta tiek saukta par "Ohridu" (Охрид). Albāņu valodā pilsēta tiek saukta Ohër vai Ohri. Pilsētai ir bijuši arī citi vēsturiski nosaukumi, tādi kā Dassaretis, latīņu Lychnidus, grieķu lietotais vārds Lychnidos (Λύχνιδος), Ochrida (Οχρίδα, Ωχρίδα) un Achrida (Αχρίδα), pēdējie divi no tiem tiek lietoti arī mūsdienās.

Vēsture 
Mūsdienu Ohrida ir uzcelta senās Lihnidas kolonijas vietā (sengrieķu Λυχνιδός), kas pazīstama kopš 3. gadsimta pirms mūsu ēras. 148. gadā pirms mūsu ēras koloniju sagrāba romieši, kuri pēc postošās zemestrīces 518. gadā to gandrīz pilnībā pārbūvēja. Romiešu un bizantiešu valdīšanas laikā pilsēta bija nozīmīgs tirdzniecības punkts uz romiešu uzbūvētā ceļa no Adrijas jūras piekrastes uz Konstantinopoli, kas pazīstams kā Via Egnatia. Arheoloģiskie izrakumi apstiprina, ka pilsēta kristietību pieņēma ļoti sen. Lihnidas bīskapi piedalījās pirmajos ekumeniskajos koncilos. 5. un 6. gadsimtā teritoriju ap pilsētu pamazām apguva slāvu tautas. 861. gadā tā kļuva par Bulgārijas daļu un drīz vien ieguva savu mūsdienu nosaukumu (ar nosaukumu Ohrida pirmo reizi minēta 879. gadā). Kopš 886. gada pilsētā darbojās Kirila un Metodija skolnieks Ohridas Klements, kurš pēc Bulgārijas cara Borisa rīkojuma organizēja grieķu valodas reliģisko tekstu tulkošanu slāvu valodā, izmantojot Kirila un Metodija izveidoto glagolicas alfabētu. Ohridas Klementam piedēvē kirilicas alfabēta radīšanu Ohridas Klementam, taču lielākā daļa pētnieku nepiekrīt šim viedoklim.

No 990. līdz 1015. gadam Ohrida bija cara Samuila Bulgārijas caristes galvaspilsēta. Tā laika cietokšņa drupas joprojām ir saglabājušās pakalnā virs pilsētas (Samuila cietoksnis). No 990. līdz 1018. gadam Ohridā bija savs patriarhāts, taču pēc tam, kad to 1018. gadā iekaroja Bizantijas impērija, šeit palika tikai arhidiecēzes arhibīskaps, kurš bija pakļauts Konstantinopoles patriarham. Bizantijas valdīšanas laikā tika uzcelts liels skaits dievnamu. Ivana Asena II vadībā Ohrida tika iekļauta jaunizveidotajā neatkarīgajā Bulgārijas valstī. 1334. gadā to iekaroja serbu karalis Stefans Dušans. 1394. gadā pilsētu ieņēma Osmaņu impērija, kuras pakļautībā tā palika līdz 1912. gadam. 19. gadsimta vidus avoti stāsta, ka pilsētas iedzīvotāji pārsvarā ir bijuši bulgāri, kā arī valahieši, turki, arī grieķi un albāņi. 19. gadsimta beigās Ohridas iedzīvotāju skaits bija ap 15 000 cilvēku. 1913. gadā pēc Pirmā Balkānu kara beigām Ohridu iekļāva Serbijā.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Ziemeļmaķedonijas pilsētas
Elgina marmors

Elgina marmors jeb Partenona marmors ir Senās Grieķijas marmora skulptūru un dažādu arhitektonisko detaļu kolekcija. Figūras kādreiz tika demontētas no Partenona fasādēm un citiem Atēnu Akropoles tempļiem un ēkām. Kolekciju savāca Tomass Brūss, septītais grāfs Elgins, kas strādāja par Britu vēstnieku Osmaņu impērijā laikā no 1799. gada līdz 1803. gadam. Daži angļi grāfu Elginu sauc par laupītāju, kurš bija izkārtojis nekaunīgu atļauju Osmaņu impērijas oficiālajās iestādēs - demontēt un savākt savā īpašumā Akropoles mamora skulptūras. Laikā no 1801. gada līdz 1812. gadam Elgina strādnieki bija novākuši apmēram pusi no Partenona skulptūrām, kā arī savākuši liela izmēra arhitektūras detaļas no Nīkes tempļa, Propilejas un Erekhtemas. Marmora skulptūras tika ar kuģiem transportētas uz Angliju. Jau savas dzīves laikā grāfs Elgins tika kritizēts par vandalismu, un pēc publiskām debatēm 1816. gadā Anglijas valdība atpirka Elgina marmora kolekciju, to atdodot Britu muzejam. Lai varētu izvietot marmora kolekciju, tika uzbūvēta Duvīna galerija (angliski: Duveen Gallery). Tomēr arī mūsdienās notiek diskusijas par Elgina marmora kolekcijas piederību, vai kolekcijai vajadzētu atrasties Britu muzejā, vai arī tai būtu jāatgriežas atpakaļ Atēnās.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 http://www.uk.digiserve.com/mentor/marbles/

Atēnu akropole
Atēnu vēsture
Red Hot Chili Peppers

Red Hot Chili Peppers (dažkārt saīsināti saukta par RHCP) ir amerikāņu alternatīvā/fankroka mūzikas grupa. Grupa 1983. gadā dibināta Kalifornijā, ASV. Tieši par Kaliforniju tiek dziedāts vairākās grupas dziesmās. Grupas sastāvā pašlaik ir dziedātājs Entonijs Kīdiss, basģitārists Flī, ģitārists Džošs Klinghofers un bundzinieks Čads Smits.

Red Hot Chili Peppers ir izdevuši 11 studijas albumus. Viņu pirmie albumi neguva īpaši lielus panākumus, bet 1991. gada albums Blood Sugar Sex Magik , tika pārdots vairāk kā 12 miljonos eksemplāru,kas atnesa grupai starptautisku slavu. Arī turpmākie albumi bija komerciāli veiksmīgi. Grupas sastāvs 1980. gados bieži mainījās, vienīgi Kīdiss un Flī tajā darbojas jau no paša sākuma.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 The Red Hot Chili Peppers (1984)
 Freaky Styley (1985)
 The Uplift Mofo Party Plan (1987)
 Mother's Milk (1989)
 Blood Sugar Sex Magik (1991)
 One Hot Minute (1995)
 Californication (1999)
 By the Way (2002)
 Stadium Arcadium (2006)
 I'm with You (2011)
 The Getaway (2016)
 Unlimited Love (2022)
 Return of the Dream Canteen (2022)

Koncertalbumi 
 What Hits!? (1992)
 Out in L.A. (1994)
 Greatest Hits (2003)
 Live in Hyde Park (2004)

1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV alternatīvā roka grupas
ASV fankmūzikas grupas
ASV fankroka grupas
Grammy balvas ieguvēji
Erihs fon Falkenhains

Erihs fon Falkenhains (; dzimis , miris ) bija vācu ģenerālis, Vācijas armijas ģenerālštāba priekšnieks Pirmā Pasaules kara laikā.

Dzimis Graudencā, Prūsijas karalistē (tagad Grudzjondza Polijā) un izvēlējās profesionāla karavīra karjeru. No 1896. līdz 1903. gadam dienēja Ķīnā, kur piedalījās Bokseru sacelšanās apspiešanā. Pēc tam dienēja Braunšveigā, Mecā un Magdeburgā, iegūdams aizvien augstāku dienesta pakāpi. 1913. gadā kļuva par Prūsijas kara ministru.

1914. gada 14. septembrī, pēc vācu armijas neveiksmes Pirmajā Marnas kaujā, nomainīja Helmutu fon Moltki kā vācu armijas ģenerālštāba priekšnieks. Mēģināja apiet no flanga franču un angļu armijas t.s. "Skriešanās uz jūru" laikā. Neveiksmīgi uzbruka Antantes spēkiem Pirmajā Ipras kaujā. Pretēji Paula fon Hindenburga un Eriha Ludendorfa viedoklim, uzskatīja, ka nepieciešams aktivizēt uzbrukumu Rietumu frontē. Pēc neizdošanās gūt uzvaru Verdenas kaujā 1916. gada sākumā par vācu armijas ģenerālštāba priekšnieku tika iecelts Pauls fon Hindenburgs.

Pēc atcelšanas no ģenerālštāba vadības komandēja vācu 9. armiju Transilvānijā, kur kopā ar Augusta fon Makenzena spēkiem sakāva Rumānijas armiju un ieņēma Bukaresti. Vēlāk cīnījās Palestīnā, tomēr nespēja novērst to, ka britu spēki 1917. gada decembrī ieņēma Jeruzālemi (sk. Sīnāja un Palestīnas operācija, 1915-1918). 1918. gada februārī fon Falkenhains tika iecelts par vācu 10. armijas komandieri Baltkrievijas teritorijā, kur dienēja līdz kara beigām. 1919. gadā atvaļinājās no armijas. 

Eriha fon Falkenheima meitas Ērikas vīrs bija Hennings fon Treskovs, viens no sazvērestības pret Hitleru līderiem.

Ārējās saites 

1861. gadā dzimušie
1922. gadā mirušie
Kujāvijas-Pomožes vojevodistē dzimušie
Polijas vācieši
Vācijas virsnieki
Kārlis Heincs Rummenige

Kārlis  Heincs "Kalle" Rummenige (; dzimis  Lipštatē) ir bijušais Vācijas futbolists. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Savas karjeras lielākos panākumus viņš guva kopā ar Vācijas klubu Minhenes "Bayern", ar ko viņš uzvarēja Starpkontinentālajā kausā, Eiropas kausā, kā arī divreiz Vācijas čempionātā un divreiz kausā.

Rietumvācijas izlases sastāvā Rummenige uzvarēja 1980. gada Eiropas čempionātā un bija komandā, kad tā iekļuva finālā 1982. gada Pasaules kausā un 1986. gada Pasaules kausā. Divas reizes viņš saņēma Eiropas Gada futbolista titulu.

Šobrīd viņš ir Minhenes "Bayern" valdes priekšsēdis, kā arī Eiropas Klubu asociācijas valdē.

Sasniegumi 
Bayern Munich

 Bundeslīga: 1979–80, 1980–81
 DFB Pokal: 1981–82, 1983–84
 Eiropas kauss: 1974–75, 1975–76

Rietumvācija

 Eiropas čempionāts futbolā: 1980

Individuālie sasniegumi

 Bundeslīgas labākais vārtu guvējs: 1979–80, 1980–81, 1983–84
 Vācijas gada futbolists: 1980
 Ballon d'Or: 1980, 1981
 Eiropas kausa labākais vārtu guvējs: 1980–81
 Šveices līgas labākais vārtu guvējs: 1988–89
 FIFA 100

Ārējās saites 

 

1955. gadā dzimušie
Vācijas futbolisti
Vācijas izlases futbolisti
Zelta bumbas ieguvēji
FIFA 100
1978. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1986. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1980. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1984. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Minhenes "Bayern" spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Berķis

Berķis ir uzvārds. Personas ar šādu uzvārdu:
 Aivars Berķis (1936) — latviešu mežsaimnieks, žurnālists un politiķis;
 Krišjānis Berķis (1884—1942) — Latvijas armijas ģenerālis.

Uzvārdi
Futbola laukums

Futbola laukums ir ierobežots laukums, uz kura notiek futbola spēles. Visbiežāk laukumu klāj zālājs, bet pieejami arī dažādu veidu sintētiskie segumi. Mākslīgā seguma krāsai jābūt zaļai un starptautiskas spēles gadījumā jāatbilst FIFA mākslīgā seguma standartiem. Tā izmērus un atzīmes nosaka spēles noteikumu 1. punkts "Spēles laukums".

Visi līniju apzīmējumi uz laukuma ietilpst teritorijās, kuras tie nosaka. Piemēram, bumba, kas atrodas uz vai virs gala līnijas, joprojām ir spēlē. Bumba uz vārtu laukuma līnijas ir vārtu laukumā un pārkāpums, kas izdarīts uz 16,5 metru līnijas, ir noticis soda laukumā. Tāpēc bumbai pilnībā jāšķērso sānu līnija, lai tā būtu ārpus spēles, bumbai pilnībā jāšķērso vārtu līnija starp vārtu stabiem, lai vārtus varētu ieskaitīt. Ja bumba atrodas virs vai uz līnijas, tā joprojām ir spēlē.

Garākās laukuma malas sauc par sānlīnījām, īsākas - vārtu līnijām. Laukuma centru marķē viduslīnija un centra punkts, kuram apkārt 9,15 metru radiusā nomarķēta centra līnija. Laukuma līniju platums nedrīkst pārsniegt 12 centimetrus. Laukuma platumam jābūt robežās no 45 - 90 metriem, garumam no 90 - 120 metriem. Laukumu, kuru ierobežo līnijas, kas sākas 5,5 metru attālumā no vārtu staba iekšpuses un iestiepjas perpendikulāri vārtu līnijai 5,5 metrus dziļi laukumā un kuru galus noslēdz vārtu līnijai paralēla līnija, sauc par vārtu laukumu. Laukumu, kuru ierobežo līnijas, kas sākas 16,5 metru attālumā no vārtu stabu iekšpuses un iestiepjas perpendikulāri vārtu līnijai 16,5 metrus dziļi laukumā un kuru galus noslēdz vārtu līnijai paralēla līnija, sauc par soda laukumu. Šajā laukumā izdarītos pārkāpumus soda ar 11 metru soda sitienu. Ap katru 11 metru soda sitiena atzīmi tiek nomarķēts pusaplis ar radiusu 9,15 metri. Katrs laukuma stūris tiek iezīmēts ar karodziņu, kas atrodas 1,5 metru augstā (ar strupu galu) kātā. Ap katru stūra karodziņu tiek nomarķēta ceturtdaļriņķa līnija ar radiusu 1 metrs.

Vārtiem jābūt droši iestiprinātiem zemē, tie atrodas uz vārtu līnijas un sastāv no diviem vārtu stabiem ar savstarpējo attālumu 7,32 metri, vārtu pārliktnis atrodas 2,44 metru augstumā. Vārtiem jābūt baltā krāsā, stabu un pārliktņa diametrs nedrīkst pārsniegt 12 centimetrus (tiem jābūt tādā pašā platumā, kāds ir laukuma marķējuma līnijām). Vārtos iestiprina tīklu, ja ir iespējams to nostiprināt tā, ka tas netraucē vārtsargam.

Šeit tiek aprakstīts laukums, ko izmanto spēlēm pieaugušo līmenī. Saistībā ar to, ka spēles noteikumi radās Anglijā un sākotnējo četru britu futbola asociāciju pārākumu IFAB, standarta izmēri sākumā tika izteikti imperiālajā sistēmā. Šobrīd noteikumos izmēri ir norādīti metriskajā sistēmā, taču imperiālo vienību lietošana daļā valstu joprojām saglabājas , īpaši Apvienotajā Karalistē.

Laukums

pt:Futebol#Campo de jogo
Barbs

Barbs ir viena no karstasiņu šķirnēm pasaulē. Barbs tāpat kā tā slavenais kaimiņš arābu zirgs ir ietekmējis lielu daļu zirgu šķirņu izveidi pasaulē. Ir viedoklis, ka Godolfīna arābs, kas kļuva par vienu no angļu tīrasiņu zirga ciltstēvu, patiesībā bija barbs. Barbs tāpat kā arābu zirgs ir tuksneša zirgs. Tā ir berberu veidota zirgu šķirne Marokā. Ir uzskats, ka barbs ir tiešais pēctecis savvaļas zirgiem, kas apdzīvoja Ziemeļāfriku ledus laikmeta laikā. Ja tā ir patiesība, tad barbs ir vecāka zirgu šķirne nekā arābu zirgi, lai gan mūsdienās vairs nav sastopami "tīri" barbi, jo barbi savā laikā ir tikuši diezgan nekontrolēti krustoti ar dažādām šķirnēm.

Izskats 
Ir zināms, ka barba asinīm ir bijis piejaukts arābu zirgs, bet barba izskatā tas nav redzams. Barbs ir masīvs un lielāka auguma nekā arābs. Augstums skaustā 1,40-1,55 m, svars 400-550 kg. Starp barbu un arābu ir fundamentālas atšķirības. Barbam ir jaudīga krūšu daļa, augsti pleci, īsa mugura, slīpi krusti un zemu novietota aste, barba galvas forma atgādina primitīvos zirgus. Tā profils ir taisns vai reizēm izliekts ("romiešu deguns"). Barbam ir spēcīgas kājas un nelieli, izturīgi nagi. Barbs neizceļas ar vieglām gaitām, bet tam ir ļoti jaudīgs sprints. Barbs parasti ir sirms, bērs, melns un ruds.

Barba ietekme ir redzama Andalūzijas un lucitano zirga izskatā. Šo šķirņu izveidē barbam ir vislielākā ietekme. Barba asinis ir bijušas piejauktas amerikāņu kvarterzirgam un Amerikas jājamzirgam. Barbs ir arī ietekmējis Kamargas zirgu šķirni un Ziemeļamerikas mustangu.

Barbs bija berberu kara zirgs. Berberi augstu vērtēja barba izturību, pieticību un spēju ļoti ātri skriet īsās distancēs, kā arī dedzīgo temperamentu.

Atsauces

Ārējās saites 
 http://www.infohorse.com/wildhorses.asp

 http://www.arkwild.org/

 https://web.archive.org/web/20070606075422/http://www.saudiaramcoworld.com/issue/200701/the.barb.htm

Zirgu šķirnes
Maroka
Konrāds I

Konrāds I var būt:

 Konrāds I (Konrad I., der Jüngere) (810-918) - vācu karalis
 Konrāds I (-993) - Burgundijas karalis
 Konrāds I (Konrád I. Brněnský) (1035—1092) - Bohēmijas kņazs
 Konrāds I (1140ie-1192) - Jeruzālemes karalis
 Konrāds I (bieži Mazovijas Konrāds) (Konrad I mazowiecki) (1187-1247) - Polijas lielkņazs
 Konrāds I (1228-1254) - Sicīlijas karalis, arī vācu karalis Konrāds IV
Šēra

Šerilina Sarkisjana Lapjēra Bono Olmena (Cherilyn Sarkissian LaPiere Bono Allman), plašāk zināma kā Šēra (Cher; IPA: , dzimusi ) ir armēņu izcelsmes ASV popmūzikas dziedātāja, dziesmu tekstu autore, aktrise, režisore un producente. Viņa ir Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Grammy balvu, Emmy balvu un Zelta globusa balvu ieguvēja un viņai ir piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.

Uzstāties Šēra sāka 1965. gadā pop/roka grupas Sonny & Cher sastāvā. Vēlāk Šēra kļuva par solo ierakstu mākslinieci, par televīzijas zvaigzni 1970. gados, kā arī par kinoaktrisi 1980. gados, piedaloties tādās populārās filmās  kā "Īstvikas raganas", "Silkvuda", "Maska" un "Mēnessērdzīgais", par kuru Šēra ieguva Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise".

Šēras singls Believe, kas tika izdots 1998. gadā, kļuva par visveiksmīgāko deju mūzikas singlu, kāds jebkad izdots, pārdodot vairāk kā 10 miljonos kopijās. Viņa ir vienīgā sieviešu kārtas mūziķe, kurai pieder Top 10 singli katrā desmitgadē, sākot no 1960. gadiem un vecākā sieviešu kārtas mūziķe, kas ieguvusi pirmo vietu. Vairāk kā 45 savas karjeras gados, Šēra ir kļuvusi par populārās kultūras un mūzikas ikonu, un vienu no vispopulārākajām un vispārdotākajām māksliniecēm pasaulē  pārdodot vairāk kā 275 miljonus ierakstu (ieskaitot tos, kuri ierakstīti kopā ar Sonny Bono). Šēra ir ļoti atpazīstama ar savu spēcīgo un dziļo balss tembru.

Diskogrāfija

Studijas albumi

Labāko dziesmu izlases

Koncertalbumi

Citi albumi

Singli

1960. gadi

1970. gadi

1980. gadi

1990. gadi

2000. gadi

2010. gadi

Filmogrāfija

Kinofilmas

Televīzija

Piezīmes un atsauces 
 Sadaļā Singli, sarakstā ir iekļautas Šērai tikai visveiksmīgākās valstis pēc pārdošanas rādītājiem.

Ārējās saites 
 Šēras oficiālā mājas lapa
 

Amerikāņu dziedātāji
Amerikāņu kinoaktrises
1946. gadā dzimušie
Kalifornijā dzimušie
Grammy balvas ieguvēji
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
Emmy balvas ieguvēji
Džurteleku Šimleuluja

Džurteleku Šimleuluja () ir apdzīvota vieta Rumānijā,  Transilvānijā, Seležas apriņķī. Atrodas pie Krasnas upes. Džurteleku Šimleuluja pirmoreiz minēta rakstos 1259. gadā.

Citi nosaukumi: Wüst Görgen (vācu), Somlyógyőrtelek (ungāru). Džurteleku Šimleuluja valda kontinentāls klimats ar vidējo temperatūru 8-9° C.

Demogrāfija 
Džurteleku Šimleulujas pašvaldībā 2007. gadā bija 1351 iedzīvotājs.

Ārējās saites 
 http://www.donau-archaeologie.de/doku.php/kataloge/grabkatalog/g/giurtelec
 http://www.mek.oszk.hu/04700/04750/html/293.html
 http://www.hiszi-map.hu/catalog/displayimage.php?pid=2337&fullsize=1

Rumānijas pilsētas
Rumas sultanāts

Rumas sultanāts ( al-Salājiqa al-Rūm,  Saljūqiyān-e Rūm, ) bija turku seldžuku sultanāts, kas pastāvēja no 1077. līdz 1307. gadam Anatolijā (mūsdienu Turcijas Āzijas daļā). Pirmā sultanāta galvaspilsēta bija Iznika, bet vēlāk to pārcēla uz Konju. Tā kā sultāni bieži pārvietojās, tādas pilsētas kā Kajseri un Sivasa arī uz laiku pildīja galvaspilsētas funkcijas. Lielākās izaugsmes posmā sultanāts stiepās no Antaljas-Alanjas Vidusjūras piekrastes līdz Sinopai pie Melnās jūras. Austrumos sultanāts pamazām pievienoja citas turku valstis un izpletās līdz Vana ezeram. Rietumos sultanāts stiepās līdz Denizli un Egejas baseinam.

Apzīmējums Ruma cēlies no arābu vārda, kādā apzīmē Romas impēriju, jo seldžuku un musulmaņu zemes, kurās atradās sultanāts, uzskatīja par romiešu zemēm. Turcijas vēsturnieki mūsdienās sultanātu sauc par Anatolijas seldžuku sultanātu (turku: Anadolu Selçukluları) vai Turcijas seldžuku sultanātu (turku: Türkiye Selçukluları). Dažkārt sultanātu sauc arī par Konjas sultanātu vai Ikonijas sultanātu.

Sultanāts uzplauka 12. gs. beigās un 13. gs. laikā, kad tas no Bizantijas atkaroja vairākas svarīgas ostas Vidusjūras un Melnās jūras piekrastēs. Tirdzniecības veicināšanai seldžuki Anatolijā cēla karavānserālus, kas nodrošināja transporta drošību ceļā no Irānas un Centrālāzijas uz ostām. Šajā laikā tika izveidotas spēcīgas tirdzniecības saites ar Dženovas republiku. Pieaugošā turība sultanātam deva iespējas pievienot citas turku valstis, kas bija Anatolijā izveidojušās pēc Manzikertas kaujas. Vēlāk sultanāts spēja pretoties un apturēt krusta gājienus, bet 1243. gadā padevās Mongoļu impērijai. Seldžuki kļuva par mongoļu vasaļiem un, neskatoties uz vairāku vadoņu centieniem saglabāt valsti, tā bija jau pavisam izjukusi 14. gs. pirmajā desmitgadē.

Sultanāta pēdējos pastāvēšanas gados veidojās vairākas jaunas valstis, sauktas par bejlikiem, no kurām ievērojamākais ir osmaņu bejliks, kas vēlāk kļuva par vadošo.

Atsauces

Skatīt arī 
 Turki seldžuki
 Seldžuku dinastija
 Lielā Seldžuku impērija

Ārējās saites 
 

Āzijas vēsture
Āfrikas vēsture
Turcijas vēsture
Bijušās monarhijas
Paparze

Paparze, saukta arī Paparde, ir Pededzes labā pieteka Alūksnes un Gulbenes novados. Iztek no Indzera ezera Alsviķu pagastā. Tek pa pazeminājumu starp Malienas pauguraini un Gulbenes paugurvalni. Vidustece strauja ar lielu kritumu (3-4 m/km), dažos posmos izteikta ieleja. Lejtece tek pa Adzeles pacēlumu. Posmā, kas veido novadu robežu, upe vietām regulēta. Ietek Pededzē pie Jaunannas.

Lielākās pietekas: Umāra (17 km; kreisā), Uranažu strauts, Ermiķu strauts, Rūdupe, Dzelzupīte (labās). Krastos nav nozīmīgu apdzīvoto vietu. Upi šķērso autoceļš P43 un šaursliežu dzelzceļš Gulbene - Alūksne.

Atsauces 

Alūksnes novada upes
Gulbenes novada upes
Alsviķu pagasts
Annas pagasts
Paparze
1763. gads

1763. () bija parastais gads, kas sākās sestdienā.

Notikumi

Februāris
 10. februāris — noslēdzās Franču un indiāņu karš, parakstot Parīzes miera līgumu starp Lielbritāniju no vienas puses un Franciju, Spāniju no otras puses.

Dzimuši 
 7. maijs — Juzefs Poņatovskis (Józef Poniatowski), poļu karavīrs (miris 1813.) 
 23. jūnijs — Žozefīne de Boarnē (Joséphine de Beauharnais), Francijas imperatore (mirusi 1814.) 
 13. novembris — Johans Gotfrīds Ageluts (Johann Gottfried Ageluth), vācbaltiešu mācītājs, literāts (miris 1848.)

Miruši 
 11. maijs — Natālija Lopuhina (Наталья Федоровна Лопухина), Krievijas aristokrāte (dzimusi 1699.)
 5. oktobris — Augusts III Saksis (August III Sas), Žečpospoļitas karalis un Saksijas kūrfirsts (dzimis 1696.)
1761. gads

1761. () bija parastais gads, kas sākās ceturtdienā.

Notikumi

Septembris 
 22. septembris — par Apvienotās Karalistes karali tika kronēts Džordžs III.

Dzimuši 
 3. februāris — Šarlote Bīrona (Dorothea von Medem), Kurzemes hercogiene (mirusi 1821.) 
 20. novembris — Pijs VIII (Pius VIII), Romas pāvests (miris 1830.) 
 1. decembris — Marija Tiso (Marie Tussaud), vaska skulptūru tēlniece (mirusi 1850.) 
 24. decembris — Selims III (سليم ثالث), Osmaņu impērijas sultāns (miris 1808.)
 27. decembris - (j.s., pēc v.s. 16. decembrī) — Mihails Barklajs de Tolli (Михаил Богданович Барклай де Толли, Michael Andreas Barclay de Tolly), vācbaltiešu Krievijas ģenerālis, kara ministrs, kņazs (miris 1818.)

Miruši
Doma laukums

Doma laukums ir lielākais laukums Vecrīgā. Tiek uzskatīts par Vecrīgas centrālo laukumu, kurā bieži tiek rīkoti dažādi sabiedriski pasākumi. Doma laukumā sastopas septiņas ielas — Smilšu, Rozena, Šķūņu, Zirgu, Pils, Jēkaba un Jauniela. Laukumu ietver vairākas monumentālas 19. un 20. gadsimtā celtas ēkas. Viena no ievērojamākajām un atpazīstamākajām ēkām Doma laukumā ir Doma baznīca jeb Doms. Ievērības cienīga ir arī 1855. gadā uzceltā eklektiskā Rīgas biržas ēka (arhitekts Haralds Jūliuss Bose), kurai pretī atrodas 1922. uzceltā Komercbankas ēka (arhitekts Pauls Mandelštams) un 1940. gadā uzceltā Finanšu ministrijas ēka, kas aizņem veselu kvartālu (arhitekts Aleksandrs Klinklāvs).

Vēsture 

Laukums visai blīvajā Rīgas centra apbūvē tika izveidots 19. gadsimta 60. gados, kad tika nojauktas ēkas Lielās Mūku ielas malā, lai atsegtu pieeju jaunizbūvētajiem Doma baznīcas ziemeļrietumu pusē esošajiem ieejas portāliem. 1885. gada 18. martā atbrīvoto platību nosauca par Domes laukumu (, ). 1923. gada 6. septembrī nosaukums tika latviskots par "Doma laukumu".

Mūsdienu laukuma izskats radies 1936. gadā, kad pēc K.Ulmaņa iniciatīvas nojauca apbūvi ziemeļos un ziemeļaustrumos — Lielajā Jaunielā (mājas nr. 1—9 un 2—10), Lielajā Pils ielā (māja nr. 25), Šķūņu ielā (mājas nr. 22—32), Lielajā Zirgu ielā (mājas nr. 29 un 31) un Mazajā Jēkaba ielā, — izveidojot jaunu laukumu, kuru 1937. gada 12. maijā nodēvēja par 15. maija laukumu.

Pēc Latvijas padomju okupācijas, 1940. gada 23. jūlijā abi laukumi tika apvienoti vienā ar nosaukumu 17. jūnija laukums. Otrā pasaules kara Latvijas vācu okupācijas laikā laukumu atkal sadalīja divās daļās: "Domplatz" un Alberta fon Bukshēvdena laukumā (Albert-von-Buxhoevden-Platz), taču jau 1942. gada 16. aprīlī abi laukumi tika apvienoti ar nosaukumu "Domplatz". Pēckara gados laukums atkal tika pārdēvēts par "17. jūnija laukumu", bet 1987. gada 20.novembrī tika atjaunots starpkaru laika nosaukums — "Doma laukums".

60. gados laukums tika palielināts, neatjaunojot vairākas kara laikā sabombardēto ēku drupas, bet šajā vietā ierīkojot dekoratīvu zālienu (tā kā laukums, salīdzinot ar pašu Vecrīgu, ir neproporcionāli liels, 2007. gadā tika aizsākts projekts šajā vietā uzcelt jaunu ēku).

Ievērojami notikumi 

 1991. gada janvārī ap Vecrīgu tauta uzcēla barikādes, bloķējot visas pieejas tās centrālajai daļai, un Doma laukums kalpoja kā centrālā barikāžu aizstāvju pulcēšanās vieta.
 2007. gada 3. novembris — Tautas sapulce. Piedalījās aptuveni 10 000 cilvēku.
 2009. gada 13. janvāris — mītiņš un tam sekojošais grautiņš Vecrīgā. Piedalījās aptuveni 10 000 cilvēku.

Ārējās saites 

 Doma laukums portālā Cita Rīga
 Skats uz Doma laukumu (WebCam), balticlivecam.com

Laukumi Rīgā
Vecrīga
UTC-9:30

UTC-9:30 laika zonu izmanto:

Kā standarta laiku (visu gadu) 

 
 Marķīza salas

Laika joslas

es:Huso horario#UTC−09:30, V†
Nirvana

Nirvana bija amerikāņu rokgrupa, kuru izveidoja
dziedātājs un ģitārists Kurts Kobeins un basģitārists Krists Novoseliks Aberdīnā,
Vašingtonas štatā, 1987. gadā. Nirvana sastāvā bijuši daudzi bundzinieki, visilgāk
tajā bijis ir Deivs Grols, kurš pievienojās grupai 1990. gadā. Neskatoties uz
tikai trijiem izlaistajiem pilnmetrāžas studijas albumiem savā septiņu gadu karjerā,
Nirvana uzskata par vienu no ietekmīgākajām un svarīgākajām rokgrupām mūsdienās.

1980. gadu beigās Nirvana izveidojās kā daļa no Sietlas grandžmūzikas,
izlaižot savu pirmo albumu “Bleach” ierakstu kompānijā Sub Pop 1989. gadā. Grupa
nāca klajā ar izstrādātu skaņu, kas pamatojās uz dinamiskiem kontrastiem, bieži
starp klusām vārsmām un skaļiem, smagiem piedziedājumiem. Pēc līguma
parakstīšanas ar lielo kompāniju DGC Records, Nirvana guva negaidītus panākumus
ar "Smells Like Teen Spirit", pirmo singlu no grupas otrā albuma Nevermind
(1991). Nirvana pēkšņie panākumi tika plaši popularizēti alternatīvā roka
sabiedrībā un solists Kurts Kobeins tika minēts medijos kā "savas paaudzes
runasvīrs".

Nirvana karjera beidzās pēc Kurta Kobeina nāves 1994.gadā.
Kopš savas debijas, grupa ir pārdevusi vairāk nekā 25 miljonus ierakstu ASV un
vairāk nekā 75 miljonus ierakstu visā pasaulē, padarot tos par vienu no
vislabāk pārdotajām grupām pasaules vēsturē.

Grupas dalībnieki 

 Kurts Kobeins — vokāls, ģitāra (1987—1994)
 Krists Novoseličs — basģitāra (1987—1994)
 Deivs Grols — bungas, vokāls (1990—1994)

Bijušie dalībnieki 
 Ārons Burčhards — bungas (1987—1988)
 Deils Krovers — bungas (1988, 1990)
 Deivs Fosters — bungas (1988)
 Čeds Dunkans — bungas (1988—1990)
 Džeisons Evermens — ģitāra (1989)
 Dens Peters — bungas (1990)

Koncerttūru dalībnieki 
 "Big" John Duncan — ģitāra (1993)
 Peta Smīra — ģitāra, vokāls (1993—1994)
 Lori Goldstons — čells (1993—1994)
 Melora Krīgera — čells (1994)

Diskogrāfija 
 Bleach (1989)
 Nevermind (1991)
 In Utero (1993)

Skatīt arī 
 "Smells Like Teen Spirit" (Nirvana dziesma)

Ārējās saites 

1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV alternatīvā roka grupas
ASV grandžmūzikas grupas
Grammy balvas ieguvēji
Tjūringa mašīna

Tjūringa mašīna ir 1936 g. angļu matemātiķa Alana Tjūringa piedāvāts matemātisks datora modelis. Tas ir visnozīmīgākais no teorētiskajā datorzinātnē izmantotajiem skaitļošanas modeļiem, jo precīzi raksturo to, ko iespējams aprēķināt ar mūsdienās izmantotajiem datoriem. Tjūringa mašīna ir abstrakts modelis - tā nav paredzēta izgatavošanai un praktiskai lietošanai.

Uzbūve 

Tjūringa mašīna sastāv no trīs daļām:
 lenta
 Lenta ir bezgalīgi gara un tā sastāv no šūnām, kurās ir simboli un tukšumi. Tukšums tiek apzīmēts ar simbolu λ.
 automāts
 Automāts darbina galviņu, kas var pārvietoties pa labi, pa kreisi, apskatīt attiecīgajā rūtiņā esošo simbolu vai ierakstīt tur jaunu simbolu.
 programma
 Programma ir tabula, kurā ir aprakstītas komandas, kuras jāizpilda automātam.

Darbība 

 Sākumā uz Tjuringa mašīnas lentas atrodas simbolu virkne, kuru sauc par ievadvārdu. Automāts atrodas noteiktā stāvoklī — q1. Tātad — pēc simbola, kuru redz automāts, varam noteikt kolonu, pēc stāvokļa — rindiņu. Vietā kur krustojas kolona ar rindiņu atrodas komanda, kas automātam jāizpilda.
 Komanda sastāv no trīs daļām. Piemēram, ja komanda ir (b, R, q3) — tas nozīmē, ka automātam rūtiņā jāieraksta simbols "b", jāpārvietojas pa labi (R - pa labi, L — pa kreisi, N — palikt uz vietas) un jāmaina stāvoklis uz q3.
 Tādu rūtiņu, kur ir komanda — rakstīt to pašu simbolu, palikt uz vietas, tajā pašā stāvoklī — sauc par apstāšanās rūtiņu.
 Tādu stāvokli, kur visas ir apstāšanās rūtiņas sauc par apstāšanās stāvokli.

Ārējās saites 

Datorzinātne
Mašīna
Automātu teorija
Mācību programmatūra
Kleina pudele

Kleina pudele ir slēgta virsma, kas telpu, kur tā atrodas, nesadala divās daļās. Tas nozīmē, ka no jebkura telpas punkta, kurā ir Kleina pudele, var nokļūt uz jebkuru citu telpas punktu, nešķērsojot Kleina pudeli.

Kleina pudeli pirmo reizi aprakstīja 1882. gadā Vācijas matemātiķis Fēlikss Kleins.

Skatīt arī 

 Mēbiusa lenta

Topoloģija
Smārdes pagasts

Smārdes pagasts ir Tukuma novada teritoriāla vienība Zemgales ziemeļos. Robežojas ar Tukuma un Jūrmalas pilsētām, kā arī Sēmes, Tumes, Degoles, Slampes, Lapmežciema un Engures pagastiem.

Daba 
Pagasta ir dabas parks Milzukalns.

Hidrogrāfija

Upes 
Caur pagastu tek Slocene, Skujupīte. Attālums līdz Rīgai no Smārdes ir 60 kilometri, bet līdz tuvākajai pilsētai Tukumam — 12 kilometri.

Ezeri 
Lielākie ezeri ir Kaņieris, Valguma ezers un Melnezers.

Vēsture 
Vēsturiski Smārdes pagastā atradās Antlavas muiža (Gut Altona), Cērkstes muiža (Gut Zerxten, Cērkste), Ošlejas muiža (Gut Ohschelei), Ozolu muiža (Gut Eckendorf, Ozolpils), Smārdes muiža (Gut Schmarden, Smārde), Šlokenbekas muiža (Gut Schlockenbeck, Milzkalne).

Pirmo reizi Smārdes vārds ir minēts vēstures avotos 1253. gadā. 1935. gadā Tukuma apriņķa Smārdes pagasta (līdz 1925. gadam Ozolnieku pagasts) platība bija 172,8 km² un tajā dzīvoja 1955 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aizpures, Ošleju un Smārdes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Tukuma rajona Smārdes ciemam pievienoja likvidēto Aizpures ciemu, 1960. gadā — Praviņu ciema Staļina kolhoza teritoriju, 1965. gadā — Milzkalnes ciema kolhoza «Padomju Latvija» teritoriju. 1975. gadā pievienoja likvidēto Milzkalnes ciemu, bet daļu teritorijas iekļāva jaunizveidotajā Ozolpils ciemā. 1977. gadā pievienoja daļu likvidētā Ozolpils ciema teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Smārdes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Engures novadā. 2021. gadā Engures novadu iekļāva Tukuma novadā.

Caur tagadējā Smārdes pagasta teritoriju ir gājusi gan Pirmā pasaules kara, gan arī Otrā pasaules kara frontes.

Smārdes pagastā atrodas arī daļa Ķemeru nacionālā parka.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Šlokenbekas muižas apbūve
 Dzirnavu klēts
 Šlokenbekas viduslaiku pils
 Ūdru Milzukalns — pilskalns
 Milzkalnes Baznīcas kalns — kulta vieta

Vietējas nozīmes 
 Sēravotu Veselības avots — kulta vieta

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas pagasta teritorijā ir Smārde, Milzkalne, Rauda, Kūdra,  Ozolpils un Cērkste.

Ievērojamas personības 
 Ansis Gulbis (1873—1936), grāmatizdevējs un rakstnieks
 Fricis Virsaitis (1881—1943), Latvijas armijas ģenerālis
 Valdis Lukss (1905—1985), dzejnieks.
 Andrejs Lejas-Sauss (1895—1941), Latvijas armijas pulkvedis.
 Jānis Baltvilks (1944—2003), dzejnieks un ornitologs.

Saimniecība

Transports 
Pagastam cauri iet dzelzceļa līnija Rīga - Tukums ar stacijām Smārdē un Milzkalnē.

Izglītība un kultūra 
Pagastā darbojas divas skolas — Smārdes pamatskola un Milzkalnes sākumskola, kā arī Smārdes bērnu pirmsskolas izglītības iestāde. Pagastā darbojas arī deju kolektīvi un kori.

Skatīt arī 
 Lidosta "Jūrmala"

Atsauces

Ārējās saites 

 Kāds būs topošais Engures novads?

Smardes
Smardes
Kurzeme
Smardes
 |Smardes
Ferma

Ferma var būt:
 Zemnieku saimniecība
 Ferma — būvkonstrukcija
 Ferma — apdzīvota vieta Asūnes pagastā
 Glušaka ezera cits nosaukums
1751. gads

1751. () bija parastais gads, kas sākās piektdienā.

Notikumi

Dzimuši 
 23. janvāris - (j.s., pēc v.s. 12. janvārī) — Jakobs Mihaels Reinholds Lencs (Jakob Michael Reinhold Lenz), vācbaltiesu dzejnieks (miris 1792.) 
 16. marts - Džeimss Medisons (James Madison), 4. ASV prezidents (miris 1836.)
 30. jūlijs - Marija Anna Mocarte (Maria Anna Mozart), Austrijas mūzikante (mirusi 1829.)
 28. oktobris - Dmitrijs Bortņanskis (Дмитрий Степанович Бортнянский), ukraiņu/krievu komponists (miris 1826.)

Miruši 
 17. janvāris — Tomazo Albinoni (Tomaso Albinoni), itāļu komponists (dzimis 1671.)
 25. marts - Frederiks I, Zviedrijas karalis (dzimis 1676)
1696. gads

1696. () bija garais gads, kas sākās svētdienā.

Notikumi

Dzimuši 
 11. jūnijs — Džeimss Keits (James Keith), skotu muižnieks, ģenerālis Krievijas armijā, feldmaršals Prūsijas armijā (miris 1758.) 
 2. augusts — Mahmuds I, Osmaņu impērijas sultāns (miris 1754.) 
 17. oktobris — Augusts III Saksis (August III Sas), Žečpospoļitas karalis un Saksijas kūrfirsts (miris 1763.) 
 28. oktobris — Saksijas Morics (Moritz Graf von Sachsen), Kurzemes hercogs, Francijas ģenerālmaršals (miris 1750.)
 datums nezināms — Abrams Gannibals (Абрам Петрович Ганнибал), krievu ģenerālis (miris 1781.)

Miruši 
 8. februāris — Ivans V Romanovs (Иван V), Krievijas cars, dzimis 1666. gadā)
 17. jūnijs — Jans III Sobeskis (Jan III Sobieski), Polijas karalis (dzimis 1629.)