joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Stīvs Daunijs

Stīvs Daunijs (; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, labās malas uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 434 spēles Nacionālajā hokeja līgā, tajās atzīmējoties ar 196 rezultativitātes punktiem.

Spēlētāja karjera 
Pēc vairākām Ontārio hokeja līgas klubos Vinzoras "Spitfires", Pīterboro "Petes" un Kičeneras "Rangers" rindās aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Daunijs sāka 2007.—08. gada sezonā. Daunijs piedalījās Filadelfijas "Flyers" treniņnometnē un pirmssezonas spēlē pret Otavas "Senators" pēc neatļauta spēka paņēmiena pielietošanas traumēja pretinieku rindās spēlējošo Dīnu Makemondu. Daunijs saņēma 20 spēļu NHL diskvalifikāciju, kas tobrīd bija piektā garākā diskvalifikācija, kādu līgas ir piešķīrusi. Līdz ar to sezonu Daunijs sāka Amerikas hokeja līgas klubā Filadelfijas "Phantoms". Pēc 21 tās rindās aizvadītas spēles debitēja NHL, nostiprinoties "Flyers" sastāvā.

2008.—09. gada sezonu Daunijs uzsāka "Flyers" sastāvā, taču drīz tika nosūtīts uz "Phantoms" rindām. Novembrī Daunijs tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning". Atlikušo sezonas daļu Daunijs dalīja savu spēles laiku starp "Lightning" un tās AHL fārmklubu Norfolkas "Admirals". 2009.—10. gada sezonā uzbrucējam izdevās nostiprināties "Lightning" sastāvā, aizvadot savu pirmo pilno NHL sezonu.

2011.—12. gada sezonā Daunijs tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche" klubam pretī saņemot aizsargu Kailu Kvinsiju. "Avalanche" rindās Daunijs uzsāka spēlēt tās pirmajā maiņā kopā ar Raienu O'Rīliju un Gabrielu Landeskogu. Starpsezonā Daunijs pārcieta operāciju, taču NHL lokauts ļāva uzbrucējam neizlaist sezonas pirmo spēli. Tiesa, Daunijs aizvadīja vien divas spēles, jo jau nākamajā mačā guva ceļgala traumu, kas lika viņam izlaist atlikušo sezonu.

2013.—14. gada sezonas ievadā Daunijs tika aizmainīts atpakaļ uz Filadelfijas "Flyers", kuras sastāvā viņš pabeidza sezonu. Vasarā Daunijs noslēdza viena gada līgumu ar Pitsburgas "Penguins", savukārt nākamajā vasarā pievienojās jau Arizonas "Coyotes" rindām. Pēc sezonas beigām noslēdza karjeru.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Pitsburgas "Penguins" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Pidhajcu rajons

Pidhajcu rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Berežanu, Kozovas, Terebovļas, Bučačas un Monastiriskas rajoniem, kā arī Ivanofrankivskas apgabala Haličas un Rohatinas rajoniem.

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Pidvoločiskas rajons

Pidvoločiskas rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Husjatinas, Terebovļas, Ternopiļas, Zbaražas un Laņivcu rajoniem, kā arī Hmeļņickas apgabala Voločiskas rajonu.

Rajona centrs Pidvoločiskas pilsētciemats, bet rajona teritorijā atrodas Skalatas pilsēta.

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Šumskas rajons

Šumskas rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Laņivcu, Zbaražas un Kremenecas rajoniem, Rivnes apgabala Dubno, Zdolbuņivas un Ostrohas rajoniem, kā arī Hmeļnickas apgabala Bilohirjas rajonu.

Rajona Veliki Dederkalu ciemā dzimis poļu sabiedriskais daebinieks Hugo Kollontajs (Hugo Kołłątaj, 1750-1812).

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Terebovļas rajons

Terebovļas rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Ternopiļas, Pidvoločiskas, Husjatinas, Čortkivas, Bučačas, Pidhajcu un Kozovas rajoniem.

Rajona Zazdristas ciemā dzimis kardināls Josips Sļipijs (Йосип Сліпий, 1892-1984), bet Budanivas ciemā - amerikāņu režisors Lī Strasbergs (Lee Strasberg, 1901-1882).

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte

Dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte bija Pirmā pasaules kara laikā 1915.-1916. gadā uzbūvēta dzelzceļa līnija, kas savienoja piefrontes dzelzceļa mezglu Jelgavas stacijā ar Vācijas impērijas dzelzceļu mezglu Tilzītē (tagadējā Sovetskā). Mūsdienās sadalīta dzelzceļa posmos Jelgava—Meitene, Jonišķi—Šauļi, Radvilišķi—Sovetska.

Vēsture 
Pirmā pasaules kara sākumā pēc Lietuvas un Kurzemes okupācijas vācu karaspēks 1915. gadā sāka tieša dzelzceļa savienojuma būvi no Tilzītes uz Šauļiem, tālāk līdz Jelgavai, kas tika pabeigts  un tika izmantots vācu karaspēka apgādei. 1921.-1940. gadā posmu Jelgava-Šauļi izmantoja starptautisko tālsatiksmes pasažieru vilcienu Rīga-Kauņa-Kēnigsberga-Berlīne satiksmei. 

Padomju laikā šajā līnijā, kas bija pārbūvēta uz 1524 mm platumu, kursēja starptautiskie vilcieni uz Viļņu, Novorosijsku, Ļvovu, Simferopoli, Gomeļu, Kijevu u.c., kā arī vilciens "Čaika" (Tallina—Rīga—Minska). Kursēja arī vietējais vilciens Rīga—Jelgava—Meitene. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas starptautiskās satiksmes intensitāte samazinājās (lai arī tika atjaunota satiksme maršrutā Rīga-Šeštoka—Varšava.). Pēdējais pasažieru vilciens Rīga—Viļņa—Truskaveca tika atcelts 2008. gadā.

Stacijas un pieturas punkti 
 Jelgava (Mitau), gala stacija, savienojums ar dzelzceļa līnijām uz Rīgu, Tukumu, Krustpili, Mažeiķiem;
 Dimzas, pieturas punkts (no 1931);
 Vecplatone (Alt-Platon);
 Vēžukrogs, pieturas punkts (no 1931); 
 Jaunplatone, pieturas punkts (no 1931); 
 Brieži, stacija (no 1922); 
 Mazeleja, pieturas punkts (no 1931); 
 Meitene, Latvijas-Lietuvas robežstacija, atzarojās 600 mm šaursliežu līnija Meitene—Bauska;
 Jonišķi (Joniškis, Jonischken), atzarojās 600 mm dzelzceļa līnija Jonišķi—Žeimele;
 Šauļi (Šiauliai, Szawli, Schaulen), savienojums ar dzelzceļa līniju Liepāja—Romni;
 Tauraģe (Tauragė, Tauroggen), līdz 1923. gadam un 1939.-1940. gadā Lietuvas robežstacija;
 Lauksarģi (Lauksargiai, Laugszargen), Vācijas robežstacija (1919, 1939-1940), Klaipēdas apgabala robežstacija (1919-1923); 
 Paģēģi (Pagėgiai, Pogegen), 1923.-1939. gadā Lietuvas robežstacija, savienojums ar 1875. gadā celto dzelzceļa līniju Tilzīte-Klaipēda (Tilsit–Memel), ko 1915. gadā pagarināja līdz Priekulei Latvijā;
 Tilzīte (Tilsit), 1923.-1939. gadā Vācijas robežstacija, savienojums ar 1865. gadā pabeigto dzelzceļa līniju Tilzīte-Insterburga-Kēnigsberga (Tilsit–Insterburg-Königsberg).

Literatūra 
 T. Altbergs, K. Augustāne, I. Pētersone. Dzelzceļi Latvijā. R: Jumava, 2009, 64. - 67. lpp.

Atsauces 

Latvijas vēsturiskās dzelzceļa līnijas
Lietuvas dzelzceļa līnijas
Vācijas celtās dzelzceļa līnijas
Jelgava
Zaļiščiku rajons

Zaļiščiku rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Bučačas, Čortkivas un Borščivas rajoniem, Ivanofrankivskas apgabala Horodenkas rajonu, kā arī Černivcu apgabala Zastavnas rajonu.

Zaļiščiku rajona Sinkivas ciemā dzimis uzņēmējs Dmitro Firtašs (Дмитро Фірташ, 1965).

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Zbaražas rajons

Zbaražas rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Šumskas, Laņivcu, Pidvoločiskas, Ternopiļas, Zborivas un Kremenecas rajoniem.

Zbaražas rajona Visnivecas ciemā atrodas bijusī Višņovecku dzimtas rezidence.

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Zborivas rajons

Zborivas rajons () ir Ukrainas Ternopiļas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ternopiļas apgabala Kremenecas, Zbaražas, Ternopiļas, Kozovas un Berežanu rajoniem, kā arī Ļvivas apgabala Zoločivas un Brodu rajoniem.

Ārējās saites

Ternopiļas apgabala administratīvais iedalījums
Alfrēda Kalniņa piemineklis

Alfrēda Kalniņa piemineklis ir piemineklis latviešu komponistam Alfrēdam Kalniņam, atrodas Rīgā. Ticis atklāts Kalniņa dzimšanas simtgadē . Piemineklis ir 3,2 metrus augsts.

Pieminekļa metu 1966. gadā izstrādājis tēlnieks Teodors Zaļkalns, to 1978. — 1979. gadā no gaišpelēka granīta izkalis Kārlis Baumanis, arhitekti ir Ilgvars Batrags un Georgs Baumanis. 

Tas sākotnēji atradās pie Latvijas Nacionālās operas, 1998. gadā Nacionālās operas rekonstrukcijas laikā tas tika pārvietots Pilsētas kanāla otrajā pusē kanālmalas apstādījumos pie Krišjāņa Barona ielas un Raiņa bulvāra krustojuma ar seju uz Nacionālo operu.

Pieminekļa pamatnē ir iekalts šāds uzraksts:

Atsauces 

Pieminekļi Rīgā
Kopičinci

Kopičinci () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Husjatinas rajonā.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1340. gadā. Attīstījās kā Polijas-Lietuvas pilsēta. No 1672. līdz 1699. gadam — Osmaņu impērijas sastāvā. Pēc 1772. gada Polijas Pirmās dalīšanas — Austrijas impērijā (vēlāk Austroungārijā) līdz pat Pirmā pasaules kara beigām, izņemot laiku starp 1807. un 1815. gadu, kad pilsēta ietilpa Krievijā.

Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Kopičinci iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pēc PSRS iebrukuma Polijā, iekļauta Ukrainas PSR, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu. No 1941. gada līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Kopičinci ir šahista Vasiļa Ivančuka (Василь Іванчук, 1969) un ebreju politiķa Pinhasa Lavona (1904—1976) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
Speedy

Speedy ir 1928. gada ASV mēmā filma, viena no filmām, kas tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā Labākais režisors (komēdija). Filmas režisors ir Teds Vailds, galvenajā lomā filmējās slavenais komiķis Herolds Loids. Filma uzņemta Ņujorkā.

Filmas darbība norisinās ap Herolda "Speedy" Svifta mēģinājumu glābt pēdējo zirgu tramvaju Ņujorkā. Ņujorkas "Yankees" zvaigzne Mazulis Rūts atveido vienu no pasažieriem.

Ārējās saites 

 Speedy vietnē Virtual History 
 Filmas treilers vietnē Archive.org 

1928. gada filmas
ASV filmas
Mēmā kino filmas
Kārpa

Kārpa () ir ciets, norobežots un labdabīgs veidojums uz ādas, kuru izraisa cilvēka papilomas vīrusi (HPV). Tās parasti veidojas uz rokām, plaukstām un pēdām. Atsevišķos gadījumos var būt arī uz citām ķermeņa daļām.

Ir arī tā sauktās vecuma kārpas, kuras neizraisa vīrusi. Tās ir īpašas dzimumzīmes, kas vēlu izveidojušās, parasti sākot ar pusmūžu.

Kārpas ārstē ar piededzināšanu, magnija un arsēna preparātiem.

Pēc starptautiskās slimību klasifikācijas (SSK-10) vīrusu izraisītās kārpas tiek klasificētas kā vīrusinfekcijas ar ādas un gļotādu bojājumiem.

Atsauces 

Vīrusu izraisītās slimības
Ādas slimības
Frenks Borzeigi

Frenks Borzeigi (, dzimis , miris ) bija ASV kinorežisors un aktieris. Divkārtējs Amerikas Kinoakadēmijas balvas ieguvējs (1929, 1932).

Biogrāfija 
Frenka Borzeigi tēvs Luidži Borzeigi piedzima 1859. gadā Ronconē, Austroungārijā, mūsdienu Itālijā. Kā mūrnieks viņš dažreiz strādāja Šveicē, kur arī satika savu nākamo sievu Mariju Ruegu, kura strādāja zīda rūpnīcā. 1880. gadu sākumā Borzeigi emigrēja uz ASV pilsētu Hezletonu Pensilvānijas štatā, kur strādāja ogļraktuvēs. Viņš atveda savu līgavu uz ASV un 1883. gadā Hezletonā viņi apprecējās.

Viņu pirmais dēls Henrijs piedzima 1885. gadā. Borzeigi ģimene pārcēlās uz Soltleiksitiju, kur 1894. gadā piedzima Frenks Borzeigi. Borzeigi ģimenē bija četrpadsmit bērni, no kuriem izdzīvoja tikai astoņi: Henrijs (1885–1971), Merija Emma (1886–1906), Bils (1892–1973), Frenks, Daniels (1896–1975), Lū (1898–1974), Dolija (1901–2002) un Sjū (1905–1998). Luidži Borzeigi 1934. gadā gāja bojā autoavārijā Losandželosā, viņa sieva Marija (Frenka māte) 1947. gadā mira no vēža.

1912. gadā Frenks Borzeigi sāka strādāt par aktieri Holivudā, šajā profesijā viņš darbojās līdz 1917. gadam. Viņa kinorežisora debija bija 1915. gadā  filmai The Pitch o' Chance.

, Borzeigi Losandželosā apprecējās ar vodeviļas un filmu aktrisi Lorēnu Rodžersu, kopā viņi nodzīvoja līdz 1941. gadam. 1945. gadā viņš apprecēja Ednu Stilvelu Skiltoni, komiķa Reda Skiltona bijušo sievu, viņi izšķīrās 1949. gadā.  Borzeigi 1962. gadā  nomira no vēža. Viņu apglabāja Forestlaunas memoriālā parka kapos Glendeilā. Par viņa ieguldījumu filmu industrijas attīstībā, Borzeigi tika apbalvots ar zvaigzni Holivudas Slavas alejā.

Karjera 
Borzeigi bija atzīts 20. gadsimta 20. gadu kinorežisors, bet savas daiļrades augstāko punktu viņš sasniedza mēmā kino norieta un skaņu kino sākuma laikā. Iespaidojoties no vācu kinorežisora F. V. Murnava darbiem, kas arī toreiz bija studijas Fox rezidents, viņš izveidoja pats savu krāšņo vizuālā romantisma stilu, ko atainoja ļoti veiksmīgi vairākās filmās ar Dženetu Geinori un Čarlzu Farelu galvenajās lomās, tajā skaitā arī Seventh Heaven (1927), par kuru viņš ieguva pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā "labākais režisors", Street Angel (1928) un Lucky Star (1929). Otro Kinoakadēmijas balvu viņš ieguva 1931. gadā par filmu Bad Girl.

Borzeigi preču zīme bija jauno mīlnieku jūtas grūtos laikos, mīlestība viņa filmās uzveica Pirmo pasaules karu (Seventh Heaven un A Farewell to Arms (1932)), invaliditāti (Lucky Star), Lielo depresiju (Man's Castle (1933)), Titānika katastrofas netiešs atspoguļojumu (History Is Made at Night (1937)), un nacisma laikus  (Little Man, What Now? (1933), Three Comrades (1938) un The Mortal Storm (1940)).

1940. gados Frenka Borzeigi popularitāte bija zudusi, vienīgā filma, ko kritiķi atzinīgi novērtēja bija film noir stila Moonrise (1948).

Atsauces

Ārējās saites 

1894. gadā dzimušie
1962. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Jūtā dzimušie
Mēmā kino režisori
Horodokas rajons

Horodokas rajons var būt:
 Horodokas rajons — administratīvā vienība Hmeļnickas apgabalā
 Horodokas rajons — administratīvā vienība Ļvovas apgabalā
Pagopago

Pagopago (, ; ) ir Amerikāņu Samoa galvaspilsēta. Atrodas Tutuilas salā. Pagopago ir ciems, kurā 2010. gadā dzīvoja 3656 iedzīvotāju. Tā administratīvajā teritorijā ietilpst vēl vairāki atsevišķi ciemi, starp kuriem ir Fanatono (Fagatogo), kur atrodas Amerikāņu Samoa likumdošanas un tiesas vara, un Utulei, kur atrodas valsts izpildvara.

Ārējās saites 

Amerikāņu Samoa
Okeānijas galvaspilsētas
Kremeneca

Kremeneca () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ternopiļas apgabala Kremenecas rajona centrs.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1064. gadā, pieminēta arī Hipatija hronikā 1227. gadā kā Galīcijas-Volīnijas kņazistes pilsēta. 1240./1241. gadā Kremenecas pils bija viena no retajām, ko nespēja ieņemt Batija karaspēks.

14. gadsimtā pilsētu iekļāva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā. 1536. gadā Polijas karalis Sigismunds I Vecais nodeva Kremenecas pili savas sievas Bonas Sforcas rīcībā. Hmeļnicka vadītās sacelšanās laikā 1648. gadā pili nopostīja kazaku karaspēks Maksima Krivonisa vadībā.

Pēc 1793. gadā pēc Polijas Otrās dalīšanas pilsētu iekļāva Krievijas impērijas sastāvā. No 1805. līdz 1833. gadam Kremenecā darbojās Kremenecas licejs. Pēc 1830. gada Novembra sacelšanās sakāves licejs tika pārcelts uz Kijivu, likdams pamatus Kijivas Universitātei.

Pēc Pirmā pasaules kara, pamatojoties uz 1921. gada Rīgas miera līgumu, Kremenecu iekļāva atjaunotajā Polijas valstī. Pamatojoties uz Molotova-Ribentropa pakta nosacījumiem, pēc Polijas kampaņas Otrā pasaules kara sākumā 1939. gadā iekļauta Ukrainas PSR sastāvā, pēc tam no 1941. gada 2. jūlija līdz 1944. gada 19. martam atradās vācu okupācijas iestāžu izveidotā Ukrainas reihskomisariāta sastāvā, šajā laikā tika iznīcināti Kremenecā dzīvojošie ebreji. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada atrodas neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Tūrisms

Kremeneca kalpo par atbalsta punktu pareizticīgo svētceļotājiem uz 18 kilometrus attālo Počajivas lavru. Poļu tūristi apmeklē Kremenecas iedzimtā, dzejnieka Slovacka muzeju.

Cilvēki

Kameneca ir poļu matemātiķa Marka Kaca (Mark Kac, 1914-1984), poļu dzejnieka Juliuša Slovacka (Juliusz Słowacki, 1809-1849) un amerikāņu vijolnieka Aizeka Sterna (Isaac Stern, 1920-2001) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīca

Rīgas Anglikāņu Svētā Pestītāja baznīca ir Anglikāņu baznīcas dievnams Anglikāņu ielā 2a, Vecrīgā, Rīgā. Vienīgais anglikāņu dievnams Latvijā.

Vēsture 
Baznīca tikusi celta no 1853. līdz 1859. gadam ar pārtraukumu pēc Johana Daniela Felsko projekta.

Anglikāņu baznīcas celšana tika uzsākta 1853. gadā, tomēr nākamajā gadā pārtraukta Krimas kara dēļ. 1857. gadā tā atsākās ar svinīgo baznīcas pamatakmens ielikšanu, to paveica Lielbritānijas konsuls R. L. Svifts. Baznīca tika celta neogotikas stilā no sarkanajiem ķieģeļiem, no kuriem lielākā daļa ar citiem celtniecības materiāliem (tai skaitā smilšakmeni) tika vesti no Anglijas. Celtniecība tika pabeigta 1859. gadā, anglikāņu bīskaps V. Dž. Trovers iesvētīja baznīcu Svētā Pestītāja godam. Anglikāņu baznīca ir halles tipa vienjoma ēka.

Baznīca bija paredzēta Rīgā dzīvojošajiem angļiem, kas līdz tam apmeklēja Reformātu baznīcu. Daļu no iekārtas priekšmetiem baznīcai dāvināja Ārmistedu ģimene. Šī ir vienīgā neogotikas stilā celtā baznīca Rīgā, kam torņa smailes pakājē ir arkbutāni. Tikusi izmantota kā skaņu ierakstu studija labās akustikas dēļ.

Kopā ar jūrnieku klubu veido Anglikāņu baznīcas un jūrnieku kluba kompleksu, kas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces

Ārējās saites 

 "Cita Rīga" ieraksts

Baznīcas Rīgā
Anglikāņu baznīca
Vecrīga
Critérium International

Critérium International bija profesionālas divu dienu riteņbraukšanas sacensības, kuras katru gadu pavasarī notika Francijā. Iepriekš tās bija zināmas arī kā Critérium National de la Route un pirmoreiz notika 1932. gadā.

Daudzus gadus tās tika uzskatītas par sava veida nacionālo Francijas čempionātu, bet 1979. gadā beidzot tika atvērtas arī citu valstu sportistiem. Vienīgais sportists, kurš uzvarēja abos sacensību formātos ir Bernārs Ino. Sacensībās ir uzvarējuši daudzi no pazīstamākajiem riteņbraucējiem, to skaitā Žaks Anketils, Šons Kellijs, Bernārs Ino, Migels Indurains, Stīvens Ročs, Jops Zūtemelks, Lorāns Fiņons, Keidels Evanss un Kriss Frūms.

2016. gada 18. novembrī sacensību organizatori ASO paziņja, ka vairs nerīkos šīs sacensības un 2017. gadā tās vairs nenotiks, izbeidzot to 85 gadus ilgo vēsturi.

1997. gada epizode ar zirgu 
1997. gadā zirgs pārlēca žogam un pievienojās pelotonam, apdzenot to un pametot tikai 20 kilometrus no finiša līnijas. Šī aina īsi tika parādīta kinofilmā Amélie un bieži tiek uzskatīta par ainu no Tour de France sacensībām.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Video ar zirga pievienošanos 1997. gada sacensībām

Riteņbraukšanas sacensības Francijā
Šosejas riteņbraukšana
Ramiress

Ramiress Santuss du Nasimentu (; dzimis ) ir brazīliešu futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases dalībnieks.

Karjeru sāka dzimtajā Brazīlijā, vispirms spēlēja Joinville, pēc tam - Cruzeiro. 2009. gadā uzsāka karjeru Eiropā, vispirms spēlēja Portugāles Benfica, taču kopš 2010. gada pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea. Benfica sastāvā ir kļuvis par Portugāles čempionu, savukārt Chelsea sastāvā - UEFA Čempionu līgas čempionu.

Kopš 2009. gada pārstāv Brazīlijas nacionālo valstsvienību. Tās sastāvā spēlējis divos FIFA Pasaules kausa finālturnīros (, ). Brazīlijas U-23 izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu .

Sasniegumi 
Benfica

 Portugāles Premjerlīga: 2009–10
 Taça da Liga: 2009–10

Chelsea

 Anglijas Premjerlīga: 2014–15
 FA kauss: 2011–12
 Anglijas Līgas kauss: 2014–15
 UEFA Čempionu līga: 2011–12
 UEFA Eiropas līga: 2012–13

Palmeiras

 Copa Libertadores: 2020

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Riodežaneiro štatā dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Lisabonas "Benfica" spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
J. Raiņa Daugavpils 6. vidusskola

J. Raiņa Daugavpils 6. pamatskola ir vispārizglītojošā mācību iestāde, kas atrodas Komunālajā ielā 2, Daugavpilī. Tā ir vienīgā Daugavpils skola Daugavas kreisajā krastā. Skolā darbojas dažādi interešu pulciņi. 2006./2007. mācību gadā bija 28 klašu komplekti, 570 skolēni un 59 skolotāji.

Vēsture 
Dibināta 1875. gadā kā Grīvas vācu skola ar proģimnāzijas tiesībām, pirmais skolas pārzinis bija K. Velcers (1875—1886).  No 1875. līdz 1879. gadam skolā mācījās Jānis Pliekšāns (Rainis), to absolvēja mākslinieks Rihards Zariņš. 
Pašreizējais nosaukums tai ir pēc Grīvas pilsētas pievienošanas Daugavpilij 1954. gadā.
Kopš 1986. gada skolas direktore ilgstoši bija Larisa Koževņikova.

Nosaukuma maiņas 
 1875—1902: Grīvas vācu skola (proģimnāzija)
 1902—1910: Grīvas latviešu pamatskola
 1910—1919: Grīvas vecticībnieku valsts skola
 1919—1934: Grīvas četrklašu pamatskola
 1934—1941: Grīvas sešklašu pamatskola
 1941—1948: Grīvas septiņgadīgā skola
 1948—1954: Grīvas vidusskola
 1954—pašlaik: Raiņa Daugavpils 6. vidusskola

Atsauces

Ārējās saites 
 

Skolas Daugavpilī
Latvijas vācu skolas
Latvijas septiņgadīgās skolas
Vidusskolas Latvijā
Latvijas sešklasu skolas
Latvijas četrklašu skolas
Latvijas vecticībnieku skolas
1875. gadā dibinātas Latvijas skolas
19. gadsimtā dibinātas Latvijas skolas
Esošas Latvijas skolas
Almazna

Almazna () ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, pakļauta Stahanovas pilsētas padomei. Izvietojusies apgabala rietumdaļā, ietilpst Alčevskas-Stahanovas aglomerācijā (kopā  iedzīvotāju (2001)).

Vēsture  
Apdzīvoto vietu uz muižniekam Stebeļskim piederošās zemes 1870. gadā dibināja no Harkovas guberņas Izjumas pilsētas apkaimes pārceltie dzimtļaudis un jauno ciemu nosauca par Izjumu. 1878. gadā ciems tika savienots ar dzelzceļa līniju un uzbūvēta stacija, ko tāpat, kā ciematu pie tās nosauca par Izjumu. Tā kā Harkovas guberņā jau bija viena stacija ar tādu nosaukumu, jaunuzbūvēto staciju un ciemu 1895. gadā pārdēvēja par Almaznu. Ciemats izauga saistībā ar intensīvo akmeņogļu ieguvi apkaimē. 1898. gadā tika uzsākta metalurģiskās rūpnīcas būve. 1962. gadā tika uzbūvēta ferrosakausējumu rūpnīca. 1977. gadā Almaznai piešķirts pilsētas statuss. 2001. gadā metalurģiskā rūpnīca likvidēta. Iedzīvotāju skaits pilsētā samazinājies no 7487 1989. gadā līdz 4301 2011. gadā.

Atsauces
Siringomiēlija

Siringomiēlija  (no grieķu syrinx, syringos - caurule, kanāls un myelos - muguras smadzenes) ir patoloģisks stāvoklis, ko raksturo likvoru saturošu dobumu (sirinksu) veidošanās muguras smadzenēs. Šim veidojumam ir tendence saspiest apkārtējos nervu audus, radot šķērsli normālai nervu impulsu pārraidei pa muguras smadzenēm un izraisot lielāku vai mazāku neiroloģisko deficītu. Izšķir primāro siringomiēliju, kuras etioloģija nav skaidra, un sekundāro, kas attīstās kā citas slimības komplikācija. Atšķirībā no pieaugušajiem, kuriem tā ir saistīta lielākoties ar Arnolda—Kiari malformāciju, bērniem tā var būt saistīta ar vairākām patoloģijām, tādām kā ahondroplāzija, mukopolisaharidoze, Dauna sindroms, Marfāna sindroms, nepilnīgā osteoģenēze, mugurkaulāja šķeltne (spina bifida) (reti) kā arī infekcijas vai traumas izraisītais arahnoidīts. Skolioze arī ir siringomiēlijas raksturīga pazīme bērniem un pusaudžiem, it īpaši straujas attīstības skolioze bērniem līdz desmit gadu vecumam ar izliekumu vairāk par divdesmit grādiem.

Posttraumatiskā siringomiēlija attīstās parasti pēc vairākiem gadiem pēc smagas mugurkaula traumas, piemēram, pēc nopietna auto negadījuma, krituma ar skriemeļu lūzumu un paralīzi vai paraplēģiju.

Epidemioloģija
Siringomiēlija pieder pie retajām slimībām. Tās izplatība tiek vērtēta kā 8 gadījumi uz 100 000 iedzīvotāju. Ir pazīstama slimības ģimenes forma, tā sastāda aptuveni 2% no kopējās statistikas un tiek pārmantota autosomāli recesīvā ceļā.

Vēsture
Šarls-Prospērs Ollivjē d'Anžē 1824. gadā Parīzē publicēja pirmo no trim viņa "Traktāta par muguras smadzeņu slimībām" izdevumiem. Tiek uzskatīts, ka viņš ieviesis siringomiēlijas terminu.

1882. gadā Oto Kālers un Frīdrihs Šulce publicēja slimības klīniskās ainas aprakstu.

Atsauces

Nervu sistēmas slimības
Sindromi
The National

The National ir amerikāņu indīroka grupa, kas dibināta Sinsinati, Ohaio štatā, un šobrīd savu darbību bāzē Bruklinā. Grupa sastāv no dziedātāja un tekstu autora Meta Berningera, dvīņu brāļiem Braisa (ģitāra, taustiņinstumentri) un Ārona Desneriem (ģitāra, taustiņinstumenti, basģitāra) un brāļiem Skota (basģitāra) un Braiena Devendorfiem (sitamie instrumenti). Grupa ierakstījusi 6 studijas albumus, no kuriem jaunākais, 2013. gadā iznākušais Trouble Will Find Me, ticis nominēts Grammy balvai kā labākais alternatīvās mūzikas albums.

Diskogrāfija 
 The National (2001)
 Sad Songs For Dirty Lovers (2003)
 Alligator (2005)
 Boxer (2007)
 High Violet (2010)
 Trouble Will Find Me (2013)

2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Amerikāņu rokgrupas
Amerikāņu indīroka grupas
Eduards Ševardnadze

Eduards Ševardnadze (; dzimis , miris ) bija gruzīnu valsts darbinieks, politiķis un diplomāts.

Politisko karjeru sācis 1940. gadu beigās kā vietējās Komjaunatnes organizācijas darbinieks. Laikā no 1972. līdz 1985. gadam bija Gruzijas Komunistiskās partijas pirmais sekretārs, pēc tam kļuva par PSRS ārlietu ministru (līdz 1991. gadam). Laikā no 1985. līdz 1990. gadam bija PSKP CK Politbiroja loceklis.

Neilgi pēc Padomju Savienības sabrukuma 1995. gadā E. Ševarnadze kļuva par otro Gruzijas prezidentu (pēc pirmā prezidenta Zviada Gamsahurdijas gāšanas sākotnēji bija valsts padomes, pēc tam parlamenta priekšsēdētājs). Bija spiests atkāpties 2003. gadā Rožu revolūcijas laikā.

Ārējās saites 
 

1928. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Gruzijas politiķi
Gruzijas prezidenti
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Sociālistiskā Darba varoņi
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
Svešinieki vilcienā

"Svešinieki vilcienā" () ir 1951. gada amerikāņu psiholoģiskais trilleris, kura režisors ir Alfreds Hičkoks. Filmas sižets veidots pēc Patrīcijas Haismitas 1950. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filma ir stāsts par diviem svešiniekiem: amatieri tenisa spēlētāju un psihopātu. Viņi abi satiekas vilcienā, kur, tā kā abi vēlas tikt vaļā no kāda, psihopāts piedāvā samainīties ar noslepkavojamajām personām, jo viņi netiks pieķerti motīva trūkuma dēļ. Pēc pirmās izdarītās slepkavības psihopāts cenšas piespiest tenisa spēlētāju izdarīt savu darījuma daļu.

Filmā galvenās lomas attēlo Fērlijs Grendžers, Ruta Romāna, Roberts Volkers, Leo Kerols, Patrīcija Hičkoka un Laura Eliota. Filmā epizodiska loma ir arī tās režisoram Hičkokam, viņš filmas sākuma daļā iekāpj vilcienā ar kontrabasu. "Svešinieki vilcienā" filmas pirmizrāde notika .

Atsauces

Ārējās saites 

1951. gada filmas
ASV filmas
Alfreda Hičkoka filmas
Film noir
ZGA

ZGA (ЗГА) ir 1984.gadā Rīgā dibināta eksperimentālās / avangarda mūzikas grupa, kas uzskatāma par abstract, noise, experimental, industrial pionieriem Latvijā un Padomju Savienībā, ar zināmu autoritāti pasaules scēnā.

Vēsture 
Grupu Pārdaugavā dibina Nikolajs Sudņiks (Николай Судник / Nick Soudnick) kopā ar Valēriju Dudkinu (1965-2004). ZGA sāk ar ierakstiem dzīvokļa apstākļos un saviem spēkiem izdod dažus šādu 'mājas ierakstu' albumus magnetofona lentēs. 1989.gadā viņu plati 'ZGA:(Riga)' izdod Krisa Katlera (Chris Cutler) leibla Recommended Records izdevniecība Points East. Iespējams, tā ir pirmā Latvijas grupa, kuras ierakstus izdeva atzīta rietumu izdevniecība. Turpmākajos gados Recommended Records izdod vēl dažus grupas albumus. Sākot ar 1990.gadu, ZGA piedalās vairākos festivālos ārvalstīs (Kanādā, Vācijā, Zviedrijā u.c.), kā arī veic pirmos ierakstus profesionālā studijā. 1991.gadā ZGA pārceļas uz Sanktpēterburgu, kur darbojas joprojām. Kopš Aleksandra Žiļina (1959) nāves 1994.gadā grupas vienīgais konstantais dalībnieks ir Nikolajs Sudņiks.

Diskogrāfija (izlase)

Albumi 
 ZGA:(Riga)  (1989) 
 The End Of An Epoch (1991) 
 ZGAmoniums (1995)
 Sub Luna Morrior (1996)
 Полёт Заразы (1999)
 Детский Альбом (Kinderalbum)  (2003)
 MaraZGAmatikA (2004)
 Gloom (2004)
 ZGA + Opus Posth — Carmina Moriturorum (2007)
 Футуроз (Futurosis) (2012)

Albumi (Nikolajs Sudņiks, solo) 
 Tauromakhia (‎2001)
 Promenade / Прогулка  (‎2002)
  Noise Paradise (‎2003)
 Delikatessen (‎2005) , w / Vyacheslav Gayvoronsky
 Pas De Trois  (2008)
 Not Quite Songs (‎2010), w/ Sainkho Namchylak
 Depot Of Genius Delusions / Депо Гениальных Заблуждений (‎2011)
 Opera of the Second Hour (2017)
 Opera of the Fourth Hour (2017)
 Gothic Liturgy for Laymen (2017)

Atsauces

Ārējās saites 
 ZGA Bandcamp profils
 zga.gez21.ru
 ZGA last.fm profils
 Recommended Records
 zga.nonmuseum.ru

1980. gadu mūzikas grupas
Latvijas rokgrupas
Borisogļebska

Borisogļebska () ir pilsēta Krievijas Eiropas daļas dienvidos, Voroņežas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos pie Voronas ietekas Hopjorā 204 km no apgabala centra Voroņežas.

Vēsture 
Dibināta 1698. gadā (pēc citiem datiem — 1645. gadā) kā nocietinājums aizsardzībai pret sirotājiem no dienvidu stepēm. Sākotnēju saucās par Pavlovsku vai Novopavlovsku, bet 1704. gadā tika uzcelta Svēto Borisa un Gļeba baznīca, kuras nosaukums vēlāk pārgāja uz apdzīvoto vietu. 1708. gadā Borisogļebska pieskaitīta Azovas guberņai, no 1719. gada — Tambovas guberņā, bet no 1732. gada — Voroņežas guberņā. Kopš 1779. gada — apriņķa pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites
Renne

Renne () ir lielākā pilsēta Dānijas salā Bornholmā, kas atrodas Baltijas jūrā. No 1970. līdz 2002. gadam tā bija neatkarīga pašvaldība 29,11 km2 platībā, bet mūsdienās tā ir Bornholmas pašvaldības administratīvais centrs.

Tās dabiskās ostas un stratēģiskās atrašanās vietas Baltijas jūrā dēļ Rennei ir interesanta vēsture Vācijas un Zviedrijas ietekmē, attīstoties par siļķu zvejas ostu.

Sadraudzībnas pilsētas 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 
 

Dānijas pilsētas
Gajs Marijs

Gajs Marijs (, dzimis 157. gadā p.m.ē, miris 86. gada 13. janvārī p.m.ē.) bija romiešu karavadonis un politiķis. Septiņas reizes (107., no 104. līdz 100. gadam un 86. gadā p.m.ē.) bijis Romas konsuls. Veica romiešu armijas reformu, atvieglojot iespējas izvēlēties militāro karjeru valsts zemākajām šķirām un faktiski radot profesionālu armiju. 

Dzimis mūsdienu Lacio reģionā. Jau no jaunības iesaistījās valsts politikā. 107. gadā pirmoreiz kļuva par konsulu un veica militārās reformas. Kopā ar Sullu komandēja romiešus Jugurtas karā Numīdijā no 112. līdz 106. gadam p.m.ē. Marija vadībā romieši sakāva iebrukušās ģermāņu ciltis - teitoņus 102. gadā p.m.ē. un kimbrus 101. gadā p.m.ē. Gajs Marijs bija Romas republikas militārais līderis Sabiedroto kara laikā no 90. līdz 88. gadam p.m.ē.

Kad Grieķijas teritorijā iebruka Pontas valdnieks Mitridats VI, par karaspēka pavēlnieku cīņai pret Mitridatu Romas senāts iecēla Marija politisko pretinieku Sullu. Politisko intrigu rezultātā komīcijas par pavēlnieku vēlāk iecēla Mariju. Sulla ar to nesamierinājās un ar sev uzticīgu karaspēku, pretēji romiešu tradīcijām, ieņēma Romu. Gajs Marijs devās trimdā uz Āfriku. Pēc tam, kad Sulla ar karaspēku devās cīņā pret Mitridatu, 86. gadā p.m.ē. Marijs atgriezās Romā, kļūdams par konsulu septīto reizi. Tomēr īsi pēc tam viņš mira, paguvis Romā asiņaini izrēķināties ar saviem politiskajiem pretiniekiem.

Ārējās saites 

157. gadā p.m.ē. dzimušie
86. gadā p.m.ē. mirušie
Senā Roma
Sorrell and Son

Sorrell and Son ir 1927. gada ASV mēmā filma. Filmas režisors ir Herberts Brenons, kurš tika izvirzīts 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais režisors" (drāma). Filma balstīta uz Vorvika Dīpinga tāda paša nosaukuma darba motīviem, kas bija bestsellers kopš tā izdošanas 1925. gadā. Filma tika uzņemta Anglijā.

Filma divas reizes ir pārfilmēta, pirmā reize bija 1933. gadā, kurā H. B. Vorners vēlreiz filmējās Sorela lomā, un otrā reize kā Britu televīzijas seriāls 1984. gadā.

1927. gada filma ilgus gadus tika uzskatīta par zudušu. Tomēr 2005. gadā Filmu akadēmijas arhīvs prezentēja to  daļēji atjaunotu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Sorrell and Son vietnē Virtual History 

1927. gada filmas
ASV filmas
Mēmā kino filmas
Petrs Apiāns

Petrs Apiāns (, dzimis , miris ) bija vācu matemātiķis, kartogrāfs un astronoms.

Dzimis kā Pēters Bīnevics (vai Bennevics) ( vai ) Saksijas pilsētā Leisnigā turīgā kurpnieka ģimenē. Latvinizēto vārdu Apiāns pieņēma studiju laikā Leipcigas universitātē no 1516. līdz 1519. gadam. Vēlāk studēja arī Vīnē. 

Darbojies Rēgenburgā un Landshutē. Landshutē 1524. gadā publicēja darbu astronomijā un navigācijā Cosmographicus liber, kas piedzīvoja publikācijas 14 valodās un bija populārs līdz 16. gadsimta beigām. 1526. gadā aprecējās ar Landshutes pilsoņa meitu Katarīnu Mozneri (ģimenē piedzima 14 bērni).

No 1527. gada līdz savai nāvei darbojās Ingolštatē, kur nodibināja grāmatu drukātavu. Apiāna darbību atbalstīja imperators Kārlis V.

Ārējās saites

1495. gadā dzimušie
1552. gadā mirušie
Matemātiķi
Astronomi
Kartogrāfi
Latīņu valodā rakstošie
Saksijā dzimušie
Uz ziemeļiem caur ziemeļrietumiem

"Uz ziemeļiem caur ziemeļrietumiem" () ir 1959. gada amerikāņu spiegu trilleris, kura režisors ir Alfreds Hičkoks.

Filma ir stāsts par reklāmas biznesā darbojošos Rodžeru Tornhilu, kas tiek sajaukts ar citu personu, un tādēļ viņam pakaļ dzenas mistiskas organizācijas aģenti. Tajā galvenās lomas attēlo Kerijs Grānts, Eva Marija Seinta, Džeimss Mesons un Džesija Roisa Lendisa. "Uz ziemeļiem caur ziemeļrietumiem" tika nominēta trim Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr neviena no tām netika iegūta.

Atsauces

Ārējās saites 

1959. gada filmas
ASV filmas
Alfreda Hičkoka filmas
Zangera—Bleka aparāts

Zangera—Bleka aparāts (Sanger–Black apparatus) ir laboratorijas ierīce kvantitatīvai vai puskvantitatīvai arsēna noteikšanai. Tā sastāv no apmēram 30 mL lielas pudelītes ar gumijas korķi, kurā ir viens vai divi caurumi; vienā ievietota zvanveida caurulīte skābes ieliešanai (tās vietā skābi var ieliet pie attaisīta korķa), otrā caurulīte paredzēta izdalošos gāzu novadīšanai. Tai pievienotajā CaCl2 caurulītē tiek ievietots neitrāls, sauss adsorbents (gāzu plūsmas vienmērīgai pārdalei), bet taisnajā atvērtajā galā – reaģenta papīrītis, piesūcināts ar HgCl2 vai AgNO3. Noteikšanas laikā pudelītē ieliek ≈ 3 g Zn (granulās) un ielej apmēram 15 ml skābes (autori iesaka labāk lietot HCl nekā H2SO4). Aptuveni 10 minūtes jāļauj gāzu plūsmai, kā arī mitrumam izvadcaurulītē stabilizēties. Tad šķīdumā ievada paraugu un novēro reaģentpapīrīša krāsas maiņu. Ja tiek ievēroti visi autoru izteiktie priekšraksti, metodi var uzskatīt par kvantitatīvu.

Zangera—Bleka aparāta darbība balstās uz tā saucamo Gutcaita (Gutzeit) reakciju:

AsH3 rodas, arsēnam (jebkurā oksidēšanas pakāpē) reducējoties ar izdalošos ūdeņradi (in statu nascendi). Zangera un Bleka uzlabojums noteikšanas metodei, kas palīdzēja padarīt to kvantitatīvu, ir iegarena reaģentu papīrīša lietošana, kas nodrošina reakcijas produkta nogulsnēšanos pamatā virsmas slānī, aptverot iespējami lielāku tā daļu, jo tā plūsma ir virzīta gar papīrīša virsmu. Tad plankuma izmēri un krāsojuma intensitāte (rodas dzeltens, tad brūns krāsojums) ir aptuveni proporcionāli arsēna saturam paraugā.

Jāņem vērā, ka dabiskais cinks satur piemaisījumā nedaudz arsēna, tādēļ neliels plankums uz papīrīša rodas praktiski vienmēr.

Literatūra

 Ch. R. Sanger and O. F. Black. The Quantitative Determination of Arsenic by the Gutzeit Method. Proc. Am. Acad. Arts Sci. 1907, 43 (8), 297–325. Tīmeklī: http://www.unz.org/Pub/Daedalus-1907q1-00295
 Gutzeit test – Medical Definition and More from Merriam–Webster. Tīmeklī: http://www.merriam-webster.com/medical/gutzeit%20test

Arsēns
Analītiskā ķīmija
Frīdrihs Olbrihts

Frīdrihs Olbrihts (, dzimis , miris ) bija vācu ģenerālis, 20. jūlija puča dalībnieks.

Dzimis Saksijas pilsētā Leisnigā. Militārā dienestā kopš 1907. gada. Piedalījies Pirmajā pasaules karā. Pēc kara dienēja reihsvērā, atbalstīja Veimāras republiku. No 1938. gada - divīzijas konadieris Hemnicā. Komandēja divīziju Polijas kampaņas laikā, par ko apbalvots ar Dzelzs krusta Bruņinieka krustu. 

Vēlāk strādāja OKW (Oberkommando der Wehrmacht) Berlīnē. 1941./42. gadā viens no galvenajiem operācijas "Valkīra" izstrādātājiem. Formāli operācija bija paredzēta iekšējo nemieru apspiešanai, tomēr faktiski tika paredzēta varas pārņemšana valstī. 1943. gadā pieņēma dienestā Klausu fon Štaufenbergu. 1944. gada 20. jūlijā fon Štaufenbergs ievietoja spridzekli Ādolfa Hitlera mītnē Wolfsschanze Prūsijā pie Rastenburgas. Atentāts tomēr neizdevās, bet Hitleram lojālie spēki nezaudēja kontroli pār situāciju. Olbrihts kopā ar Štaufenbergu tika sodīts ar nāvi naktī uz 21. jūliju viņa darba vietā Bendlerblock ēkā Berlīnē.

Ārējās saites

1888. gadā dzimušie
1944. gadā mirušie
Vācijas vēsture
Vērmahta virsnieki
Saksijā dzimušie
Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieri
Vilis Krūmiņš

Vilis Krūmiņš (1919-2000) bija latviešu padomju politiķis, LKP CK Otrais sekretārs. Nacionālkomunistu vajāšanu laikā 1960. gadā atcelts no amata. Dabas muzeja direktors (1961-1999). Atmodas kustības dalībnieks, latviešu strēlnieku apvienības priekšsēdētājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1919. gada 27. maijā Sēlpils pagastā sava vectēva Jāņa Krūmiņa dzimtas mājā. Mācījās Jēkabpils valsts reālģimnāzijā (1935-1940). Uzsāka studijas Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātes ģeoloģijas nodaļā.
Otrā pasaules kara laikā cīnījās 201. latviešu strēlnieku divīzijā, tika četrreiz ievainots un kontuzēts.

Pēc kara beigām darbojās komjaunatnē, pēc tam kompartijā. 1956.-1960. gadā bija Latvijas Komunistiskās partijas Centrālkomitejas Otrais sekretārs. Līdztekus 1959. gadā pabeidza P. Stučkas Latvijas Valsts universitāti finanšu un kredīta specialitātē.
1960. gada februārī tika atcelts no amata, pēc tam bija LPSR izglītības ministrs un Ministru padomes priekšsēdētāja vietnieks kultūras jautājumos, bet no šā amata atbrīvots 1961. gada decembrī. 
Norīkots darbā par Latvijas Dabas muzeja direktoru, viņa vadībā muzeju paplašināja un izveidoja par Vissavienības Dabas muzeju metodisko centru dabas aizsardzības jautājumos un taksidermijā.

1988. gada septembrī V. Krūmiņš bija Latvijas Tautas frontes dibināšanas kongresa organizācijas komitejas loceklis, pēc tam LTF Domes loceklis.

Vilis Krūmiņš bija latviešu strēlnieku apvienības dibināšanas iniciators un tās priekšsēdētājs. PSRS tautas deputātu vēlēšanās 1989. gada 26. martā kandidēja 305. Jēkabpils vēlēšanu apgabalā, un 1990. gada LPSR Augstākās padomes vēlēšanās kandidēja Rīgas vēlēšanu apgabalā no LTF saraksta, bet netika ievēlēts.

Miris 2000. gada 26. augustā.

Bibliogrāfija 
 Inga Helmane. Laika pakāpienus skaitot (intervija ar Vili Krūmiņu). Laikraksts «Padomju Jaunatne» Nr. 205.-211., 1988. gada 17.oktobrī - 4. novembrī

Apbalvojumi 
 Ļeņina ordenis (1948)
 Tēvijas Kara ordenis, 1. pakāpe (1945, 1985)
 Tēvijas Kara ordenis, 2. pakāpe (1944)
 Sarkanās Zvaigznes ordenis (1944)
 Darba Sarkanā Karoga ordenis (1958)

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 "Kā nīdēja nacionālkomunistus" — raksts par nacionālkomunistu kustību (Daina Bleiere, laikraksts "Latvijas Avīze", 2004.08.07.)

1919. gadā dzimušie
2000. gadā mirušie
LKP biedri
Latvijas PSR ministri
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši
Rīgas Meža kapos apbedītie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Latvijas nacionālkomunisti
Reitlingene

Reitlingene () ir pilsēta Bādenes-Virtembergas federālajā zemē, Vācijā. Reitlingenes rajona administratīvais centrs. Atrodas apmēram 35 km uz dienvidiem no Bādenes-Virtembergas administratīvā centra Štutgartes. 2012. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 110,6 tūkstošus. Pilsētā atrodas pasaulē šaurākā iela — Spreuerhofstraße ir 31—50 centimetrus plata.

Pirmie cilvēki Reitlingenes vietā sākuši apmesties apmēram 4.—5. gadsimtā. Dibinājis Frīdrihs II Hohenštaufens. Laikā no 1240. līdz 1803. gadam šī bija imperiālā pilsēta (). Pilsētā atrodas Reitlingenes universitāte.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Bādenes-Virtembergas pilsētas
Abrahams Gotlobs Verners

Abrahams Gotlobs Verners (; dzimis , miris ) bija vācu ģeologs, dažkārt dēvēts par "vācu ģeoloģijas tēvu". Neptūnisma teorijas autors. Kaut arī teorija kā tāda mūsdienās ir atmesta, tomēr Vernera idejas par iežu viedošanos okeāna dibenā un no tā izrietošie stratigrāfijas pamati ir ietekmējušas mūsdienu ģeoloģijas teorijas. Gandrīz visu savu darbīgo mūžu pasniedza Freibergas universitātē (nav zināms, ka kādreiz būtu ceļojis ārpus Saksijas), ietekmējot ģeoloģijas attīstību caur saviem skolniekiem.

Ārējās saites 

Ģeologi
Vācijas zinātnieki
Lejassilēzijas vojevodistē dzimušie
Lidija Doroņina-Lasmane

Lidija Doroņina-Lasmane (dzimusi Lidija Lasmane ) ir latviešu disidente, PSRS okupācijas laika pretošanās kustības dalībniece.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1925. gada 28. jūlijā Aizputes apriņķa Ulmales pagastā baptistu Lasmaņu ģimenē. 13 gadu vecumā kristījās Sakas baptistu draudzē. Pēc Otrā pasaules kara uzsāka mācības medmāsu skolā Rīgā. 1946. gada novembrī viņu pirmo reizi apcietināja kopā ar citiem ģimenes locekļiem par medikamentu un pārsienamo materiālu piegādi mežabrāļiem. 
1947. gada aprīlī Latvijas PSR Iekšlietu ministrijas karaspēka Kara tribunāls L. Lasmanei piesprieda ieslodzījumu uz 5 gadiem, tiesību ierobežojumus uz 3 gadiem, viņas tēvam Andrejam Lasmanim 10 gadus ieslodzījumā, bet mātei trīs gadus nosacīti. Ieslodzījumā Austrumurālu labošanas darbu nometnē (″Vosturallag″) Sverdlovskas apgabalā viņa saslima ar plaušu tuberkulozi. 1951. gadā viņa tika nometināta uz dzīvi Vorkutā, kur iepazinās ar savu nākamo vīru ģeologu Mihailu Doroņinu. Pēc Staļina nāves Lidijai Lasmanei atļāva atgriezties Latvijā, kur viņa dzīvoja pie sava brālēna Edvarda Lasmaņa Mežaparkā. 
  
1970. gadā viņu otro reizi apcietināja par aizliegtās literatūras lasīšanu un norakstu izplatīšanu. Latvijas PSR Augstākā tiesa piesprieda L. Doroņinai divus gadus cietumsoda par ″apzināti nepatiesu izdomājumu izplatīšanu, kuri diskreditē padomju valsts un sabiedrisko iekārtu″, ko viņa izcieta Dzegužkalna sieviešu cietumā Iļģuciemā Rīgā.

Trešo reizi apcietināta Andropova organizēto represiju laikā 1983. gada 6. janvārī līdz ar Jāni Rožkalnu, Gunāru Astru un Jāni Vēveri par "pretpadomju propagandu un aģitāciju". 
Latvijas PSR Augstākā tiesa 1983. gada augustā viņai piesprieda piecus gadus ieslodzījumā Mordovijas nometnēs un trīs gadus nometinājumā. Gorbačova organizētās Pārbūves laikā, 1987. gada 14. janvārī L. Doroņina tika atbrīvota no ieslodzījuma un vairākus mēnešus turēta nometinājumā Altaja novadā Sibīrijā.

1987. gada vasarā viņa atgriezās Latvijā. Pēc Latvijas Republikas neatkarības atgūšanas viņa atjaunoja pirmslaulības uzvārdu (Lasmane) un aktīvi darbojās Totalitārisma seku dokumentēšanas centrā.

Atzinība 
1994. gadā Doroņina-Lasmane tika apbalvota ar V šķiras Triju Zvaigžņu ordeni, kuru saņemt atteicās, ko pamatoja ar to, ka kopā ar viņu to saņemšot vairāki VDK aģenti. 2019. gadā Doroņina-Lasmane saņēma Ministru kabineta balvu.

2017. gada novembrī pirmizrādi piedzīvoja Andreja Verhoutinska uzņemtā dokumentālo filmu "Lidija", kurā Doroņina-Lasmane stāsta par savu skarbo dzīvesgājumu.

Doroņina-Lasmane 2018. gada septembrī tika pieteikta Nobela miera prēmijai, būdama viena no 320 kandidātiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 Raidījuma "Viss notiek" saruna ar Lidiju Lasmani-Doroņinu
 Uz eņģeļu rokām - "Rīgas Laika" intervija

1925. gadā dzimušie
Dienvidkurzemes novadā dzimušie
Latvijas cilvēki
Disidenti
Padomju represiju upuri
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Sentdžonsa (Kanāda)

Sentdžonsa () ir pilsēta Ņūfaundlendas salā, Kanādā, Ņūfaundlendas un Labradoras provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.

Pilsētas tiesības ieguvusi 1921. gadā. Dažkārt tiek uzskatīta par vecāko angļu dibināto pilsētu Ziemeļamerikā. Pilsētas iedzīvotāju skaits 2011. gadā sasniedza 106 tūkstošus, ar vairāk nekā 199,9 tūkstošiem iedzīvotāju Sentdžonsas aglomerācija (St. John's Metropolitan Area) ir 20. lielākā Kanādā un vislielākā provincē.

Ārējās saites 
 

Kanādas pilsētas
Ginters Blobels

Ginters Blobels (, dzimis , miris ) bija vācu izcelsmes amerikāņu biologs, 1999. gada Nobela prēmijas fizioloģijā vai medicīnā laureāts par olbaltumvielu pētījumiem šūnā.

Dzimis Otrā pasaules kara laikā Lejassilēzijā, tomēr līdz ar Sarkanās armijas tuvošanos ģimene evakuējās uz Saksiju, kur Blobels uzaudzis. Ģimnāziju apmeklēja Freibergā, studēja Tībingenē. Kopš 1960. gadiem strādāja ASV. 

Aktīvi iesaistījies Drēzdenes pilsētas atjaunošanā. Darbojās kompānijas Nestlé direktoru padomē.

Ārējās saites 

 Nobela prēmijas profils 

Nobela prēmijas laureāti fizioloģijā vai medicīnā
Vācu biologi
Amerikāņu biologi
Molekulārā bioloģija
Lubušas vojevodistē dzimušie
Stetoskops

Stetoskops ir akustisks instruments, kas palīdz sadzirdēt cilvēka vai dzīvnieka orgānu darbību, tādu, kā sirds toņi, elpošana, zarnu peristaltika. To izmanto medicīnā diagnostiskiem nolūkiem. Ierīce sastāv no vienkāršas vai dubultas galvas, diafragmas, vienkanāla vai divkanālu caurules un auss uzgaļiem. Elektroniskais modelis savukārt ļauj pastiprināt skaņas signālu un piedāvā ekrānu, kurā  redzams  sirdsdarbības jeb elpošanas kustību radītu skaņu grafisks attēlojums. Daži elektroniskie stetoskopi iekļauj speciālas datorprogrammas, kas saglabā iegūto ierakstu un analizē auskultācijas rezultātus.

Vēsture

Pirmo akustisko stetoskopu izgudroja franču ārsts Renē Laeneks (René Théophile Laennec 1781-1826) 1816.gadā, strādājot Parīzes slimnīcā Necker-Enfants Malades. Tam bija vienkāršas koka caurules izskats, bet darbības princips neatšķīrās no kopš 17.gadsimta pazīstamās "auss trompetes". Balstoties uz savu pieredzi plaušu un sirds izklausīšanā, Laeneks publicēja Traité de l'auscultation médiate, et des maladies des poumons et du coeur (1837). 1840.gadā angļu ārsts Goldings Bērds (Golding Bird 1814–1854) aprakstīja stetoskopu ar elastīgu pagarinājumu, ko viņš bija izmantojis. Tomēr arī šī ierīce bija domāta tikai vienai ausij. 1851.gadā īru ārsts Artūrs Līrds (Arthur Leared 1822-1879) izgudroja stetoskopu ar diviem auss uzgaļiem, ko pirmo reizi plašai sabiedrībai atklāja Londonas Lielajā izstādē. Tā dizainu gadu vēlāk pilnveidoja ņujorkietis Džordžs Kamans (George Cammann) lai uzsāktu tā komerciālo ražošanu. Kamana stetoskops bija praktiski tāds, kādu to pazīst mūsdienās.

Atsauces

Veselība
Medicīna
Heinrihs Volfenšilds

Heinrihs Volfenšilds (dzimis: Wolff, pēc nobilitēšanās: Wolffenschild, , miris 1659. gada 27 oktobrī) bija Rīgas monētu meistars (1633-1659) Zviedru Vidzemes laikā.

Dzīvesgājums 
H. Volfenšilds bija jaunākais dēls Rīgas monētu meistara Henriha Vulfa (1586-1609) un Ursulas Markvardes (Ursula Marquard) ģimenē. 1623. gadā strādājis  par Zviedrijas karalisko faktoru un vēlākos gados par Salberget sudraba kaltuves inspektoru Zviedrijā. ap 1630. gadu Heinrihs atgriezās Rīgā, kad no kāda Zigmunda Bekera (Sigmund Becker) iegādājas Reolas muižu (Gross-Rewold) Igaunijā. 

1631. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs uzdāvināja Heinriham Vulfam Lielvārdes pilsnovadu ar visām muižām (Gut Lennewarden, Ringmoise un Askemoise). 1633. gada 30. augustā Heinrihs tika iecelts par Rīgas monētu meistaru. 1646. gada 17. oktobrī H. Vulfu uzņēma Zviedrijas muižnieku kārtā ar dzimtas uzvārdu Volfenšilds.

H. Volfenšilds mira 1659. gada 27. oktobrī un ir apbedīts Rīgas Svētā Pētera baznīcā. Lielvārdes baznīcā pa kreisi no altāra savulaik ir atradies H. Volfenšilda portrets ar parakstu: primus acquirens hujus feudi Lennewad: anno 1631. die 21. mensis Junii.

Atsauces 

1659. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu