joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
King Crimson

King Crimson ir 1969. gadā izveidota angļu rokgrupa. Grupa tiek uzskatīta par vieniem no progresīvā roka pionieriem, tā savas darbības laikā ir ietekmējusies un pārņēmusi tehniku no dažādiem, ļoti atšķirīgiem mūzikas virzieniem, sākot no džeza, klasiskās mūzikas un eksperimentālās mūzikas līdz psihodēliskajam rokam, smagajam metālam, jaunajam vilnim, smagajam rokam, gamelānam, folkmūzikai, elektronikai un drum and bass.

King Crimson darbību var raksturot arī ar grupas dalībnieku maiņām un ilglaicīgiem grupas muzikālās darbības pārtraukumiem.

Vēsture 
King Crimson sākotnējais sastāvs bija nozīmīgs, tomēr ļoti īslaicīgs un pēc mazāk kā gada kopesamības tas jau mainījās. 1970. un 1971. gadā grupa piedzīvoja vairākas tās dalībnieku izmaiņas un tās mūzika studijas ierakstos un koncertos atšķīrās ļoti krasi, grupas dalībniekiem cenšoties eksperimentēt ar džezu, fankmūziku un klasisko kamermūziku. 1972. gadā grupas sastāvs kļuva stabilāks un grupa mūzikā attīstīja brīvās improvizācijas tehniku, jaucot smago roku, laikmetīgo klasisko mūziku brīvo džezu un džezroku, bet tad izjūkot 1974. gadā.

Grupa atkal apvienojās 1981. gadā ar citu sastāvu. Šajā laikā tika izdoti vairāki ieraksti, kuros bija spēcīga muzikāla ietekme no jaunā viļņa un gamelāna. Pēc trīs gadiem King Crimson atkal pārtrauca darboties. 1994. gadā grupas darbība tika atjaunota otro reizi. Šajā laikā grupas skanējumam klāt nāca arī ietekmes no industriālā roka un grandžmūzikas. Vēlāk, jau 21. gadsimtā, grupas mūzikā ienāca arī drum and bass ritma elementi, plašs MIDI pielietojums.

Pašreizējais grupas darbības statuss nav skaidrs. Neskatoties uz to, ka grupas līderis Roberts Frips ir atzinis, ka viņš neizjūt vēlmi strādāt ar King Crimson, viņš un citi King Crimson dalībnieki darbojas blakusprojektos ar tādiem nosaukumiem kā ProjeKCts un Jakszyk, Fripp and Collins. 2012. gadā Frips izteicās Financial Times, ka ir aizgājis no mūzikas.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 In the Court of the Crimson King (1969. gada oktobris); US #28 UK #3
 In the Wake of Poseidon (1970. gada maijs); US #31 UK #4
 Lizard (1970. gada decembris); US #113 UK #29
 Islands (1971. gada decembris); US #76 UK #30
 Larks' Tongues in Aspic (1973. gada marts); US #61 UK #20
 Starless and Bible Black (1974. gada jūnijs); US #64 UK #28
 Red (1974. gada novembris); US #66
 Discipline (1981. gada septembris); US #45
 Beat (1982. gada jūnijs); US #52
 Three of a Perfect Pair (1984. gada marts); US #58 UK #30
 Thrak (1995. gada aprīlis); US #83
 The ConstruKction of Light (2000. gada maijs)
 The Power to Believe (2003. gada marts); US #150

EP ieraksti 
 Vrooom (1994. gads)
 Level Five (2001. gads)
 Happy with What You Have to Be Happy With (2002. gads)

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā tīmekļa vietne 
 DGM Live 

1960. gadu mūzikas grupas
1970. gadu mūzikas grupas
1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
Anglijas rokgrupas
Anglijas progresīvā roka grupas
Anglijas ārtroka grupas
Anglijas džezroka grupas
Anglijas eksperimentālā roka grupas
Skubijs Dū 2: Briesmoņi savā vaļā

"Skubijs Dū 2: Briesmoņi savā vaļā" () ir 2004. gada turpinājums filmas pirmajai daļai Skubijs Dū, kā režisors tāpat kā 1. daļā ir Raja Gosnells.

Ārējās saites 

Skubijs Dū
2004. gada animācijas filmas
ASV piedzīvojumu filmas
Austrālijas filmas
Piedzīvojumu filmas
Kinokomēdijas
Warner Bros. filmas
ASV animācijas filmas
Tina Maze

Tina Maze (; dzimusi  Sloveņgradecā, Slovēnijā) ir slovēņu kalnu slēpotāja. Viņa ir 2010. gada Vankūveras Olimpisko spēļu divu sudraba medaļu ieguvēja supergigantā un milzu slalomā, kā arī izcīnījusi vairākas medaļas Pasaules čempionātā.

Pasaules kausa posmos piedalās kopš 1999. gada, kad 15 gadu vecumā debitēja pašmāju sacensībās Mariborā. T. Maze ir uzvarējusi 9 Pasaules kausa posmos, no tiem 8 uzvaras iegūtas milzu slalomā. Vankūveras Olimpisko spēļu (tās viņai bija jau trešās Olimpiskās spēles) atklāšanas ceremonijā T. Maze bija Slovēnijas karognesēja, bet vēlāk ar izcīnītajām divām sudraba medaļām kļuva par veiksmīgāko sportisti Slovēnijas delegācijā.

Ārējās saites 
  

1983. gadā dzimušie
Slovēnijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Slovēnijā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki kalnu slēpošanā
Bērni bez pavadoņa

"Bērni bez pavadoņa" () ir 2006. gada Ziemassvētku kinokomēdija, kuras režisors ir Pols Feigs. Galvenās lomas filmā atveido Lūiss Bleks un Vilmers Valderrama.

Kad sniega dēļ starptautiskajā Hūvera lidostā tiek atcelti visi reisi, 6 bērni, kas lido bez pavadoņa, ir ļoti priecīgi. Taču lidostā ir arī ļoti niknais direktors. Piedzīvojumi nebūs viegli.

Atsauces

Ārējās saites 

2006. gada filmas
ASV filmas
Warner Bros. filmas
Off the Wall

Off the Wall ir piektais amerikāņu popa mākslinieka Maikla Džeksona studijas albums. To izdeva Epic Records 1979. gada 10. augustā. Pēc Džeksona kritiski labi novērtētās darbības filmā The Wiz Džeksons un Kvinsijs Džounss sadraudzējās, un Džounss piekrita strādāt ar Džeksonu pie viņa nākamā studijas albuma. Albumu ierakstīja no 1978. gada decembra līdz 1979. gada jūnijam Allen Zentz Recording, Westlake Recording Studios, un Cherokee Studios Losandželosā, Kalifornijā. Viņš sadarbojās ar citiem māksliniekiem, piemēram, Polu Makartniju, Stīviju Vonderu un Rodu Tempertonu. Džeksons pats ir sarakstījis dažas dziesmas šim albumam, ieskaitot galveno singlu "Don't Stop Till You Get Enough".

Ieraksts bija aiziešana no Džeksona darba Motown. Daži kritiķi teic, ka Off The Wall bija izstrādāts no fankmūzikas, disko popa, soulmūzikas, vieglā roka, džeza un popa balādēm. Džeksons saņēma pozitīvas atsauksmes par viņa vokālo sniegumu ierakstā. Ieraksts guva pozitīvas atsauksmes un Džeksons saņēma savu pirmo Grammy kopš agrajiem 1970ajiem. Ar Off the Wall, Džeksons kļuva par pirmo solo mākslinieku, kura četri singli no viena albuma iekļuva Billboard Top 100 desmitniekā. Albums bija komerciāli veiksmīgs, Tas ir sertificēts ar 8× Multi-Platinum ASV un tika pārdots vairāk nekā 20 miljonos kopiju visā pasaulē.

2001. gada 16. oktobrī Sony Records izlaida šī albuma speciālo versiju. Jaunākie Allmusic un Blender apskati turpinājuši slavēt Off the Wall par tā pievilcību 21. gadsimtā. 2003. gadā albums ierindojās žurnāla Rolling Stone 500 labāko albumu topa 68. vietā. Nacionālā ierakstu tirdzniecības asociācija ierindojusi to 80. vietā 200. visgalīgāko albumu topā. 2008. gadā Off the Wall iekļuva Grammy Slavas zālē.

Dziesmu saraksts 

1979. gada albumi
Maikla Džeksona albumi
Aknīstes pagasts

Aknīstes pagasts ir viena no Jēkabpils novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Aknīstes pilsētu, kā arī ar Asares, Gārsenes, Elkšņu, Kalna, Leimaņu un Rubenes pagastiem. 9,6 km garā posmā pagasts robežojas ar Lietuvu.

Daba

Hidrogrāfija

Avoti 
Vecmelderu avoti

Ūdensteces  
Arālīte, Audriņu grāvis, Dobe, Dienvidsusēja, Elsīte, Goba, Jodupe, Skirsa, Skārdupīte, Vilkupe.

Ūdenstilpes 
Kūdras dīķis, Lielais ezers, Mazais ezeriņš, Vecmelderu dzirnavezers

Purvi 
Bērza purvs, Lielais Aknīstes purvs

Vēsture 
Mūsdienu Aknīstes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Vitenheima-Susējas muiža (Gut Wittenheim-Sußei, Susēja).

Aknīstes pagasts tika izveidots Kauņas guberņā 1863. gadā. 1921. gadā lielākā tā daļa tika pievienota Latvijai un ietilpa Ilūkstes apriņķī. 1935. gadā pagasta platība bija 106,4 km² un tajā dzīvoja 2427 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Aknīstes, Mežciema un Paupes ciema padomes. 1949. gadā pagastu likvidēja un ciemi tika iekļauti Aknīstes rajonā. 1950. gadā Aknīstei piešķīra strādnieku ciemata (no 1961. gada pilsētciemata) statusu. 1951. gadā Aknīstes ciema teritoriju pievienoja Mežciema ciemam. 1957. gadā tika izveidota Aknīstes pilsētciemata lauku teritorija, pievienojot lielāko daļu Susējas ciema (izņemot P. Stučkas kolhoza teritoriju) un Mežciema ciema kolhoza «Komunārs» teritoriju. 1958. gadā tika pievienots likvidētais Mežciema ciems. No 1962. gada Aknīste ar lauku teritoriju ietilpa Daugavpils rajonā, no 1967. gada - Jēkabpils rajonā. 1963. gadā Aknīstes lauku teritorijas kolhoza «Zaļā zeme» teritorija tika pievienota Leimaņu ciemam. 1977. gadā Aknīstes lauku teritorijai tika pievienota daļa Asares ciema teritorijas. 1991. gadā Aknīstei tika piešķirts pilsētas statuss. 2009. gadā Aknīstes pilsēta ar lauku teritoriju tika iekļauta Aknīstes novadā, lauku teritoriju izdalot atsevišķā administratīvā vienībā. 2010. gadā Aknīstes lauku teritoriju pārdēvēja par Aknīstes pagastu. 2021. gadā  pagastu iekļāva Jēkabpils novadā.

Pieminekļi

Valsts nozīmes 
 Susējas (Aknīstes) pilskalns
 Tēlnieka J.Mikena dzimtās mājas

Vietējas nozīmes 
 Saltupju Svētavots - kulta vieta
 Ulasu Airīšu senkapi ar krustakmeni
 Stūraģeidānu senkapi
 Kaparnieku senkapi
 Rācenāju senkapi

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Susēja, Vilkupe, Navicki, Mežaraupi, Pasusēja.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Sēlija
Jēkabpils novada pagasti
 
Aknīste
Latvijas pilsētciematu lauku teritorijas
Latvijas pilsētu lauku teritorijas
SCORE (pavadonis)

SCORE (no ) bija pasaulē pirmais sakaru pavadonis. To palaida ASV  ar nesējraķeti Atlas B.

Primārais projekta mērķis bija pierādīt raķetes Atlas spēju orbītā ievadīt pavadoni. Sekundārais uzdevums bija demonstrēt sakaru ziņojumu pārraidīšanu, izmantojot pavadoni kā retranslatoru.

SCORE bija viens no pirmajiem jaundibinātās ASV Aizsardzības ministrijas progresīvo tehnoloģiju aģentūras Advanced Research Projects Agency (ARPA) projekts. Aparatūru sešos mēnešos izgatavoja Army Signal Research and Development Laboratory, modificējot komerciālās sakaru iekārtas. 

Sakaru aparatūras masa bija 68 kg, kas bija iemontēta Atlas raķetes augšgala konusā ar kopējo masu 4100 kg. Pie ārējās virsmas bija piemontētas četras antenas: divas uztveršanai un divas raidīšanai. Sakaru aparatūra bija dublēta. Katrai no tām bija lentes ierakstītājs ar četru minūšu ietilpību. Katra no ASV četrām zemes stacijām varēja komandēt pavadoni noraidīt ierakstīto ziņojumu vai pārslēgt uz ierakstīšanu, uztverot jaunu ziņojumu. Bija iespējams arī reāllaika režīms, kurā netika izmantots ierakstītājs. Elektroenerģiju nodrošināja sudraba cinka baterijas. 8 W raidītājs darbojās 132 MHz frekvencē un bija izgatavots uz radiolampu pamata. Uztvērējs darbojās 150 MHz frekvencē un bija izgatavots uz tranzistoru pamata. Sistēmas bija paredzētas 21 dienas darbībai. 

Pēc SCORE palaišanas, pirmajā orbītā, kad pavadonis atradās virs Kalifornijas, primārā aparatūra nedarbojās kā paredzēts. 19. decembrī uz kodēto komandu no zemes atbildēja rezerves aparatūra un noraidīja pirms starta ierakstīto prezidenta Eizenhauera Ziemassvētku novelējumu. Otrā pakete darbojās perfekti, veicot 78 sakaru seanss ar kopējo ilgumu astoņas stundas. Pēc 12 dienām tika izlietota bateriju enerģija. Šajā laikā uz pavadoni tika noraidīti balss, vienkanāla teletaipa, frekvences multipleksēti seškanālu teletaipa signāli. Tie tika ierakstīti, saglabāti un vēlāk noraidīti. Tika veikti arī vairāki reāllaika sakaru seansi.

 pavadonis iegāja Zemes atmosfērā un sadega.

Atsauces

Ārējās saites 
 SCORE (Signal Communication by Orbiting Relay Equipment) Federation of American Scientists
 Score Mark Wade. Encyclopedia Astronautica

DARPA
Sakaru pavadoņi
Maksimiliāns I Hābsburgs

Maksimiliāns I (, ; dzimis , miris ) bija Hābsburgu dinastijas Svētās Romas impērijas imperators no 1493. gada līdz savai nāvei, kā arī Burgundijas hercogs no 1477. līdz 1482. gadam. Svētās Romas impērijas imperatora Frīdriha III dēls, tēva pēdējos desmit dzīves gadus valdīja kopā ar viņu. Būtiski palielināja Hābsburgu ietekmi visā Eiropā gan karojot, gan laulību politikas rezultātā. 

Caur savu sievu Burgundijas Mariju ieguva Burgundijas hercogistes zemes (apmēram mūsdienu Francijas Franškontē reģions un Benilukss). Uz Burgundiju pretendēja arī Francija karalis Luijs XI, savstarpēja kara rezultātā Burgundija tika sadalīta starp Franciju un Hābsburgiem, un tika likti pamati Hābsburgu valdīšanai Nīderlandē.

1486. gada 16. februārī Maksimiliāns Frankfurtē tika ievēlēts par Romiešu karali (Romanorum Rex), bet 1486. gada 9. aprīlī Āhenē kronēts par imperatoru. 

1495. gadā vadīja reihstāgu Vormsā, kurā pieņēma Impērijas reformu (Reichsreform). Reformu nepieņēma Vecā Šveices konfederācija un tas bija viens no iemesliem, 1499. gada Švābijas karam. 1499. gada 22. jūlijā Maksimiliāns I zaudēja Dornahas kaujā, kuras rezultātā Šveice izstājās no Svētās Romas impērijas un lika pamatus mūsdienu Šveices valstij.

1494. gada 16. martā Maksimiliāns apprecēja Milānas hercoga meitu Bjanku Mariju Sforcu, kas deva iemeslu iejaukties Itālijas lietās, un sākās Itālijas kari, kuri ar pārtraukumiem turpinājās līdz 1559. gadam. 

Apprecinādams savu dēlu Filipu I ar Spānijas karalieni Huanu I, sauktu par Trako, Maksimilians I lika pamatus Hābsburgu Spānijas atzaram. Rezultātā Maksimiliana I mazdēls Kārlis V kļuva gan par Spānijas, gan Svētās Romas impērijas valdnieku. 

1515. gadā Maksimiliāns I Pirmajā Vīnes kongresā tikās ar Bohēmijas un Ungārijas karali Vladislavu II un Polijas karali Sigismundu I Veco. Lai stiprinātu savstarpējās saites, tika nolemts, ka Maksimiliāna mazmeita Austrijas Marija apprecēs Vladislava II dēlu, nākamo karali Ludviku, bet Vladislava II māsa Bohēmijas un Ungārijas Anna apprecēs Maksimiliāna I dēlu Ferdinandu. Kad 1526. gada Mohāčas kaujā pret Suleimanu I krita Ungārijas karalis Ludviks, par Bohēmijas un Ungārijas valdniekiem kļuva Hābsburgi, liekot pamatus Austroungārijai.

Maksimilāns I atbalstīja zinātni un mākslu, un bija viens no pirmajiem renesanses kustības atbalstītājiem vācvalodīgajās zemēs.

Ārējās saites 

1459. gadā dzimušie
1519. gadā mirušie
Austrijas valdnieki
Vācijas karaļi
Svētās Romas impērijas imperatori
Burgundijas valdnieki
Hābsburgu dinastija
Lejasaustrijā dzimušie
30. autobusu maršruts (Rīga)

30. autobusu maršruts ir Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursē no Centrālās stacijas līdz Daugavgrīvai. Vasaras sezonā tiek pagarināts līdz Vakarbuļļiem.

30. autobusu maršruta kopējais garums ir 35,163 km. Maršruta Centrālā stacija — Daugavgrīva kopējais garums ir 17,187 km, bet maršruta Daugavgrīva — Centrālā stacija kopējais garums ir 17,576 km.

Darbdienās pa 30. autobusu maršrutu kursē 4 autobusi, bet brīvdienās — nekursē neviens, izņemot vasaras sezonas brīvdienas, kad maršrutā kursē 2 autobusi.

30. autobusu maršrutu apkalpo 6. autobusu parks.

Izveidots 2008. gada 2. janvārī, kad 3e. autobusu maršrutu pārdēvēja par 30. autobusu maršrutu. Tas zaudēja ekspreša maršruta statusu un kļuva par parastu maršrutu. Agrāk 30. autobusa maršruts kursēja no Abrenes ielas uz Ķīpsalu.

Maršruts 
Centrālā stacija — Daugavgrīva kursē pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Kalnciema iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Lidoņu iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela un Parādes iela.

Daugavgrīva — Centrālā stacija kursē pa šādām ielām: Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Daugavgrīvas šoseja, Daugavgrīvas iela, Lidoņu iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Slokas iela, Kalnciema iela  Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela un Raiņa bulvāris.

Pieturvietas 
30. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 62 pieturas. Maršrutā Centrālā stacija — Daugavgrīva ir 31 pietura, maršrutā Daugavgrīva — Centrālā stacija arī ir 31 pietura.

Maršruts ar mainītu virzienu 
Centrālā stacija — Vakarbuļļi kursē pa šādām ielām: Raiņa bulvāris, Merķeļa iela, Kalpaka bulvāris, Krišjāņa Valdemāra iela, Vanšu tilts, Kalnciema iela, Slokas iela, Jūrmalas gatve, Dzirciema iela, Lidoņu iela, Daugavgrīvas šoseja, Gaigalas iela, Stūrmaņu iela, Gobas iela, Kapteiņu iela, Flotes iela, Parādes iela, Dzintara iela un Ilmeņa iela.

Vakarbuļļi — Centrālā stacija kursē pa šādām ielām: Ilmeņa iela, Dzintara iela, Parādes iela, Flotes iela, Kapteiņu iela, Gobas iela, Stūrmaņu iela, Gaigalas iela, Daugavgrīvas šoseja, Daugavgrīvas iela, Lidoņu iela, Dzirciema iela, Jūrmalas gatve, Slokas iela, Kalnciema iela  Vanšu tilts, Krišjāņa Valdemāra iela un Raiņa bulvāris.

Maršruts ar mainītu virzienu pieturvietas 
Vasaras sezonā 30. autobusu maršrutā pavisam kopā ir 80 pieturas. Maršrutā Centrālā stacija — Daugavgrīva — Vakarbuļļi ir 40 pieturas, arī maršrutā Vakarbuļļi — Daugavgrīva — Centrālā stacija ir 40 pieturas.

Skatīt arī 
 Rīga
 Autobusu satiksme Rīgā
 Trolejbusu satiksme Rīgā
 Tramvaju satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas Satiksme
 Rīgas metropolitēns

Atsauces

Ārējās saites 
 www.rigassatiksme.lv
 

30
Brīvzemnieku pagasts

Brīvzemnieku pagasts ir viena no Limbažu novada administratīvajām teritorijām. Robežojas ar sava novada Braslavas, Alojas, Pāles un Katvaru pagastiem, Valmieras novada Dikļu un Matīšu pagastiem.

Daba

Reljefa formas 
Stārastiņa kalni

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
Ežupīte, Īģe, Jogla, Paktene, Pērļupe, Struņķupīte, Zunda.

Ūdenstilpes 
Lielais Ozolmuižas ezers, Mazais Ozolmuižas ezers, Paužezers, Purezers, Svētezers.

Purvi 
Purezera purvs, Rāķa purvs, Vanagpurvs, Vilzēnu purvs

Dabas aizsardzība
Pagasts atrodas Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Valsts aizsardzībā atrodas Puikules parks.

Vēsture 
1945. gadā Valmieras apriņķa Ozolu pagastā izveidoja Brīvzemnieku ciema padomi. Brīvzemnieku ciems (vēlāk pagasts) ietilpis Limbažu apriņķī (1947-1949), Alojas rajonā (1949-1956), Limbažu rajonā (1956-1962, 1967-2009) un Valmieras rajonā (1962-1967). 1950. gadā Brīvzemnieku ciemam pievienoja likvidēto Ozolu ciemu, 1954. gadā - likvidēto Puikules ciemu. 1977. gadā daļu Brīvzemnieku ciema teritorijas pievienoja Alojas pilsētciematam un Katvaru ciemam. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Brīvzemnieku pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Alojas novadā. 2021. gadā Alojas novadu iekļāva Limbažu novadā.

Pieminekļi 
 Parks
 Ozolmuižas pils

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ozolmuiža, Puikule (pagasta centrs), Puikules stacija, Buiva, Ozoli.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Vidzeme
Limbažu novada pagasti
Sirreālisma kino

Sirreālisms kinematogrāfijā radās līdz ar sākotnējo sirreālisma kustību citās mākslas nozarēs. Kino izrādījās ļoti pateicīga vide sirreālisma attēlošanai, ilglaicīgas kustības laikā vizuāla attēlošana un vēlāk arī skaņas izmantošana radīja iespējas sirreālistisko pasaules redzējumu attēlot tā, kā tas nebija iespējams, piemēram, glezniecībā un literatūrā. Par spilgtākajām sirreālisma filmām var uzskatīt Luija Bunjuela un Salvadora Dalī kopīgi uzņemtās filmas Andalūzijas suns (1929) un Zelta laikmets (1930). Tomēr sirreālisms kino ir izpaudies jau no 1920. gadu sākuma, tāpat arī tas un tā elementi ir raksturīgi arī vairākām līdz pat mūsdienām uzņemtajām filmām.

Ievērojamākās sirreālisma filmas 
 "Starpbrīdis" (Entr'acte) (1924)
 "Andalūzijas suns" (Un chien andalou) (1929)
 "Zelta laikmets" (L'Âge d'or) (1930)
 "Pēcpusdienas tīkli" (Meshes of the Afternoon) (1943)
 "Pērn Marienbādē" (L'Année dernière à Marienbad) (1961)
 "Iznīcinošais eņģelis" (El ángel exterminador) (1962)
 "Astoņarpus" (8½) (1963)
 "Kurmis" (El topo) (1970)
 "Buržuāzijas diskrētais šarms" (Charme discret de la bourgeoisie) (1972)
 "Svētais kalns" (The Holy Mountain) (1973)
 "Gumijgalva" (Eraserhead) (1977)
 "Videodroms" (Videodrome) (1983)
 "Alise" (Něco z Alenky) (1988)
 "Tecuo: Dzelzs cilvēks" (鉄男: Tetsuo) (1989)
 Naked Lunch (1991)
 "Delikateses" (Delicatessen) (1991)
 "Malholanda ceļš" (Mulholland Drive) (2001)
 "Visskumjākā mūzika pasaulē" (The Saddest Music in the World) (2003)

Kino
Sirreālisms
Jenšēpinga

Jenšēpinga () ir pilsēta Zviedrijas dienvidos Smolandē, Zviedrijas otrā lielākā ezera — Veterna krastā. Šajā pilsētā ir 84 423 (2005) iedzīvotāju. Zviedrijas devītā lielākā pilsēta. Jenšēpingā atrodas Jenšēpingas Universitāte.

Cilvēki 
Jenšēpingā dzimuši:

 Jons Bauers (John Bauer, 1882—1918) — gleznotājs un ilustrators;
 Angnēta Osa Feltskūga (Agnetha Åse Fältskog, 1950—) — grupas ABBA dalībniece;
 Dāgs Hammaršelds (Dag Hammarskjöld, 1905—1961) — diplomāts, ekonomists un rakstnieks, bijušais ANO ģenerālsekretārs;
 Nina Pīrsone (Nina Persson, 1974—) — grupas Cardigans soliste;

Atsauces

Ārējās saites 

Zviedrijas pilsētas
Buses pilskalns

Buses pilskalns, arī Matkules pilskalns, atrodas Kurzemē, Tukuma novada Matkules pagastā.

Izvietojies Imulas upes labajā krastā ziemeļos no Matkules ciema. Tas izveidots zemesragā, ko no trim pusēm apskalo upe. Pilskalna plakuma izmēri 50x25m, augstums 27 m. Plakuma ziemeļu daļā ap 4 m augsts valnis. Dienvidu pusē vaļņa augstums tikai 2 m un aiz tā izveidota plaša terase, kas lēzeni nolaižas līdz Imulai, pārvēršoties mitrā pļavā. Ernests Brastiņš izteicis domu, ka šajā terasē, iespējams, atradusies senā nocietinājuma priekšpils. Tas ir piecpakāpju pilskalns, kas tiek uzskatīts par ievērojamu senās kuršu zemes Vanemas centru. Matkule pirmo reizi avotos minēta 1230. gadā kā Matichule.

Pilskalna apkārtne bagāta ar dažādiem arheoloģiskiem pieminekļiem. Matkules pilskalns ir ievērojams visas Latvijas mērogā, jo tā apdzīvotība aizsākusies jau Bronzas laikmetā un turpinājusies (ar pārtraukumiem) līdz pat 14. gs. Visintensīvāk pilskalns apdzīvots otrajā apdzīvotības periodā, vēlajā dzelzs laikmetā 10.—12. gadsimtā. Pilskalnu 1922. gadā savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pētījis un uzmērījis Ernests Brastiņš. 1937. gadā pilskalnā noritējuši arheoloģiskie izrakumi Eduarda Šturma vadībā. Savukārt 1965. gadā arheoloģiskos izrakumus pilskalnā veicis Ēvalds Mugurēvičs.

Matkules pilskalns ir ainavisks, tā apkārtne mūsdienās ir labiekārtota un no pilskalna paveras lielisks skats uz Imulas ieleju. Pilskalnu savām aktivitātēm mēdz izmanot ezotērikas piekritēji. Par dabas krāšņumu Buses pilskalns apbalvots ar diviem Eiropas kultūrvēsturiskā mantojuma karogiem, kas apskatāmi mājā "Buses" un kur ilgus gadus saimniekoja Kārlis Busenbergs (1928—2010).

"Busu" mājās 1911. gadā izveidota pirmā tūrisma apmetne Latvijā. Busenbergu dzimta mājā dzīvo kopš 1767. gada. Tagad dzimtas īpašumu turpina apsaimniekot dēli Ivars un Jānis Busenbergi.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 enciklopedija.lv
 Latvijas pilskalni

Pilskalni Kurzemē
Matkules pagasts
Dzeguzīte

Dzeguzīte ir Latvijas Radio bērnu vokālais ansamblis, kas dibināts 1971. gadā.

Vēsture 
Bērnu vokālais ansamblis tika nodibināts 1971. gadā. Kopš 1972. gada ansambļa vadītāja bija mūzikas pedagoģe un diriģente Daila Martinsone. Bērniem augot, mainījās ansambļa sastāvs. Savulaik "Dzeguzīte" bija ļoti populāra bērnu vokālā popgrupa, kuras sastāvā izaugušas vairākas jauno mūziķu paaudzes, Valteru Frīdenbergu un Kārli Būmeisteru ieskaitot. Dzeguzīte darbojās ar Latvijas Radio 2 atbalstu. 

Uzsāka sadarbību ar maestro Raimondu Paulu, uzstājoties kopā "Dzeguzītes" 10 gadu jubilejas koncertā 1981. gadā. Notikušas popgrupas uzstāšanās arī ārpus Latvijas, izpildītas dziesmas septiņās valodās. Grupa muzicējusi ASV (Madison Square Garden), Krievijā un daudzās citās pasaules valstīs. Sadarbībā ar Raimondu Paulu tapušas vairāk kā 12 dažādas programmas un ierakstīti 10 kompaktdiski. 2004. gadā tika izdota "Labāko dziesmu izlase".

Ansamblis piedalījies vairākās Latvijas televīzijas koncertfilmās ("Pasakas un nesakas", "Vītola stabules dziesmas", "Mazais ganiņš").

Ansambļa ieraksti divreiz saņēmuši Mūzikas ierakstu gada balvu nominācijā "Labākais mūzikas albums bērniem": "Anniņa vanniņā: "Dzeguzītes" dziesmu izlase Nr. 3" (1995) un "Lāču tēta dziesmas" (2011).

Diskogrāfija

Albumi un izlases 
 "Dziesmas bērniem" [kopā ar Rīgas Pioneru Pils bērnu kori "Rīga"] (1978)
 "Pasakas un nesakas" (1988)
 "Mazais ganiņš" (1988)
 "Saules raibumiņi" (1990)
 "Čau, maliņa, čau!" [kopā ar grupām "Pekšņi" un "Auri"] (1991)
 "Jancim jubileja" (ar Helviju Stengrēvicu) (1992) 
 "Piena ceļš" (1995)
 "Anniņa vanniņā: "Dzeguzītes" dziesmu izlase Nr. 3" (1995)
 "Ziemassvētku balle" (1998)
 "Mini karaoke" (ar Ilzi Purmalieti) (2001)
 "Labāko dziesmu izlase" (2004)
 "Mūzikas skaņas" (2005)
 "Lāču tēta dziesmas" (ar Kārli Lāci) (2011)
 "Piparkūku pipari" (2012)

EP (minialbumi) 
 "Dzeguzīte" (1973)
 "Latviešu komponistu dziesmas bērniem" (1973)
 "Dzied bērnu ansamblis «Dzeguzīte»" (1979)
 "Dzied bērnu ansamblis «Dzeguzīte»" (1982)
 "Baltās dziesmas" (1983)
 "Ugunsdzēsēju dziesmas" (1984)

Atsauces

Ārējās saites 
"Dzeguzīte" vadītājai Dailai Martinsonei - 75!
"Dzeguzīte" — zīmols, ko zina visi

1970. gadu mūzikas grupas
1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Latvijas popgrupas
Staipekņu dzimta

Staipekņu dzimtas () augi ietilpst staipekņu nodalījumā (Lycopodiophyta), kas evolucionāri ir viens no vecākajiem un primitīvākajiem augu valstī (Plantae).
Pasaulē ir 350 - 400 staipekņu sugas, kas apvienotas 10 - 15 ģintīs. Lielākā daļa staipekņu sugas ir sastopamas tropos. Daudzas no ģintīm ir mazpazīstamas un par tām nav veikti padziļināti pētījumi.

Latvijā aug 6 staipekņu dzimtas sugas: vālīšu staipeknis (Lycopodium clavatum), gada staipeknis (Lycopodium annotinum), palu staipeknītis (Lycopodiella inundata), parastais plakanstaipeknis (Diphasiastrum complanatum), trejvārpu plakanstaipeknis (Diphasiastrum tristachyum) un mainīgais staipeknis (Lycopodium dubium).

Apdzira (Huperzia selago), kas arī aug Latvijā, kādreiz tika klasificēta kā staipekņu dzimtas augs, tomēr mūsdienās ir izdalīta jauna dzimta staipekņiem - apdziru dzimta (Huperziaceae).

Vairošanās 
Latvijā gandrīz visi staipekņi ir mūžzaļi augi ar sīkām lapām un guļošu vai pacilu, ložņājošu stublāju. Staipekņi vairojas ar sporām, kuras attīstās sporu vācelītēs - sporangijos. Sporai dīgstot, izveidojas maza, zaļa plātnīte jeb protallijs, kas ir apmēram 1 cm diametrā. Protallijs pēc tam var attīstīties gan uz augsnes, gan augsnē. Virszemes protalliji ir primitīvāki. Tāds, piemēram, ir palu staipeknītim (Lycopodiella inundata). Tā sporas uzdīgst dažās dienās, un protallijs nobriest vienā sezonā. Pazemes protallijs ir, piemēram, vālīšu staipeknim (Lycopodium clavatum) un gada staipeknim (Lycopodium annotinum). Šīm sugām sporas dīgst pēc izsēšanās zemē pēc 3 - 8 gadiem. Kad izveidojas protallijs, tā tālākai attīstībai ir nepieciešama mikorizo sēņu klātbūtne, kas nodrošina protallija barošanos. Uz protallija virsmas attīstās dzimumorgāni. Pēc apaugļošanās izveidojas dīglis, kurš 6 - 15 gadu laikā nobriest par pieaugušu augu. Kad auga vertikālie dzinumi sasniedz 6 - 7 gadu vecumu, tie sāk nobriedināt sporas. Nākamajā gadā šie dzinumi iet bojā. Kopumā paiet apmēram 30 gadi no sporas līdz nākamajai sporai. Tieši tādēļ, ka šie augi tik lēni aug, visi Latvijā augošie staipekņi ir iekļauti Latvijas Sarkanajā grāmatā.

Klasifikācija Latvijā augošiem staipekņiem 
 Staipekņu dzimta (Lycopodiaceae)
 Plakanstaipekņu ģints (Diphasiastrum)
 Staipeknīšu ģints (Lycopodiella)
 Staipekņu ģints (Lycopodium)

Atsauces

Ārējās saites 
 Club Mosses

 Family Lycopodiaceae

 Staipekņu dzimta

 Staipekņi

 staipekni| Medicīnas termins 

 Staipekņu nodalījums

 Latvijas augi un sēnes

Staipekņi
Princese Diāna

Velsas princese Diāna (dzimusi Diāna Frānsesa Spensere , mirusi ) bija Apvienotās Karalistes karaliskās ģimenes locekle, karaļa Čārlza pirmā sieva un prinču Viljama un Harija māte. Bija arī modes ikona un viena no visvairāk fotografētajām sievietēm pasaulē.

Biogrāfija 
Diāna Spensere dzimusi , ir nākusi no dižciltīgās Spenseru dzimtas, bija jaunākā meita Oltropas vikonta Džona Spensera un vikonteses Frānsesas Kudas ģimenē. Izauga Sandringemas pilī, izglītību ieguva Anglijā un Šveicē. 1975. gadā, kad Diānas tēvs kļuva par Spenseru grāfu, viņa ieguva lēdijas titulu.

Ievērību Diāna guva 1981. gada februārī, saderinoties ar karalienes Elizabetes II vecāko dēlu princi Čārlzu. Kāzas  Svētā Pāvila katedrālē. Laulībā ar Čārlzu no 1981. līdz 1996. gadam viņa bija pazīstama kā Velsas princese. Viņiem ir divi dēli princis Viljams un princis Harijs.

 lēdija Diāna gāja bojā autokatastrofā Parīzes tunelī ar savu draugu Dodi al Fajedu un šoferi Anrī Polu, kad viņiem pakaļ dzinās reportieri. Viņas bēres 1997. gada septembrī televīzijā visā pasaulē vēroja 2,5 miljardu cilvēku.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

1961. gadā dzimušie
1997. gadā mirušie
Norfolkā dzimušie
Velsas princeses
Ceļa negadījumos bojā gājušie
Palu staipeknītis

Palu staipeknītis (Lycopodiella inundata) ir staipekņu dzimtas (Lycopodiaceae) augs, kas pieder staipeknīšu ģintij (Lycopodiella).

Palu staipeknītis aug nepiesārņotu un barības vielām nabadzīgu ezeru krastos, zāļu purvos, purvainās pļavās pārsvarā smilšainās augsnēs. Tas ir izplatīts Eiropā, neiekļaujot kontinenta rietumu un dienvidu daļu. Pārsvarā tas sastpams Eiropas centrālajā daļā. Palu staipeknītim Latvija ir tuvu izplatības areāla austrumu robežai, tāpēc tas ir izplatīts reti un nevienmērīgi, galvenokārt rietumu daļā un Rīgas apkārtnes ezeru krastos. Nereti palu staipeknīša izplatība saistīta ar ezeriem, kuru piekrastes seklūdenī aug lobēliju (Lobelia dortmanna) un ezereņu (Isoëtaceae) audzes.

Apraksts 
Palu staipeknītis ir daudzgadīgs, retāk viengadīgs augs ar pacilu vai stāvu, īsu stublāju un daudzām sīkām saknītēm. Stublājs var būt 1 – 15 cm garš, kas cieši pieguļ substrātam. Stāvo zaru ir maz un tie ir 1 - 5 cm augsti. Lapas pamīšus, taisnas 3 - 5 mm garas. Palu staipeknītis ir līdzīgs gada staipeknim (Lycopodium annotinum). Tiem abiem zara galā ir tikai viens strobils, bet atšķirībā no gada staipekņa palu staipeknītim strobils ir platāks par zaru, uz kura tas atrodas, un tas nav krasi norobežots no zara. Sporofilu vārpiņas labi izceļas, jo ir dzeltenzaļā krāsā, kad nogatavojušās. Sporas nobriest laikā no jūlija līdz oktobrim.

Atsauces

Ārējās saites 
 Palu staipeknīša foto (ARKive)
 Palu staipeknīša foto (priede.bf.lu.lv)
 Mikroliegumu sugas
 Bioloģiskās daudzveidības atjaunošana militārajā poligonā "Ādaži"

Staipekņi
Latvijas flora
Eiropas flora
Vālīšu staipeknis

Vālīšu staipeknis (Lycopodium clavatum) ir staipekņu dzimtas (Lycopodiaceae) augs, kas pieder staipekņu ģintij (Lycopodium).

Vālīšu staipeknis aug sausos skujkoku mežos, platlapju-skujkoku mežos, izcirtumos un mežmalās. Vālīšu staipeknis sastopams visā ziemeļu puslodē pola tuvumā gan Eirāzijā, gan Ziemeļamerikā. Latvijā tas satopams diezgan bieži visā teritorijā. Parasti veido dažāda lieluma klājeniskas audzes. Auga populāciju negatīvi ietekmē tā ievākšana dekoratīvos nolūkos, pēc izraustīšanas tas atjaunojas ļoti lēni.

Apraksts 
Vālīšu staipeknis ir mūžzaļš, daudzgadīgs lakstaugs ar ložņājošu, dakšveidīgi zarainu, 2—3 m garu dzeltenzaļu stublāju. Toties vertikālie zari izskatās pelēkzaļi, jo katras lapiņas galā gaišs matiņš. Lapas sīkas, 5—8 mm garas. Sporangiji veido vārpiņas vertikālo zaru galos. Viena zara galā parasti divas vai vairāk vārpiņas. 
Vārpiņas ir 2—6 cm garas, vārpiņas kātiņš 10—18 cm garš. Sporas nogatavojas no jūlija līz septembrim.

Atsauces

Ārējās saites 
 Vālīšu staipekņa foto (dabasdati.lv)
 Staipekņi
 Jaunciema – Ādažu meža masīva bioloģiskais novērtējums
 Aizsargājamās augu sugas
 Ko neplūkt un nepirkt Jāņu laikā?

Staipekņi
Latvijas flora
Eiropas flora
Āzijas flora
Ziemeļamerikas flora
Ivica Kosteličs

Ivica Kosteličs (; dzimis  Zagrebā, Horvātijā) ir horvātu kalnu slēpotājs, kas specializējies slalomā, trju Olimpisko sudraba medaļu īpašnieks un Pasaules kausa kopvērtējuma uzvarētājs 2011. gadā. Viņa jaunākā māsa Janica Kosteliča arī ir bijusi izcila kalnu slēpotāja, trīskārtēja Pasaules kausa kopvērtējuma un četrkārtēja Olimpisko spēļu uzvarētāja, bet abu treneris ir tēvs Ante Kosteličs.

Karjera 
I. Kosteličs pirmo uzvaru Pasaules kausa posmā izcīnīja 2001.-2002. gada sezonas sākumā, un šajā pašā sezonā viņš pirmo un vienīgo reizi kļuva par kopvērtējuma uzvarētāju kādā no disciplīnām - slalomā. Kopā karjerā izcīnījis 11 uzvaras Pasaules kausa posmos, no tām 9 - slalomā. 2003. gadā šajā disciplīnā izcīnīja Pasaules čempionāta zelta medaļu. Piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs. 2006. gadā Turīnā izcīnītā sudraba medaļa kombinācijā kļuva par pirmo medaļu vīriešiem Olimpiskajās spēlēs Horvātijas ziemas sporta vēsturē. 2010. gada Olimpiskajās spēlēs Vankūverā pievienotās vēl divas sudraba medaļas ļāva viņam kļūt par veiksmīgāko Horvātijas sportistu šajā olimpiādē. Brālis un māsa Kosteliči kopā ir izcīnījuši 9 Olimpiskās medaļas, no 10, ko vispār sakrājuši neatkarīgās Horvātijas sportisti ziemas olimpiādēs (vienīgo bronzu Vankūveras Olimpiskajās spēlēs ieguva biatlonists Jakovs Faks).

2011. gadā I. Kosteličs pirmo reizi karjerā kļuva par uzvarētāju kalnu slēpošanas Pasaules kausa kopvērtējumā.

Ārējās saites 
  

1979. gadā dzimušie
Zagrebā dzimušie
Horvātijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie sudraba medaļnieki kalnu slēpošanā
Halvars Hanevolls

Halvars Hanevolls (; dzimis  Askerē, Norvēģijā, miris ) bija norvēģu biatlonists, trīskārtējs olimpiskais čempions.

Ar biatlonu nodarbojās kopš 1985. gada, Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 1991.—1992. gada sezonas, bet olimpiskajās spēlēs debitēja 1994. gadā Lillehammerē. Savu vienīgo individuālo Olimpisko zelta medaļu viņš negaidīti izcīnīja 1998. gada olimpiādē Nagano, kad jau bija nostiprinājies Norvēģijas izlasē, kurā vietu saglabāja 15 gadus, galvenokārt pateicoties lieliskai šaušanas precizitātei. Kopā H. Hanevolls ir ieguvis 6 medaļas Olimpiskajās spēlēs, tai skaitā 3 zelta. Pēdējo zelta medaļu viņš izcīnīja 2010. gadā Vankūveras Olimpiskajās spēlēs 40 gadu vecumā. Vēl H. Hanevolls ir ieguvis 16 medaļas Pasaules čempionātos (no tām 5 zelta) un 23 reizes uzvarējis Pasaules kausa posmos.

Pēc 2009.—2010. gada biatlona sezonas H. Hanevolls paziņoja par profeionāla biatlonista karjeras beigām.

Miris  49 gadu vecumā.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Atsauces

Ārējās saites 
 Olimpiskā datubāze 
 IBU profils 
 Sports-Reference profils 

1969. gadā dzimušie
2019. gadā mirušie
Norvēģijas biatlonisti
Biatlonisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki biatlonā
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Japānas sieviešu basketbola izlase

Japānas sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Japānu starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Āzijas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik Japānas izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 8. vietu. Japānas izlases labākie panākumi ir sudrabs 1975. gada Pasaules čempionātā un sudraba medaļa 2020.gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs.

Panākumi

Olimpiskās spēles 
 1976 — 5. vieta
 1980 — nekvalificējās
 1984 — nekvalificējās
 1988 — nekvalificējās
 1992 — nekvalificējās
 1996 — 7. vieta
 2000 — nekvalificējās
 2004 — 10. vieta
 2008 — nekvalificējās
 2016 - 8.vieta
 2020 - 2.vieta

Pasaules čempionāts

Piezīmes un atsauces 

Sieviešu basketbola izlases
Basketbols Japānā
Mali sieviešu basketbola izlase

Mali sieviešu basketbola izlase ir nacionālā basketbola sieviešu komanda, kas pārstāv Mali Republiku starptautiskās basketbola sacensībās, tādās kā Āfrikas čempionāts, Pasaules čempionāts, Olimpiskās spēles. Pašlaik Mali izlase FIBA Pasaules izlašu rangā ieņem 23. vietu.

Panākumi

Olimpiskās spēles 
 1976 — nekvalificējās
 1980 — nekvalificējās
 1984 — nekvalificējās
 1988 — nekvalificējās
 1992 — nekvalificējās
 1996 — nekvalificējās
 2000 — nekvalificējās
 2004 — nekvalificējās
 2008 — 12. vieta

Piezīmes un atsauces 

Sieviešu basketbola izlases
Basketbols Mali
Madrides "Real" (basketbols)

Madrides "Real" () ir profesionāls Spānijas basketbola klubs, kas ir bāzēts Madridē, Spānijā. Klubs spēlē Liga ACB un Eirolīgā. Tas tika dibināts 1932. gadā. "Joventut" ir viens no trim Spānijas klubiem, kas visu laiku spēlē Spānijas augstākajā līgā.

Pastāvēšanas vēsturē "Real" ir izcīnījis 35 Spānijas un 10 Eirolīgas čempiontitulus. Mājas spēles komanda aizvada WiZink Center arēnā. Komandas kapteinis ir Serhio Luļs.

Sasniegumi 
 Eirolīga: 10 (rekords)
 1963-64, 1964-65, 1966-67, 1967-68, 1973-74, 1977-78, 1979-80, 1994-95, 2014-15, 2017-2018

 Liga ACB : 35 (rekords)
 1956-57, 1957-58, 1959-60, 1960-61, 1961-62, 1962-63, 1963-64, 1964-65, 1965-66, 1967-68, 1968-69, 1969-70, 1970-71, 1971-72, 1972-73, 1973-74, 1974-75, 1975-76, 1976-77, 1978-79, 1979-80, 1981-82, 1983-84, 1984-85, 1985-86, 1992-93, 1993-94, 1999-2000, 2004-05, 2006-07, 2012-13, 2014-15, 2015-16, 2017-18, 2018-19

 Spānijas Karaļa kauss: 28 (rekords)
 1950-51, 1951-52, 1953-54, 1955-56, 1956-57, 1959-60, 1960-61, 1961-62, 1964-65, 1965-66, 1966-67, 1969-70, 1970-71, 1971-72, 1972-73, 1973-74, 1974-75, 1976-77, 1984-85, 1985-86, 1988-89, 1992-93, 2011-12, 2013-14, 2014-15, 2015-16, 2016-17, 2019-20

 Eiropas kausu ieguvēju kauss : 4 (rekords)
 1983-84, 1988-89, 1991-92, 1996-97

 ULEB kauss: 1
 2006-07

 Korača kauss: 1
 1987-88

 Pasaules klubu kauss: 1
 1980-81

 Starpkontinentālais kauss: 4 (rekords)
 1976, 1977, 1978, 1981

 Spānijas superkauss: 8
 1984-85, 2012, 2013, 2014, 2018, 2019, 2020, 2021

Ārējās saites 
 Kluba oficiālā mājaslapa   
 Eirolīgas profils 
 ACB.com profils 
 Basketpedya profils 

Spānijas basketbola klubi
Rūdijs Fernandess

Rodolfo Fernandess i Farress (; dzimis  Maljorkā, Spānijā), plašāk pazīstams kā Rūdijs Fernandess (Rudy Fernández), ir Spānijas basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijās, Spānijas valstsvienības dalībnieks. Pašlaik (2013) pārstāv Spānijas klubu Madrides "Real".

2006. gada Eiropas gada labākais jaunais spēlētājs.

Kopā ar Spānijas izlasi izcīnījis Eiropas čempiontitulu 2009. un 2011. gadā, zelta medaļu 2006. gada Pasaules čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1985. gadā dzimušie
Baleāru Salās dzimušie
Spānijas basketbolisti
Uzbrūkošie aizsargi
Vieglie uzbrucēji
Portlendas "Trail Blazers" spēlētāji
Dalasas "Mavericks" spēlētāji
Denveras "Nuggets" spēlētāji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Pasaules čempioni basketbolā
Eiropas čempioni basketbolā
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Sandrīna Grida

Sandrīne Grida (; dzimusi  Kannās, Francijā) ir Francijas basketboliste, spēlē centra pozīcijā, Francijas sieviešu valstsvienības dalībniece, pašlaik (2014) pārstāv Krievijas Superlīgas klubu Jekaterinburgas "UGMK". Vairākas sezonas spēlējusi arī WNBA klubā Konektikutas "Sun". 2007. gada WNBA draftā tika draftēta ar kopējo 13. numuru. 2006. gada Eiropas gada labākā jaunā spēlētāja un 2009. gada Eiropas gada labākā spēlētāja.

Kopā ar Francijas izlasi izcīnījusi Eiropas čempiontitulu 2009. gadā, sudrabu , kā arī bronzu 2011. gada Eiropas čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

 WNBA profils 

1987. gadā dzimušie
Francijas basketbolisti
WNBA spēlētājas
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Eiropas čempioni basketbolā
Vemblija stadions

Vemblija stadions (Wembley Stadium) ir futbola stadions Vemblijas rajonā, Londonā, Anglijā. Stadions tika atklāts 2007. gadā, stadiona ietilpība ir 90 000 sēdvietu (otrs lielākais stadions Eiropā un lielākais Apvienotajā Karalistē). Vemblija stadions ir Eiropas futbola asociāciju savienības (UEFA) elites stadions, un ir uzņēmis vairākas augsta līmeņa starptautiskās spēles, ieskaitot Anglijas futbola izlases spēles.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiāla mājaslapa 

Futbola stadioni Anglijā
Celtnes un būves Londonā
1966. gada FIFA Pasaules kausa stadioni
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā stadioni
Olimpiskās norises vietas futbolā
19. autobusu maršruts (Rīga)

19. autobusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta autobusu maršruts, kas kursēja no Mežciema līdz Sarkandaugavai.

Darbdienās pa 19. autobusu maršrutu kursēja 4 autobusi, bet brīvdienās — tikai 3 autobusi.

19. autobusu maršrutu apkalpoja 7. autobusu parks.

2019. gada 1. septembrī 19. autobusa maršruts tika slēgts, Bukultu iedzīvotājus turpmāk apkalpo 29. maršruta autobusi.

Maršruts 
Virzienā Mežciems — Bukulti — Sarkandaugava autobusi kursēja pa šādām ielām: Hipokrāta iela, Malienas iela, Juglas iela, Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts un Meža prospekts.

Virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Mežciems autobusi kursēja pa šādām ielām: Meža prospekts, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela, Murjāņu iela, Juglas iela, Malienas iela un Hipokrāta iela.

Pieturvietas 

19. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 87 pieturas. Virzienā Mežciems — Bukulti — Sarkandaugava bija 44 pieturas, bet virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Mežciems bija 43 pieturas.

Vēsture 

2011. gada 1. janvārī autobusu maršruts tika pagarināts no Juglas līdz Mežciemam.

Līdz 2011. gada 1. janvārim 19. autobusu maršruta kopējais garums bija 58,475 km. Virziena Jugla 3 — Bukulti — Sarkandaugava kopējais garums bija 29,273 km, bet virziena Sarkandaugava — Bukulti — Jugla 3 kopējais garums bija 29,202 km.

Maršruts 
Virzienā Jugla 3 — Bukulti — Sarkandaugava autobusi kursēja pa šādām ielām: Murjāņu iela, Silciema iela, Brīvības gatve, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Mīlgrāvja iela, Viestura prospekts un Meža prospekts.

Virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Jugla 3 autobusi kursēja pa šādām ielām: Meža prospekts, Viestura prospekts, Mīlgrāvja iela, Jaunciema gatve, Ādažu iela (Bukulti), apgriešanās Bukultu galapunktā, Ādažu iela (Bukulti), Jaunciema gatve, Brīvības gatve, Silciema iela un Murjāņu iela.

Pieturvietas 
19. autobusu maršrutā pavisam kopā bija 85 pieturas. Virzienā Jugla 3 — Bukulti — Sarkandaugava bija 43 pieturas, bet virzienā Sarkandaugava — Bukulti — Jugla 3 bija 42 pieturas.

Skatīt arī 
 Rīga
 Autobusu satiksme Rīgā
 Trolejbusu satiksme Rīgā
 Tramvaju satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas Satiksme
 Rīgas metropolitēns

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 
 www.rigassatiksme.lv
 
 

19
Āzijas čempionāts basketbolā sievietēm

FIBA Āzijas čempionāts basketbolā sievietēm () ir galvenais sieviešu basketbola izlašu turnīrs Āzijā, kurā tiek noteikta kontinenta spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Asia. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs Olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Āzijas čempionāts notiek kopš 1965. gada.

Pirmais Āzijas čempionāts notika 1966. gadā Korejā. Pašreizējās Āzijas čempiones ir Ķīnas izlases spēlētājas, taču visvairāk uzvaras turnīrā ir izcīnījusi Korejas izlase - 12 reizes.

Ārējās saites 
 FIBA Asia oficiālā mājaslapa 

Basketbola izlašu sacensības
Āfrikas čempionāts basketbolā sievietēm

FIBA Āfrikas čempionāts basketbolā sievietēm () ir galvenais sieviešu basketbola izlašu turnīrs Āfrikā, kurā tiek noteikta kontinenta spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Africa. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs Olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Āfrikas čempionāts notiek kopš 1966. gada.

Pirmais Amerikas čempionāts notika 1966. gadā Gvinejā. Pašreizējās Āfrikas čempiones ir Senegālas izlases spēlētājas, Senegālas izlase arī ir visvairāk uzvarējusi šajā turnīrā - 10 reizes.

Basketbola izlašu sacensības
Amerikas čempionāts basketbolā sievietēm

FIBA Amerikas čempionāts basketbolā sievietēm () ir galvenais sieviešu basketbola izlašu turnīrs Amerikā, kurā tiek noteikta abu kontinentu (Ziemeļamerikas un Dienvidamerikas) spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Americas. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs Olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Amerikas čempionāts notiek kopš 1989. gada.

Pirmais Amerikas čempionāts notika 1989. gadā Brazīlijā, kurā uzvarēja Kubas izlases spēlētājas. Pašreizējās Amerikas čempiones ir Brazīlijas izlases spēlētājas, Brazīlijas izlase arī ir visvairāk uzvarējusi šajā čempionātā - 4 reizes.

Ārējās saites 
 FIBA America oficiālā mājaslapa 

Basketbola izlašu sacensības
Okeānijas čempionāts basketbolā sievietēm

FIBA Okeānijas čempionāts basketbolā sievietēm () ir galvenais sieviešu basketbola izlašu turnīrs Okeānijā, kurā tiek noteikta kontinenta spēcīgākā valstsvienība. Turnīru organizē FIBA Oceania. Katrs čempionāts ir arī kā kvalifikācijas turnīrs Olimpiskajām spēlēm vai Pasaules čempionātam. Okeānijas čempionāts notiek kopš 1975. gada.

Pirmais Okeānijas čempionāts notika 1974. gadā Austrālijā. Pašreizējās Okeānijas čempiones ir Austrālijas izlases spēlētājas, Austrālijas izlase arī ir visvairāk uzvarējusi šajā turnīrā - 14 reizes.

Ārējās saites 
 FIBA Oceania oficiālā mājaslapa 

Basketbola izlašu sacensības
Telavivas "Maccabi" (basketbols)

Telavivas "Maccabi Playtika" () ir profesionāls basketbola klubs, kas ir bāzēts Telavivā, Izraēlā. Klubs ir dibināts 1932. gadā. Klubs startē Izraēlas nacionālajā čempionātā, kur ir svinējis 55 uzvaras. Vēl tas startē Eiropas spēcīgākajā turnīrā Eirolīgā, kur ir svinējis 6 uzvaras (1977, 1981, 2001, 2004, 2005, 2014). Telavivas "Maccabi" savas mājas spēles aizvada Yad Eliyahu arēnā, kurā ir 10 383 skatītāju vietas. Laikposmā no 1978. līdz pat 2009. gadam klubs ir aizvadījis 19 pārbaudes spēles ar NBA klubiem, tai skaitā ir svinējis 4 uzvaras. Telavivas klubs ir pirmais Eiropas klubs, kas uzvar kādu NBA komandu, tas tika paveikts  pret Vašingtonas "Bullets" (98—97).

Sasniegumi 
 Eirolīga: 6
 1977, 1981, 2001, 2004, 2005, 2014
 Adrijas līga: 2012
 Izraēlas čempionāts: 55
 1954, 1955, 1957–59, 1962–64, 1967, 1968, 1970–1992, 1994–2007, 2009, 2011–2012, 2014, 2017, 2018 
 Izraēlas kauss: 45
 1956, 1958, 1959, 1961, 1963–66, 1970–1973, 1975, 1977–1983, 1985–1987, 1989–1991, 1994, 1998–2006, 2010–2017

Ārējās saites 
 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Eirolīgas profils 

Izraēlas basketbola klubi