joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ryanair

Ryanair ir Īrijas lielākā lidsabiedrība. Tā tika dibināta 1985. gadā. Ryanair ir arī viena no Eiropas lielākajām zemo cenu aviokompānijām. 2015. gada februārī tā piedāvāja lidojumus uz 189 galamērķiem 30 valstīs. Tās galvenās bāzes lidostas ir Dublinas Starptautiskā lidosta un Londonas Stanstedas lidosta, un vēl 16 citas bāzes lidostas. No Rīgas 2017. gada martā Ryanair veic lidojumus uz 12 galamērķiem.

Darbība Latvijā 
Ryanair ienākšana Latvijas aviopārvadājumu tirgū saistīta ar uzņēmēju un politiķi Aināru Šleseru, kura darbības Satiksmes ministra amatā ar uzņēmumu tika noslēgts līgums par īpašām atlaidēm lidostas un gaisa telpas regulēšanas pakalpojumu apmaksā. Šī līguma nosacījumi ir nodarījuši zaudējumus Latvijas valstij piederošiem ar aviosatiksmi saistītiem uzņēmumiem.

Tuvojoties līguma beigu termiņam ilglaicīgi nebija zināmi uzņēmuma plāni pēc līguma termiņa beigšanās 2015. gada pavasarī. Latvijas Ekonomikas ministrija noteica, ka Rīgas lidosta nevar turpināt nodrošināt atlaides Ryanair apkalpošanai.

Kopš darbības uzsākšanas 2004. gadā Ryanair līdz 2015. gada janvārim uz un no Rīgas lidostas pārvadājis 8 miljonus pasažieru.

Ārējās saites 

 Ryanair mājaslapa

Atsauces 

Īrijas lidsabiedrības
Zemo cenu lidsabiedrības
Raimonds Vējonis

Raimonds Vējonis (dzimis  Pleskavas apgabalā, PSRS) ir latviešu biologs un politiķis, bijušais Latvijas Valsts prezidents (2015—2019), aizsardzības ministrs, vides ministrs un Saeimas deputāts, bijis Latvijas Zaļās partijas biedrs. Kopš 2020. gada — Latvijas Basketbola savienības vadītājs.

Dzīves gājums 
Dzimis  Pleskavas apgabalā, kur viņa tēvs dienēja Padomju armijā. Bērnību un skolas gadus Vējonis pavadīja Madonas rajona Sarkaņos, mācījās Madonas 1. vidusskolā. Studēja Latvijas Universitātes (LU) Bioloģijas fakultātē, pēc studiju beigšanas 1989. gadā sāka strādāt par bioloģijas skolotāju Madonas 1. vidusskolā. 1990. gadā kā viens no pirmajiem iestājās Latvijas Zaļajā partijā, bija Madonas reģionālās vides pārvaldes direktora vietnieks, līdztekus arī Madonas domes deputāts (1990—1993). 1994. gadā papildināja zināšanas Tamperes Tehniskās universitātes Vides un ūdens inženieru institūtā, 1995. gadā LU ieguva bioloģijas zinātņu maģistra grādu par pētījumu "Kaņepēnu ezera apsaimniekošanas plāns". 1996. gadā viņš kļuva par jaunizveidotās Lielrīgas reģionālās vides pārvaldes direktoru. Bija Skultes ostas valdes loceklis.

2002. gada 7. novembrī, kad pie varas nāca Einara Repšes vadītā valdība, Raimonds Vējonis tajā kļuva par Latvijas vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru. 2003. gada 16. janvārī, kad tika izveidota atsevišķa Latvijas Vides ministrija, Vējonis kļuva par vides ministru un šo amatu saglabāja arī turpmākajās valdībās. 2004. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču Zaļo un Zemnieku savienība tajās neguva panākumus. 2006. gada oktobrī Raimonds Vējonis tika ievēlēts 9. Saeimā un joprojām palika vides ministra amatā Aigara Kalvīša otrajā Ministru kabinetā. Vides ministra amatu saglabāja arī vairākās vēlākajās valdībās.

2010. gadā ievēlēts 10. Saeimā no Zaļo un Zemnieku savienības. Saglabāja ministra amatu arī Valda Dombrovska otrajā valdībā. 2011. gadā, kad tika izveidota Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrija, darbu valdībā turpināja kā Latvijas vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministrs.

2014. gada janvārī kļuva par aizsardzības ministru Laimdotas Straujumas valdībā. Amatu saglabājis arī Laimdotas Straujumas otrajā valdībā.

 tika ievēlēts Latvijas Valsts prezidenta amatā. 2019. gada 7. maijā paziņoja par nekandidēšanu uz otro termiņu Valsts prezidenta amatā.

 tika ievēlēts par Latvijas Basketbola savienības prezidentu.

Veselības problēmas 
2016. gada 20. janvārī Vējonim Stradiņa slimnīcas Latvijas Kardioloģijas centrā tika veikta operācija, jo sepses infekcija bija izraisījusi sirds bojājumus. Pēc operācijas prezidents tika paturēts intensīvās terapijas nodaļā, lai veiktu papildu procedūras.

Atsauces

Ārējās saites 

 Informācija Latvijas Valsts prezidenta mājaslapā
 

1966. gadā dzimušie
Pleskavas apgabalā dzimušie
Latvijas Zaļās partijas politiķi
Latvijas prezidenti
Latvijas vides ministri
Latvijas vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministri
Latvijas aizsardzības ministri
9. Saeimas deputāti
10. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
12. Saeimas deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Hošimina

Hošimina ( — ‘Ho Ši Mina pilsēta’), līdz 1975. gadam Saigona (Sài Gòn), ir pilsēta Vjetnamas dienvidos, netālu no Mekongas grīvas pie Saigonas upes ap 60 km no Dienvidķīnas jūras. Vjetnamas lielākā pilsēta, atsevišķas municipalitātes centrs. Nosaukta Ho Ši Mina vārdā. Pilsētā dzīvo ievērojama ķīniešu mazākumtautība. Galvenais valsts saimniecības centrs (rada 20% no Vjetnamas IKP).

Vēsture 
Pirms vjetnamiešu ierašanās Hošimina (toreiz ar nosaukumu — Preinokora ( (prɨy nɔkɔɔ))) bija Khmeru impērijas tirdzniecības osta. 1623. gadā Kambodžas karalis atļāva pilsētā apmesties vjetnamiešu bēgļiem. 1698. gadā vjetnamieši apmetni sagrāba, un kopš tā laika Hošimina atrodas Vjetnamas pārvaldībā.

1859. gadā to ieņēma franči un pilsēta kļuva par Francijas kolonijas Kohinhinas galvaspilsētu.

1954. gadā Vjetmina karaspēks sakāva frančus Denbenfu kaujā un tie bija spiesti pamest Vjetnamu. Tomēr franči neatzina komunistiskā Vjetmina varu, to vietā atbalstot Vjetnamas imperatoru Bao Dai, kurš jau 1950. gadā bija izvēlējies Saigonu par savu galvaspilsētu.

Kad 1954. gadā oficiāli tika izveidota Dienvidvjetnama, Saigona kļuva par tās galvaspilsētu. 1975. gada 30. aprīlī, beidzoties Vjetnamas karam, Saigonu ieņēma Ziemeļvjetnamas karaspēks.

Cilvēki 
Hošiminā dzimuši:
 Kao Vjets Ngujens (Cao Việt Nguyễn; 1987) — mākslinieks;
 Margerita Dirasa (Marguerite Duras, 1914—1996) — rakstniece.

Ārējās saites 

Vjetnamas pilsētas
Hošimina
Kālija hidroksīds

Kālija hidroksīds (KOH) ir balta kristāliska viela, kas labi šķīst ūdenī. Tas ir stiprs sārms. Kālija hidroksīdu parasti iegūst, elektrolizējot kālija hlorīda šķīdumu, vai arī metāliskā kālija reakcijā ar ūdeni. Kālija hidroksīds ir stiprāka bāze nekā nātrija hidroksīds, tas arī ir dārgāks. Kālija hidroksīdu ir iespējams lietot gandrīz visur, kur lieto nātrija hidroksīdu. Kālija hidroksīdu lieto šķidro ziepju ražošanai.

Hidroksīdi
Kālijs
Sandro Botičelli

Sandro Botičelli (), īstajā vārdā Alesandro di Mariano Filipepi (; —), bija agrīnās renesanses gleznotājs, kura daiļrade bija viena no visraksturīgākajām sava laikmeta būtības izteicējām un noslēdza arī agrīno renesansi. Botičelli ir dzimis un miris Florencē.

Nav daudz zināmu faktu par Botičelli bērnību, tomēr ir noskaidrots, ka viņš kļuva par mācekli 14 gadu vecumā, agrāk nekā liela daļa citu renesanses mākslinieku. Botičelli neizmantoja perspektīvas atklājumus, gaismu, apjomu. Viņam svarīgi ir tēlu līniju ritmi priekšplānā, kur krāšņās koku pārejas lieliski kontrastē ar tumšajiem koku apveidiem aizmugurē. 1489. gadā tapusī glezna "Veneras dzimšana" vairs nemaz "neatsaucas" uz gaismas simboliem, tomēr simboliski atklāj tālaika Florencē valdošo dramatismu un izmisumu. Dabu un dvēseles nemieru atklāj trīs stihijas — gaiss, ūdens un zeme.

Galerija

Ārējās saites 

 Botičelli "Pasaules mākslas vēstures" mājaslapā 
 Botičelli darbu galerija 

1445. gadā dzimušie
1510. gadā mirušie
Toskānā dzimušie
Itāliešu gleznotāji
Renesanses gleznotāji
Half-Life

Half-Life (bieži vien pazīstama pēc datorspēļu cienītāju aprindās izmantotā saīsinājuma HL), ir zinātniskās fantastikas žanra pirmās personas šaujamspēle, ko izstrādāja Valve Software un izdeva Sierra Studios. Laista apgrozībā 1998. gada 19.novembrī (Microsoft Windows bāzētajiem datoriem). Spēle veidota uz pilnīgi modificēta spēles Gold source dzinēja. Half-Life, ar pārdotajiem 8 miljoniem kopiju, ir visvairāk tiražētā pirmās personas shooter žanra spēle līdz pat šim brīdim. 2001. gada 15. novembrī spēle tika izlaista arī PlayStation2 spēļu datoriem. Tika paredzēta spēles relīze arī Sega Dreamcast bāzētajām spēļu konsolēm, bet to atcēla sakarā ar šīs konsoles popularitātes krišanos.

Spēlē Half-Life spēlētājs iejūtas doktora Gordona Frīmena, fiziķa-teorētiķa, tēlā, un viņam jāizcīna savs ceļš ārā no citplanētiešu radījumu un militārā kontingenta okupētās izpētes laboratorijas, ko dēvē par "Black Mesa".

Half-Life ir pirmā spēle pasaules datorspēļu industrijas vēsturē, kurā sižets pilnībā tika atklāts spēles laikā, neizmantojot sižeta ielaidumus vai videoielaidumus. Neskatoties uz kritiķu nosodījumu par lineāro spēles sižetu un lielo daudzumu ieskriptoto epizožu, Half-Life ieguvusi vairāk kā 50 "Game of the Year" gada balvu, kā arī ieguvusi žurnāla "PC Gamer" "Best PC Game Ever" titulu 1999. gada novembrī, 2001. gada oktobrī, un 2005. gada aprīlī. Half-Life ietekmēja pārējo šī žanra spēļu izveidi turpmākajos gados, un kļuva par sava veida etalonu pirmās-personas skata "shooter" spēlēm. Half-Life arī tiek uzskatīta par sava laika revolūciju šī žanra spēļu industrijā.

Half-Life panākumi un pārdošanas apjomi ik gadu kļuva jo lielāki, sakarā ar spēles papildinājumiem, kā, piemēram, Half-Life: Opposing force, Half-Life: Blue Shift, kā arī modiem CounterStrike, Team Fortress Classic, Deathmatch Classic, Ricochet un Day of Defeat, kā arī tās turpinājumu Half-Life 2. Half-Life franšīze (tai skaitā CounterStrike un Day of Defeat) tika pārdota 15 miljonos kopiju.

Ārējās saites 

  (Arhīvs) 

Half-Life
Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Vankūvera

Vankūvera (, ), oficiāli Vankūveras pilsēta (City of Vancouver), ir ostas pilsēta Kanādā, Britu Kolumbijā. Nosaukta britu virsnieka Džordža Vankūvera vārdā. Vankūverā iedzīvotāju skaits tikai nedaudz pārsniedz . Tā ir astotā lielākā pilsēta Kanādā. Tās aglomerācijā dzīvo aptuveni 2,3 miljoni iedzīvotāju, un tā ir trešā lielākā aglomerācija Kanādā. Vankūveras platība ir 114,97 km2. Iedzīvotāju blīvums ir viens no lielākajiem Ziemeļamerikā (vēl blīvāk apdzīvotas ir tikai Ņujorka, Sanfrancisko un Mehiko).

Vankūverā atrodas lielāka osta Kanādā, kas savu nozīmi ieguva pēc Panamas kanāla pabeigšanas, jo tad strauji samazinājās kravas pārvadāšanas izmaksas, un caur Vankūveras ostu zemnieki sāka eksportēt graudus. Tā pašlaik ir visnoslogotākā osta Ziemeļamerikā.

Vankūverā notika 2010. gada ziemas olimpiskās spēles. Pilsētā bāzējās Nacionālās hokeja līgas klubs Vankūveras Canucks.

Vēsture 
Pirmie eiropieši, kas izpētīja mūsdienu Vankūveras teritoriju, bija spāņu jūrasbraucējs Hosē Marija Narvaess (José María Narváez). Viņš to paveica 1791. gadā. 1792. gadā Britu Karaliskās flotes virsnieks Džordžs Vankūvers (George Vancouver) veica pētniecības darbus. Kad dibināja Vankūveru, pilsētu nosauca viņa vārdā. Eiropieši teritoriju, kur atrodas Vankūvera, neapdzīvoja līdz pat 1862. gadam. 1880. gados tika izbūvēta dzelzceļa līnija, kas savienoja Kanādas rietumus ar tās austrumiem, un pilsēta strauji attīstījās.

Iedzīvotāji

Ģeogrāfija 
Vankūvera atrodas Džordžijas šauruma krastā, vietā, kur Freizeras upe ietek šaurumā.

Klimats 
Pēc Kopena klimata klasifikācijas Vankūverā valda piejūras mērenais klimats (Cfb). Vasaras ir salīdzinoši sausas.

Atsauces

Ārējās saites 

 

 
Olimpisko spēļu mājvietas
Gamāls Abdels Nāsers

Gamāls Abdennāsers Huseins (; Gamāl ‘Abd an-Nāṣir Husayn; dzimis , miris ) ir viens no Ēģiptes republikas izveidotājiem un otrais tās prezidents. Faktiskais Ēģiptes vadītājs no 1954. līdz 1970. gadam. Viens no ievērojamākajiem jaunlaiku arābu politiķiem, kura politiskā un ideoloģiskā ietekme 1950. un 1960. gados faktiski padarīja viņu par arābu pasaules līderi.

Nāsers bija armijas pulkvedis, viens no Ēģiptes 1952. gada revolūcijas līderiem, kurā tika gāzta karaļa Fārūka I vara. Pēc revolūcijas Nāsers bija jaunās valdības premjerministra vietnieks, kurš atbildēja par agrārās reformas norisi valstī. 1954. gadā Musulmaņu brālības biedrs veica atentāta mēģinājumu pret Nāseru, pēc kura viņš sagrāba varu valstī, nosakot mājas arestu prezidentam Muhamedam Nagībam, apcietinot Musulmaņu brālības biedrus un komunistus. 1956. gada referendumā tika pieņemta valsts konstitūcija un Nāsers kļuva par Ēģiptes prezidentu.

Nāsera ievērotais neitralitātes kurss saasināja attiecības ar Rietumvalstīm, kuras atsauca Asuānas dambja finansējumu. 1956. gadā Nāsers nacionalizēja Suecas kanāla uzņēmumu, izraisot Suecas krīzi. Ēģiptei uzbruka britu, franču un Izraēlas spēki. Starptautiskā spiediena dēļ tiem tomēr nācās atkāpties, kas palielināja Nāsera prestižu arābu pasaulē. No 1958. līdz 1961. gadam pastāvēja Apvienotā Arābu republika, kurā ietilpa Ēģipte un Sīrija. 1962. gadā Nāsers valstī veica pēc rakstura sociālistiskas reformas. 1964. gadā tika pieņemta jauna konstitūcija, kā arī Nāsers kļuva par Nepievienošanās kustības vadītāju. 1967. gadā izcēlās Sešu dienu karš, kurā Izraēla okupēja Sīnāja pussalu. Pēc 1970. gada Arābu līgas samita Nāsers mira no infarkta. Bērēs piedalījās apmēram 5 miljoni cilvēku.

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa, Nāsera runu arhīvs, fotogrāfijas un dokumenti 

1918. gadā dzimušie
1970. gadā mirušie
Ēģiptes prezidenti
Padomju Savienības Varoņi
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
45. gads

45. gads bija parastais gads, kas pēc Gregora kalendāra sākās svētdienā.

Notikumi

Romas impērija 
 Konsuli ir Markuss Vinikiuss un Tituss Statiliuss Tauruss Korvinuss.
 Galba kļūst par III Augusta leģiona komandieri.
 Zalcburga (Juvavuma) iegūst Romas pilsētas statusu.
 Imperators Klaudijs no Romas izdzen ebrejus.
 Imperators Klaudijs dibina ungāru pilsētu Šombateliju.
 Senāts apspriež nekustamā īpašuma spekulācijas Romā.

Āzija 
 Ķīniešu ģenerāļa Ma Juaņa karagājiens pret Hjongnu un Hjanbeju (Mandžūrijā).

Reliģijā 
 Svētais Pāvils sāk savus misionāra ceļojumus, saskaņā ar tradicionālo datumu skaitīšanu.

Dzimuši 
 Staciuss, latīņu dzejnieks
 Plūtarhs, grieķu vēsturnieks/biogrāfists

Miruši 
 Klaudija Jūlija, Klaudija uz nāvi sodītā brāļameita

 

als:40er#45
Lubumbaši

Lubumbaši (Lubumbashi) ir pilsēta Kongo Demokrātiskās Republikas galējos dienvidos pie Zambijas robežas, valsts otrā lielākā pilsēta. Atrodas ap 1000 m virs jūras līmeņa.

Relatīvi pārticīgās Katangas provinces centrs. Liels vara ieguves centrs. Apkārtnē iegūst arī kobaltu, cinku un svinu.

Vēsture 

Pilsētu ar nosaukumu Elizabetvila 1910. gadā nodibināja beļģi, lai apgūtu apkārtnē esošās bagātīgās vara atradnes. 1941. gada decembrī vara raktuvēs notika streiki. 1954. gadā tika nodibināta universitāte. 1957. gadā Elizabetvilas iedzīvotāji nobalsoja par partiju, kura pieprasīja neatkarību no Beļģijas.

1960.-1963. gada Kongo Pilsoņu kara laikā Elizabetvila bija atšķēlušās neatkarīgās valsts - Katangas galvaspilsēta. Šeit 1960. gadā Moiss Čombe deklarēja Katangas neatkarību. Tomēr 1961. gada decembrī ANO karaspēks ieņēma Katangu un likvidēja valsts neatkarību.

Mobutu Sese Seko valdīšanas laikā 1972. gadā pilsētu pārsauca afrikāņu vārdā par Lubumbaši.

Pirmā Kongo kara laikā 1997. gada aprīlī Lubumbaši ieņēma Kongo Atbrīvošanas Demokrātisko Spēku alianses (Alliance des Forces Démocratiques pour la Libération du Congo-Zaïre) karaspēks un tā paša gada 17. maijā Lorāns Dezirē Kabila deklarēja sevi par Kongo DR prezidentu. No 1999. līdz 2003. gadam Lubumbaši atradās Kongo DR parlaments, kad tas atkal tika pārcelts uz Kinšasu.

Sadraudzības pilsētas 
Lubumbaši sadraudzības pilsētas ir:
  Ljēža, Beļģija

Ārējās saites 

Historic map of the Belgian Congo including Lubumbashi
GigaCatholic
Lubumbashi population
Market gardening in Lubumbashi
The Guardian:Human catastrophe in Katanga

Atsauces 

Kongo DR pilsētas
Diablo

Diablo ir lomu datorspēle tā dēvētajā hack and slash stilā, ko iztrādāja Blizzard North un 1996. gada decembrī izlaida Blizzard Entertainment. Spēlē ir trīs varoņu klases — cīnītājs, strēlnieks un burvis.

Diablo bija ļoti populāra, un tāpēc 1997. gadā Sierra On-Line izlaida neoficiālo papildinājumu Diablo: Hellfire. 2000. gadā tika izdots spēles turpinājums — Diablo II.

Sižets 
Spēle notiek Handuras karaļvalstī, kurā norisinās karš starp debesīm un elli. Diablo ir viens no spēcīgākajiem dēmoniem un viens no trim galvenajiem ļaunumiem. Slepens burvju ordenis Horadrim katru no galvenajiem ļaunumiem ieslodzīja dvēseļakmenī. Diablo sarkanais akmens tika aprakts alās zem Tristramas un ar laiku aizmirsts. Ieslodzījums bija paredzēts uz mūžu, bet ar katru gadsimtu dvēselakmeņa spēks pavājinājās, ar laiku ļaujot Diablo no dvēseļakmens lietot ierobežotu spēku un viņš telepātiski pārņēma arhibīskapu Lazaru.

Ārējās saites 
 Spēles oficiālā tīmekļa vietne

Diablo
Šabaīts-(Nd)

Šabaīts-(Nd) (nosaukts atrašanas vietas - Šabas provinces - vārdā) - ļoti rets minerāls, atklāts 1988. gadā. Atrasts vara - kobalta rūdu atradnē. Satur retus metālus - 2,29% itrija, 18,59% neodīma, 7,75% samārija, 24,54% urāna. Ļoti radioaktīvs - 44 527 Bq/g..

Atradnes 
Ir zināma tikai viena šī minerāla atradne:
 Kongo, Šaba, Kolvezi, Kamoto atklātais karjers

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szabaīts-(Nd)
Ļoti radioaktīvi minerāli
Itrija minerāli
Kalcija minerāli
Neodīma minerāli
Samārija minerāli
Urāna minerāli
Karbonātu minerāli
Šabazīts-Ca



Šabazīts-Ca (no grieķu chabazios — melodija; viens no divdesmit akmeņiem, kas apdziedāti Orfeja poēmā "Peri lithos") ir viens no ceolītu grupas minerāliem, samērā izplatīts. Agrāk tika dēvēts par šabazītu, taču, lai atšķirtu no līdzīgiem minerāliem, Starptautiskās mineraloģijas asociācijas ceolītu komisija pievienoja papildinājumu -Ca. Citi retāk lietoti sinonīmi ir akadialīts un adipīts. Pirmoreiz zinātniski aprakstīts 1792. gadā. Ļoti vāji radioaktīvs.

Atradnes 
Atrod bazalta un līdzīgu iežu tukšumos. Atrod daudzviet pasaulē, tai skaitā:
 ASV - septiņi štati
 Austrālija
 Jaunā Dienvidvelsa
 Tasmanija
 Viktorija
 Austrija
 Karintija
 Lejasaustrija
 Beļģija, Luksemburgas province
 Čehija, Bohēmija
 Francija, Overņa
 Itālija
 Ligūrija
 Lombardija
 Pjemonta
 Sardīnija
 Trentino-Alto Adidže
 Japāna, Kjušu sala
 Jaunzēlande, Ziemeļu sala
 Kanāda
 Jaunskotija
 Kvebeka
 Krievija, Hibīni
 Lielbritānija, Ziemeļīrija
 Norvēģija
 Slovākija
 Ungārija, Nograda
 Vācija
 Hesene
 Reinlande-Pfalca
 Saksija
 Tīringene

Varietātes 
 Fakolīts — neparasti lēcveida kristāli, daudzkārtēji atkārtoti šabazīta romboedri. Atrod ASV Masačūsetsā, Čehijā Bohēmijā, Itālijā Trentino-Alto Adidžē, Slovākijā, Vācijā Reinlandē-Pfalcā.

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szabazīts-Ca
Ļoti vāji radioaktīvi minerāli
Alumīnija minerāli
Kalcija minerāli
Kālija minerāli
Magnija minerāli
Nātrija minerāli
Tektosilikāti
Nāves sala

Nāves sala ir salu grupa Daugavas kreisajā piekrastē, Rīgas HES ūdenskrātuvē, Ķekavas novada Daugmales pagastā. Tā aizņem aptuveni .
Pirmā Pasaules kara laikā šeit atradās Krievijas impērijas armijas placdarms (, 1915—1917) jeb Ikšķiles priekštilta nocietinājums, ko 1916. gadā aizstāvēja 3. Kurzemes un 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljoni.

Vēsture 

Pirmā Pasaules kara sākumā, Krievijas impērijas karaspēkam 1915. gada rudenī atkāpjoties no Kurzemes un Zemgales, dažas karaspēka daļas bija palikušas Daugavas kreisajā krastā un ierakušās pussalas attekā. Šos ierakumus pakāpeniski paplašināja un izveidoja par stipru, diviem bataljoniem piemērotu placdarmu. Tas tika nosaukts par Ikšķiles priekštilta nocietinājumu. Abus Daugavas krastus savienoja ar pagaidu tiltu.

 3. Kurzemes un 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonu norīkoja palīgā krievu vienībām aizstāvēt šo nelielo placdarmu (viņi tur palika līdz 1916. gada beigām). 1916. gada vasarā kara žurnālists Arturs Tupiņš Nāves salā kopā ar strēlniekiem pavadīja vienu nedēļu un vēlāk to aprakstīja savās grāmatās.

Nocietinājumi tika intensīvi apšaudīti dienu un nakti. Aizstāvju vienības mainījās ik pa trim nedēļām. Pārmaiņus šie abi bataljoni cīnījās pret vāciešiem pašā bīstamākajā pussalas vietā — rietumu daļā, kur ienaidnieki apmētāja viens otru ar rokas granātām. 
Šeit  notika vācu armijas gāzu uzbrukums. Aizsargājot šo placdarmu, abi latviešu bataljoni zaudēja 167 karavīrus, tāpēc strēlnieki šo vietu nosauca par Nāves salu. 

Pēc revolūcijas, sākoties vācu uzbrukumam Rīgai  Nāves sala tika evakuēta.

 valsts prezidents Jānis Čakste atklāja pieminekli Nāves salas aizstāvjiem. Pieminekļa autori bija Eižens Laube (1880-1967), Artūrs Galindoms (1894-1966). Tas bija Latvijā pirmais Pirmā pasaules kara un Brīvības cīņu atcerei veltītais piemineklis. 

Pēc Rīgas HES ūdenskrātuves uzpludināšanas pussala izveidojusies par salu.

Literatūra 
 Arturs Tupiņš. Nāves sala (1923)
 Jānis Hartmanis. Latviešu strēlnieki Nāves salā. (2014)

Atsauces

Ārējās saites 
 Nāves sala, attēli LNB projektā Zudusī Latvija

Daugavas salas
Daugmales pagasts
Pirmais pasaules karš
Šabazīts-Na



Šabazīts-Na (nosaukums cēlies no grieķu chabazios - melodija - viens no divdesmit akmeņiem, kas apdziedāti mītiskajam Orfejam piedēvētajā poēmā "Peri lithos") - viens no ceolītu grupas minerāliem, samērā rets. Sinonīms - heršelīts. Kā atsevišķs minerāls izdalīts 1998. gadā. Ļoti vāji radioaktīvs.

Atradnes 
Atrod bazalta un līdzīgu iežu tukšumos.
 ASV
 Arizona
 Kalifornija
 Austrālija
 Jaunā Dienvidvelsa
 Tasmanija
 Viktorija
 Itālija
 Sicīlija, Etna
 Jaunzēlande, Ziemeļu sala
 Kanāda, Kvebeka
 Krievija, Hibīni

Atsauces

Ārējās saites 
 Mindat.org (angliski)
 Webmineral.org (angliski)

Szabazīts-Na
Ļoti vāji radioaktīvi minerāli
Alumīnija minerāli
Kalcija minerāli
Kālija minerāli
Magnija minerāli
Nātrija minerāli
Tektosilikāti
Šabazīts-Sr



Šabazīts-Sr (no grieķu chabazios — melodija; viens no divdesmit akmeņiem, kas apdziedāti Orfeja poēmā "Peri lithos") ir rets minerāls, kas ietilpst ceolītu grupā. Kā atsevišķs minerāls izdalīts 1999. gadā. Ļoti vāji radioaktīvs.

Atradnes 
Atrod bazalta un līdzīgu iežu tukšumos.
 Čehija, Morāvija
 Francija, Ronas Alpi
 Itālija, Lacio
 Krievija, Hibīni
 Šveice, Graubindene

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szabazīts-Sr
Ļoti vāji radioaktīvi minerāli
Alumīnija minerāli
Kalcija minerāli
Kālija minerāli
Magnija minerāli
Nātrija minerāli
Stroncija minerāli
Tektosilikāti
Šabinīts



Šabinīts ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1979. gadā. Nosaukts krievu ģeologa Leonīda Šabiņina vārdā.

Atradnes 
 Krievija, Irkutskas apgabals, Irkutska, Koršunovskoje
Atklāts skarnu — magnetīta nogulumos, sekundārs minerāls.

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szabinīts
Magnija minerāli
Borātu minerāli
Šaburneīts



Šaburneīts ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1976. gadā. Nosaukts atradnes Šaburneū (Chabourneou) ledāja vārdā.

Atradnes 
 Francija, Provansa, Valgaudemāra, Pelvū kalns, Žasrū (Jas Roux)
Atrasts hidrotermālos nogulumos dolomitizētā kaļķakmenī kopā ar citiem arsēna un tallija minerāliem.

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szaburneīts
Antimona minerāli
Svina minerāli
Tallija minerāli
Sulfīdu minerāli
Mariupole

Mariupole () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos pie Kaļmiusas upes ietekas Azovas jūras Taganrogas līcī. Ievērojams ekonomikas centrs. Pilsētas municipalitātei pakļautajā teritorijā ietilpst 3 pilsētciemati (Sartana, Starijkrima, Talakivka) un lauku teritorija (kopā ,  iedzīvotāju). Pilsētā atrodas divi lieli metalurģiski kombināti: Iļjiča metalurģiskais kombināts (Маріупольський металургійний комбінат імені Ілліча) un Azovstaļ (Азовсталь), kā arī liels mašīnbūves uzņēmums Azovmaš (Азовмаш). Ievērojama jūras osta. Pilsētā bez ukraiņiem un krieviem ievērojama grieķu minoritāte (4,3 %).

Vēsture 
Apdzīvoto vietu 16. gadsimta sākumā dibināja Zaporožjes kazaki, nosaucot to upes vārdā par Kalmiusu. 1778. gadā dibināts apriņķa miests Pavlovska, ko 1779. gadā pārdēvēja par Mariupoli par godu Krievijas impērijas ķeizara Pāvila I sievai Marijai un piešķīra pilsētas tiesības. 1780. gadā pilsētā un tās apkārtnē tika izmitināti no Krimas izsūtītie grieķi. 19. gadsimta beigās Mariupole kļuva par otro lielāko (pēc Odesas) Krievijas dienvidu ostu. 1930. gados pilsētā tika uzcelti lieli rūpniecības uzņēmumi. 1948. gadā pilsētu pārdēvēja par Ždanovu par godu pilsētā dzimušajam padomju valsts un PSKP funkcionāram Andrejam Ždanovam. 1989. gadā pilsētai atjaunoja vēsturisko nosaukumu.

Cilvēki 
Mariupolē dzimuši:
 Diāna Hadžijeva (Diana Hacıyeva, dzimusi 1989. gadā) — azerbaidžāņu dziedātāja;
 Arhips Kuindži (Архип Куинджи, 1841—1910) — krievu gleznotājs;
 Oleksandrs Sidorenko (Oleksandr Sydorenko, 1960—2022) — PSRS peldētājs, olimpiskais čempions;
 Vilens Tolpežņikovs (1928—2008) — Latvijas ārsts un politiķis;
 Anna Zatonskiha (Ганна Затонських, dzimusi 1978. gadā) — Ukrainas un ASV šahiste;
 Andrejs Ždanovs (Андрей Жданов, 1896—1948) — padomju politiķis.

Atsauces

Ārējās saites
Rabdofans-(Ce)

Rabdofans-(Ce) (no grieķu rhabdos — 'stienis' un phainesthai — 'šķist' raksturīgo spektra joslu dēļ) ir diezgan rets minerāls. Atklāts 1878. gadā. Visbiežāk sastopamais no līdzīgo minerālu, rabdofanu virknes. Vāji radioaktīvs — 1239 Bq/g.

Izmantošana 
Kaut arī šis minerāls ir diezgan rets, tas satur ļoti retus elementus (cērijs, lantāns, neodīms) un dažreiz tiek izmantots to ieguvei.

Atradnes 
 ASV
 Kolorādo, Ganisonas grāfiste, Ironhila
 Nevada, Peršingas grāfiste, Madžubhillas atradne
 Austrālija, Jaunā Dienvidvelsa, Brokenhila
 Beļģija, Luksemburgas province, Stavelotas masīvs, Hurtas karjers
 Čehija, Bohēmija, Liberecas reģions
 Grenlande, Kitā province, Ilimausakas komplekss
 Kanāda, Kvebeka
 Monsenhilēra, Pudretas karjers
 Veršerē grāfiste, Demivarennes karjers
 Krievija
 Sahas Republika, Aldānas plato
 Murmanskas aogabals, Kolas pussala, trīs atradnes
 Lielbritānija, Kornvola, Tivardreāta
 Norvēģija
 Austagdera, Ivelanda, divas atradnes
 Ostfolda, Aspedammena
 Pakistāna, Ziemeļrietumu pierobežas province, Zagi kalns
 Vācija
 Bādene-Virtemberga, Švarcvalde, trīs atradnes
 Bavārija, Frankonija, Fihtelgebirge, divas atradnes
 Ungārija, Soproni kalni, divas atradnes

Paveidi 
 Svina rabdofans-(Ce) — svinu saturošs paveids, līdz šim atrasts tikai Vācijā, Švarcvaldē, Rankahas ielejā, Klāras karjerā.

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Minerāli
Vāji radioaktīvi minerāli
Rūdu minerāli
Cērija minerāli
Lantāna minerāli
Fosfātu minerāli
Hačīts



Hačīts (nosaukts amerikāņu mineraloga Frederika Henrija Hača (Frederick Henry Hatch) vārdā) ir ļoti rets minerāls. Atklāts 1912. gadā.

Atradnes 
 Šveice, Vallisa, Binnentāle, Lengenbahas karjers

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Minerāli
Sudraba minerāli
Svina minerāli
Tallija minerāli
Sulfīdu minerāli
Bonna

Bonna () ir pilsēta Vācijas rietumos, Ziemeļreinas-Vestfālenes dienvidos, Reinas upes krastos ap 20 kilometru augšup no Ķelnes. No 1949. gada līdz 1990. gadam bija Vācijas Federatīvās Republikas galvaspilsēta.

Mobilo telefonu operatora T-Mobile, Vācijas pasta Deutsche Post un masu mediju kompānijas Deutsche Welle galvenās mītnes vieta. Bonnas universitāte ir viena no lielākajām Vācijā. Pilsētā arī atrodas 18 ANO institūcijas. Bonna ir izveidota par starptautisku un nacionālu sanāksmju vietu.

1770. gada 16. decembrī Bonnā ir dzimis vācu mūziķis Ludvigs van Bēthovens.

Vēsture 
Pilsēta radās ap 10 gadu p. m. ē., kad romieši pie apdzīvotās vieta Bonnas (Bonna) uzcēla tiltu pār Reinu. Pēc Teitoburgas meža kaujas šeit tika radīta liela leģionāru nometne. No 1288. līdz 1803. gadam Bonna bija Ķelnes arhibīskapu rezidence. 1794. gadā franči sagrāba pilsētu un tā kļuva par Francijas daļu. 1815. gadā tā iekļāvās Prūsijā un bija tās sastāvā līdz 1945. gadam. 1949. gadā tā kļuva par Vācijas Federatīvās republikas pagaidu galvaspilsētu. 1990. gadā Vācijas Demokrātisko Republiku pievienoja VFR, un 1991. gada 20. jūnijā, pēc karstām debatēm, Bundestāgs nobalsoja par Vācijas galvaspilsētas pārcelšanu uz vēsturisko galvaspilsētu — Berlīni, tomēr vēl aizvien vairākas ministrijas faktiski atrodas Bonnā.

Cilvēki 
Bonnā dzimuši:

 Klauss Barbjē (Klaus Barbie, 1913—1991) — kara noziedznieks;
 Ludvigs van Bēthovens (Ludwig van Beethoven, 1770—1827) — komponists;
 Mozess Hess (Moses Hess, 1812-1875) — filozofs.

Atsauces

Ārējās saites 

Ziemeļreinas-Vestfālenes pilsētas
Bijušās galvaspilsētas
Kasablanka

Kasablanka ( — 'Baltais nams'), arī Dār el Beida ( ) — pilsēta Marokas centrālajā daļā pie Atlantijas okeāna. Valstī lielākā pilsēta un osta, tiek uzskatīta arī par valstī galveno ekonomikas centru, tomēr Marokas galvaspilsēta ir Rabāta.

Tāpat kā vairākas citas Marokas pilsētas, Kasablanka sastāv no vecās daļas un jaunās daļas, kura celta franču protektorāta laikā. Pilsētā atrodas franču arhitekta Mišela Pinso (Michel Pinseau) projektētā un 1993. gadā atklātā Hasana II mošeja ar visaugstāko minaretu pasaulē (tas ir 210 metrus augsts).

Vēsture 
Ap 7. gadsimtu mūsdienu Kasablankas apkārtnē apmetās berberi. Tolaik pilsētas nosaukums bija Anfa, un tā kļuva par nelielu neatkarīgu valsti, līdz 1068. gadā to iekaroja Almoravīdi. Merinīdu varas laikā (13.—15. gadsimtā) Anfa kļuva par ostas pilsētu. 15. gadsimta sākumā Anfa atkal ieguva neatkarību un kļuva par pirātu bāzi, tāpēc 1468. gadā portugāļi pilsētu nopostīja. 1515. gadā senās Anfas vietā portugāļi uzcēla cietoksni, tomēr 1755. gadā to zemestrīces dēļ pameta.

18. gadsimta beigās Marokas sultāns Muhameds III pilsētu atjaunoja un nosauca par "Balto namu" (Dar el Beida arābu variantā un Casablanca spāņu variantā).

19. gadsimtā osta piedzīvoja uzplaukumu, jo bija viens no vilnas eksporta centriem uz Angliju.

1907. gada jūnijā franči ierīkoja tramvaja sliedes, aizskarot kapsētu. Pilsētā izcēlās nemieri, ko apspieda ar franču karaspēka palīdzību, un pilsēta nonāca franču kontrolē. 1912. gada 30. marta Fēsas līgums padarīja Maroku par Francijas protektorātu.

Franču varas gados Kasablanka bija viens no pretfranču cīņas centriem. 1943. gada janvārī pilsētā notika Kasablankas konference, kurā tikās Franklins Rūzvelts, Vinstons Čērčils un Šarls de Golls.

20. gadsimta 50. gadu sākumā Kasablankas meiteņu koledžā Mers-Sultan mācījās vēlākā Latvijas Valsts prezidente Vaira Vīķe-Freiberga.

Marokas neatkarība tika atjaunota 1956. gada 2. martā. 2000. gada martā pilsētā notika sieviešu demonstrācija, kurā Marokas sievietes pieprasīja poligāmijas aizliegšanu un šķiršanās likumu ieviešanu. 2003. gada 16. maijā Kasablankā notika vairāki terorakti, kuros gāja bojā 33 cilvēki.

Galerija

Cilvēki 
Kasablankā dzimuši:

 Gī Foržē (Guy Forget, 1965) — tenisists;
 Kristiāns de Portzamparks (Christian de Portzamparc, 1944) — arhitekts;
 Žans Reno (Jean Reno, 1948) — aktieris;
 Rišārs Viranks (Richard Virenque, 1969) — riteņbraucējs.

Atsauces 

Marokas pilsētas
Laukšpats

Laukšpats ir jēdziens, kas apzīmē nozīmīgu iežus veidojošu minerālu grupu. Visi laukšpati ir silikātu minerāli — tektosilikāti. Iespējams, ka pat 60% Zemes garozas sastāv no laukšpatiem. Arī Latvijā laukšpati ir vieni no parastākajiem minerāliem, kas atrodami granīta un vairāku citu iežu laukakmeņos.

Laukšpati kristalizējas no magmas gan intruzīvajos, gan ekstruzīvajos iežos. Tie bieži sastopami arī metamorfajos iežos un nogulumiežos. Laukšpati iežos sastopami kā kompakti graudi un kristāli, kā dzīslas. Ir ieži, kas sastāv tikai no laukšpatiem, piemēram anortozīts.

Laukšpatu cietība svārstās no 6 līdz 6,5, tiem raksturīga monoklīnā singonija vai triklīnā singonija. Laukšpatiem var būt visdažādākās krāsas — tie ir bezkrāsas līdz melni, sārti, sarkani, zaļi, zili un brūni. Svītras krāsa vienmēr būs balta.

Dažādajiem laukšpatu veidiem raksturīga pakāpeniska ķīmiskā sastāva pāreja. Nosakot konkrētu laukšpata veidu, tiek noteikts ķīmisko elementu procentuālais saturs minerālā. Izdala trīs galējos laukšpatu minerālus:
 Kālija laukšpats (trīs polimorfie veidi ir ortoklazs, sanidīns un mikroklīns) — KAlSi3O8
 Albīts — NaAlSi3O8
 Anortīts — CaAl2Si2O8
Pārējo laukšpatu ķīmiskais sastāvs būtībā ir šo trīs laukšpatu ciets šķīdums dažādās proporcijās, tomēr ir arī laukšpati, kas nātrija, kalcija vai kālija vietā satur bāriju vai amonija grupu NH4 un alumīnija vietā — boru. Mikroklīns un anortīts reti veido cietos šķīdumus, taču abu pārējo veidu cietie šķīdumi ir izplatīti.

Sārmainie laukšpati 
Ciets mikroklīna un albīta šķīdums tiek saukts par sārmaino laukšpatu.
Sārmainajiem laukšpatiem piemīt raksturīga virsmas struktūra — pertīti. Tie ir radušies, atdziestot šī minerāla masai un šādi izpaužoties sastāva neviendabībai minerāla kristālā. Granītos pertītus nereti var redzēt ar neapbruņotu aci.

Plagioklāzi 
Ciets albīta un anortīta šķīdums tiek saukts par plagioklazu. Plagioklaza sērijas laukšpatus iedala smalkāk pēc anortīta satura (iekavās — procentuāls anortīta saturs minerālā):
 Albīts (0 — 10)
 Oligoklazs (10 — 30)
 Andezīns (30 — 50)
 Labradorīts (50 — 70)
 Bitovnīts (70 — 90)
 Anortīts (90 — 100)

Izmantošana 
Pateicoties savai lielajai izplatībai un vērtīgām īpašībām, laukšpati ir guvuši diezgan plašu pielietojumu.
 Keramikas izejviela, tai skaitā mākslīgo zobu izgatavošanai;
 Glazūru izgatavošanas izejviela;
 Daži laukšpati (sanidīns, labradors, amazonīts) ir lieliski dārgakmeņi pateicoties unikālām īpašībām un krāsām.
 Laukšpatus var izmantot termoluminescences datēšanai un optiskajai datēšanai ģeoloģiskajos un arheoloģiskajos pētījumos.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

Laukšpats
Kompilators

Kompilators (no  — 'sastādītājs, apkopotājs') ir programma (vai programmu kopums), kas pārveido cilvēkam saprotamā programmēšanas valodā rakstītas instrukcijas datoram izpildāmā mašīnkodā.

Visbiežāk kompilatorus izmanto, lai no augsta līmeņa programmēšanas valodas pirmkoda izveidotu izpildāmu programmu zema līmeņa programmēšanas valodā (mašīnkodā). Programmu, kas veic translāciju no zema līmeņa valodas, sauc par dekompilatoru. Programmu, kas veic translāciju starp augsta līmeņa valodām, sauc par translatoru.

Kompilators sastāv vismaz no 3 daļām: leksiskā analizatora, sintaksiskā analizatora un koda ģeneratora.
Vituss Berings

Vituss Jonasens Berings (, ; dzimis  Dānijā, miris  Komandora salās) bija dāņu izcelsmes Krievijas impērijas jūrnieks, flotes virsnieks un ceļotājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1681. gadā Horsensas pilsētā Dānijā ostas muitas inspektora ģimenē. 15 gadu vecumā kļuva par kuģa puiku,    ceļoja uz Indiju un tagadējo Indonēziju. Pēc Amsterdamas kuģa virsnieku skolas beigšanas viņš Lielā Ziemeļu kara laikā 1704. gadā iestājās Krievijas kara flotes dienestā. Dienēja Baltijas flotē, pēc tam Azovas flotē un atkal Baltijas flotē.

1725. gadā Krievijas ķeizars Pēteris I sūtīja Beringu izpētīt, vai starp Āziju un Ameriku ir sauszemes tilts. Trīs gadus pēc izbraukšanas no Sanktpēterburgas caur Ohotskas ostu Berings sasniedza jūras šaurumu, kas vēlāk tika nosaukts viņa vārdā par Beringa šaurumu. Nespēdams saskatīt Aļaskas krastu, bet secinājis, ka Āzija un Amerika savā starpā nav savienotas, viņš 1730. gadā atgriezās Sanktpēterburgā. 1733. gadā Berings vēlreiz atgriezās šajā apvidū, pavadot reģionā savas dzīves pēdējos astoņus gadus, un šoreiz ekspedīcija sasniedza Aļaskas krastu, taču atpakaļceļā uz Sibīriju aizkavējās un bija spiesta pārziemot neapdzīvotā salā, kur vairums ekspedīcijas dalībnieku, arī tās vadītājs, saslima un nomira. Salu Komandora salās, kurā Berings nomira, nosauca viņa vārdā par Beringa salu.

Ārējās saites 

1681. gadā dzimušie
1741. gadā mirušie
Jūrasbraucēji
Vidusjitlandes reģionā dzimušie
Šadlunīts



Šadlunīts ir ļoti rets minerāls, sastopams vara — niķeļa rūdās. Atklāts 1973. gadā. Nosaukts krievu mineraloģes, rūdu pētnieces Tatjanas Šadlunas vārdā.

Atradnes 
 ASV, Nevada, Landeras grāfiste, Makkoja raktuves
 Krievija, Krasnojarskas apgabals, Noriļska, Oktjabrskas vara - niķeļa iegulas, Majaka raktuves

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szadlunīts
Dzelzs minerāli
Kadmija minerāli
Svina minerāli
Vara minerāli
Sulfīdu minerāli
Šafarzikīts



Šafarzikīts (nosaukts ungāru mineraloga Ferenca Šafarzika (Ferenc Schafarzik) vārdā) ir rets minerāls. Atklāts 1921. gadā.

Atradnes 
 ASV, Mena
 Itālija
 Lombardija
 Toskāna
 Kanāda, Kvebeka
 Luksemburga
 Slovākija, divas atradnes Mazajos Karpatos

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szafarzikīts
Antimona minerāli
Dzelzs minerāli
Oksīdu un hidroksīdu minerāli
Šafranovskīts

Šafranovskīts (Pēterburgas Kalnu institūta profesora Ilariona Šafranovska vārdā) ir ļoti rets minerāls. Apstiprināts 1982. gadā. Veidojas sārmainu nefelīnsienīta magmu vēlās kristalizācijas fāzēs, atrodams pegmatītos. Ļoti vāji radioaktīvs.

Atradnes 
 Krievija, Kolas pussala
 Hibīni — četras atradnes
 Lovozero masīvs, Karnasurta kalns un vairākas citas atradnes

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szafranovskīts
Ļoti vāji radioaktīvi minerāli
Dzelzs minerāli
Kālija minerāli
Mangāna minerāli
Nātrija minerāli
Filosilikāti
Šahnerīts



Šahnerīts (nosaukts vācu mineraloģes Dorisas Šahneres-Kornas vārdā) ir diezgan rets minerāls. Atklāts 1972. gadā. Veidojas oksidējoties mošelandsbergītam.

Atradnes 
 ASV, Nevada
 Čehija, Bohēmija
 Francija, Ronas Alpi
 Meksika, Sonora
 Slovākija, septiņas atradnes Baņskobistricas un Košices rajonos
 Vācija, Reinzeme-Pfalca
 Zviedrija, Vestmanalande

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Szahnerīts
Dzīvsudraba minerāli
Sudraba minerāli
Tīrradņi
Agardīts-(Ce)



Agardīts-(Ce) (nosaukts franču mineraloga Žila Agāra (Jules Agard) vārdā) - diezgan rets minerāls. Atklāts 1970. gadā. Vāji radioaktīvs (215 Bq/g).

Satur retus elementus:
 Cērijs - 4,32%
 Lantāns - 1,95%. 
 Neodīms - 2%

Atradnes 
 ASV, Nevada
 Austrālija, Jaunā Dienvidvelsa
 Francija
 Lorēna, Vogēzi
 Pireneji
 Provansas Alpi
 Grieķija, Atika
 Lielbritānija, Kornvola - trīs atradnes
 Maroka
 Namībija, Cumeba
 Vācija
 Bādene-Virtemberga - trīs atradnes
 Lejassaksija, Harca kalni
 Saksija

Ārējās saites 
 Mindat.org (angliski)
 Webmineral.org (angliski)

Minerāli
Vāji radioaktīvi minerāli
Cērija minerāli
Kalcija minerāli
Vara minerāli
Arsenātu minerāli
Agardīts-(Y)



Agardīts-(Y) (nosaukts franču mineraloga Žila Agāra (Jules Agard) vārdā) ir rets minerāls. Atklāts 1968. gadā. Satur retu elementu itriju - 6,47%.

Atradnes 
 Austrālija
 Jaunā Dienvidvelsa - trīs atradnes
 Dienvidaustrālija - divas atradnes
 ASV
 Kalifornija
 Nevada - četras atradnes
 Ņūmeksika - trīs atradnes
 Vašingtona
 Čehija
 Bohēmija
 Morāvija
 Francija
 Pireneji
 Provansa
 Ronas Alpi
 Grieķija, Atika
 Itālija
 Ligūrija
 Lombardija
 Sardīnija - divas atradnes
 Trentīno-Alto Adidže
 Japāna, Honšu sala - trīs atradnes
 Lielbritānija
 Kornvola - divas atradnes
 Velsa
 Kongo, Šaba
 Maroka
 Mongolija
 Spānija, Andalūzija
 Šveice - trīs atradnes
 Vācija
 Bādene-Virtemberga - sešas atradnes
 Lejassaksija, Harca kalni - divas atradnes
 Tīringene
 Ziemeļreina-Vestfālene

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Minerāli
Itrija minerāli
Kalcija minerāli
Vara minerāli
Arsenātu minerāli
Agardīts-(Nd)

Agardīts-(Nd) (nosaukts franču mineraloga Žila Agāra (Jules Agard) vārdā) — rets minerāls. Par agardītu-(Nd) dēvē ar neodīmu bagātu miksīta grupas minerālu. Neodīma saturs — līdz 3%. Vāji radioaktīvs (90 Bq/g). Apstiprināts Starptautiskajā mineraloģijas asociācijā 2010. gadā.

Atradnes 
 Austrālija, Jaunā Dienvidvelsa
 Austrija, Štīrija
 ASV
 Nevada — divas atradnes
 Francija
 Ronas Alpi
 Japāna, Honsju sala — trīs atradnes
 Lielbritānija
 Kornvola
 Vācija
 Bādene-Virtemberga — astoņas atradnes

Ārējās saites 
 Mindat.org 
 Webmineral.org 

Minerāli
Vāji radioaktīvi minerāli
Itrija minerāli
Kālija minerāli
Lantāna minerāli
Neodīma minerāli
Svina minerāli
Vara minerāli
Arsenātu minerāli
Vesterosa

Vesterosa () ir pilsēta Zviedrijas centrālajā daļā, Vestmanlandes lēnes centrs. Atrodas 100 kilometru attālumā uz ziemeļiem no Stokholmas, Mēlarena ezera krastā. Viena no senākajām Zviedrijas pilsētām, mūsdienās rūpniecības centrs. Pilsētā katru gadu notiek ASV auto salidojums Power Big Meet, 2004. gadā auto salidojumā piedalījās vairāk kā 11 000 automašīnu.

Vesterosā ilgu laiku ir dzīvojusi 2012. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa pirmās vietas ieguvēja Lorīna, kura pārstāvēja Zviedriju ar dziesmu Euphoria. Konkursā viņa ieguva uzvaru ar 372 punktiem.

Vēsture 
Vesterosa ir viena no vecākajām pilsētām Zviedrijā un Ziemeļeiropā. Pilsēta bija apdzīvota jau pirms vairāk nekā 1000 gadiem, kad tās vietā atradās vikingu apmetne.

11. gadsimta sākumā Vesterosa bija otra lielākā Zviedrijas pilsēta un 12. gadsimtā kļuva par bīskapijas centru. 1632. gadā Vesterosā tika atvērta ģimnāzija, kura ir vecākā ģimnāzija Zviedrijā. 18. gadsimtā un 19. gadsimtā Vesterosa bija slavena ar gurķu audzēšanu, tāpēc tā ieguva iesauku "Gurķu pilsēta" (Gurkstaden), šādi Vesterosu dažkārt sauc arī mūsdienās.

Cilvēki
Vesterosā dzimuši vai dzīvojuši, tādi cilvēki kā:
 Ulfs Andersons (Ulf Andersson, 1951), šahists
 Niklāss Lidstrēms (Nicklas Lidström, 1970), hokejists
 Lorīna (1983), dziedātāja

Ārējās saites 

Zviedrijas pilsētas
Oskars Cibuļskis

Oskars Cibuļskis (dzimis  Rīgā) ir profesionāls latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv KHL klubu Rīgas "Dinamo".

O. Cibuļskis ir uzaudzis Ropažos, viņa tēvs Antons Cibuļskis ilgus gadus bija vietējās pašvaldības vadītājs, jaunības gados labā līmenī nodarbojies ar vieglatlētiku, soļošanu, bijis PSRS izlasē.

Spēlētāja karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2004. gadā, kad pievienojās Latvijas hokeja līgas klubam SK Rīga 18. 2005-06 sezonā Cibuļskis spēlēja SK Rīga 20. Tiesa, pāris spēles Cibuļskis aizvadīja arī HK Rīga 2000, kura spēlēja gan Latvijas, gan Baltkrievijas hokeja līgās. 2006.—07. un 2007.—08. gada sezonās Cibuļskis turpināja spēlēt SK Rīgas 20 rindās.

2008.—09. gada sezonu aizvadīja Austrijas hokeja līgas vienībā Zalcburgas "Red Bull", taču tad pievienojās KHL klubam Rīgas "Dinamo". 2009.—10. gada sezonā KHL aizvadīja vien 12 spēles, pārējo sezonu pavadot "Dinamo" fārmklubā Rīgas "Dinamo Juniors". 2010.—11. gada sezonā aizsargs nostiprinājās "Dinamo" sastāvā. 2013.—14. gada sezonā aizvadīja vien 12 spēles, kad guva ceļgala traumu, kas spēlētājam lika izlaist atlikušo sezonas daļu.

Latvijas izlases sastāvā debitējis 2006. gada 11. oktobrī. Izlases rindās spēlējis 2011. un 2012. gada Pasaules čempionātos. Juniora gados piedalījies arī 2005. un 2006. gada Pasaules U-18 junioru čempionātā, kā arī 2007. un 2008. gada Pasaules U-20 junioru čempionātos, 20 spēlēs atzīmējoties ar 4 vārtiem un 9 rezultatīvām piespēlēm.

Karjeras statistika

Ārējās saites 

 Rīgas "Dinamo" profils 
 Latvijas Hokeja federācijas profils

1988. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
SK Rīgas 20 spēlētāji
SK Rīgas 18 spēlētāji
HK Rīgas 2000 spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Nīderlandes hokeja izlase

Nīderlandes hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Nīderlandi starptautiskajās hokeja spēlēs. Šobrīd tā atrodas 28. vietā Starptautiskās hokeja federācijas rangā. 2022. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIA divīzijā.

Atsauces 

Hokejs Nīderlandē
Eiropas hokeja izlases
Atlantas "Thrashers"

Atlantas "Thrashers" () bija profesionāls ASV hokeja klubs, kas bija bāzēts Atlantā, Džordžijas štatā, ASV. Klubs spēlēja Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Dienvidaustrumu divīzijā. Tas tika dibināts 1999. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlēja NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Thrashers" ne reizi nav uzvarējis NHL, tāpat ne reizi nav kļuvis par konferences uzvarētāju un 1 reizi ir kļuvis divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvadīja Philips Arena hallē.

2011. gada maijā "Thrashers" tika pārdots Kanādas uzņēmumam. Sākot ar 2011.—2012. gada sezonu, klubs atrodas Kanādas pilsētā Vinipegā.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 0

 Konferences čempioni: 0

 Divīzijas čempioni: 1
 2006–07

Spēlētāji 
Komandā savulaik spēlējuši tādi spēlētāji kā Rejs Feraro, Denijs Hītlijs, Marians Hosa un Skots Melanbijs. No 1999. līdz 2001. gadam (2 sezonas) komandā spēlēja latviešu uzbrucējs Herberts Vasiļjevs.

Atlantas "Thrashers" spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Iļja Kovalčuks, 52 (2005—06), (2007—08)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Marks Savārs, 69 (2005—06)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Marians Hosa, 100 (2006—07)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Džefs Odžers, 226 (2000—01)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Tobiass Enstroms, 50 (2009—10)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp debitantiem: Denijs Hītlijs, 67 (2001—02)

Visu sezonu rezultāti 

Piezīmes: S-spēles, U-uzvaras, Z-zaudējumi, N-neizšķirti, ZP-zaudējumi pagarinājumā, P-punkti, IsV-iesistie vārti, IlV-ielaistie vārti, SM-soda minūtes, RS-regulārās sezonas rezultāts

1 2004-05 NHL lokauta dēļ nenotika sezona.

Atsauces

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa  
 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils
Tjūringa tests

Tjūringa tests (1950) ir angļu matemātiķa Alana Tjūringa piedāvāts tests, ar ko pārbaudīt, vai mašīna ir saprātīga, tāpat kā cilvēks. Tas tiek veikts šādi: cilvēks-tiesnesis veic sarunu ar divām pusēm, no kurām viena ir cilvēks, bet otra - mašīna; ja tiesnesis nespēj atšķirt, kura no pusēm ir cilvēks, un kura - mašīna, mašīna ir izgājusi testu, un to var uzskatīt par mākslīgo intelektu. Lai padarītu testu vienkāršu un universālu, saziņai tiek izmantoti tikai teksta kanāli, piemēram, teletaips (kā to ieteica pats Tjūrings), vai, kas ir guvis plašāku pielietojumu mūsdienās, IRC vai tūlītējā ziņapmaiņa.

Vēsture 
Sākotnēji Tjūrings savu testu balstīja uz "imitācijas" spēles, kurā piedalās vīrietis un sieviete, kā arī starpnieks, kura dzimumam nav nozīmes. Katrs atrodas savā istabā. Viņi var sazināties tikai ar rakstiskām zīmītēm. Starpnieks var uzdot jebkādus jautājumus un saņemt atbildes. Spēles mērķis ir tāds, lai vīrietis un sieviete pārliecinātu starpnieku, ka viņi abi ir sievietes. Sieviete deva patiesas atbildes uz jautājumiem, bet vīrietis rakstīja aptuveni šādi: "Neklausieties viņā, es esmu sieviete."

Alans Tjūrings aizdomājās: "Kas notiktu, ja vīrieti šajā spēlē aizvietotu ar skaitļošanas mašīnu?" Tests būtu veiksmīgs, ja pēc piecu minūšu sarunas starpnieks nevarētu atšķirt, ka viņš sarunājas ar skaitļošanas mašīnu, vismaz 30% gadījumu. Ja varētu izveidot skaitļošanas mašīnu, kas tiktu galā ar šādu imitācijas spēli, tad varētu uzskatīt, ka ir radīta domājoša skaitļošanas mašīna. Šīs pārdomas viņš izklāstīja 1950. gadā britu filozofijas žurnālā "Mind" rakstā "Computing machinery and intelligence" (skaitļošanas mašīnas un saprāts).

Testi 
Tjūrings prognozēja, ka 2000. gadā datori spēs veiksmīgi izturēt šādus testus.

Līdz šim (2006.) vēl nav izveidota tāda datorsistēma, kas spētu iziet testu kā tādu. Ir radītas programmas, kas veido sarunas ilūziju ("čatboti"). Oriģinālajā Tjūringa testā starpnieks var uzdot pilnīgi jebkādu jautājumu, kas padara testu ļoti sarežģītu.

Alans Tjūrings
Filozofija
Mākslīgais intelekts
Putni (filma)

"Putni" (1963) ir Alfreda Hičkoka šausmu filma, kuras pamatā ir Dafnes di Morjē īsais stāsts ar tādu pašu nosaukumu. Filmā tika izmantoti inovatīvi speciālie efekti un skaņu ieraksta celiņš (tas sastāv pamatā no mākslīgi radītiem putnu kliedzieniem; filmā nav mūzikas).

Filmas galvenā varone ir Melānija Danielsa (Tipija Hedrena), eleganta jauna sieviete, kura ir pieradusi rīkoties, kā vēlas. Kad Mičs Brenners (Rods Teilors) viņu putnu veikalā izjoko, viņa nolemj viņam atdarīt ar to pašu un dodas uz viņa ģimenes māju Bodegas līcī, lai aizvestu viņa māsai putnus. Līdz ar viņas ierašanos putni līcī sāk uzvesties neparasti.

Filmēšana bija grūta, un to nācās uz nedēļu pārtraukt, lai dotu Tipijai Hedrenai iespēju atpūsties pēc sarežģītajiem skatiem ar putniem (lai radītu reālistiskas ainas, viņai virsū tika mesti dzīvi putni). "Putnos" nav izmantoti īstu putnu kliedzieni, bet gan ar monofonu elektroniskās mūzikas instrumentu radītas skaņas.

Filma debitēja Kannu kinofestivālā un tika nominēta Oskaram par labākajiem specefektiem.

Ārējās saites 

Alfreda Hičkoka filmas
ASV filmas
Kulta filmas
Šausmu filmas
1963. gada filmas
Universal Pictures filmas