joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jāps de Hops Shefers

Jāps de Hops Shefers (; dzimis ) ir bijušais nīderlandiešu politiķis. Laikā no 2004. gada janvāra līdz 2009. gada augustam ieņēmis NATO ģenerālsekretāra amatu.

Izglītību ieguvis Leidenes universitātē. Bijis Nīderlandes Pārstāvju palātas loceklis (1986—2002), no 1997. līdz 2001. gadam bija Nīderlandes Kristīgo demokrātu partijas (Christen-Democratisch Appèl) līderis. 2002. gada jūlijā kļuva par ārlietu ministru Jana Petera Balkenendes vadītajā kabinetā. No amata atkāpās 2003. gada decembrī, kad kļuva par NATO ģenerālsekretāru. Viņa NATO vadības laikā organizācijai pievienojās arī Latvija. 2004. gada novembrī ticis apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeni. Pēc NATO ģenerālsekretāra amata pamešanas 2009. gadā kļuva par profesoru Leidenes universitātē.

Ārējās saites 

 Biogrāfija 

1948. gadā dzimušie
Nīderlandes politiķi
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Atzinības krusta lielkrusta komandieri
Ziemeļholandē dzimušie
Veru (tautība)

Veru (ver. võrokõsõq, ig. võrukesed) ir Veru vēsturiskā apriņķa iedzīvotāji. 

Pēc pētījumu datiem, pasaulē dzīvo apmēram 70 000 veru un gandrīz visi no tiem pastāvīgi dzīvo Igaunijā. Par veru sevi sauc ne tikai Veru apriņķa iedzīvotāji, bet arī daudzi Tallinas, Tartu un citu Igaunijas pilsētu iedzīvotāji. 

Veru runā veru valodā (ig. võru keel, ver. võru kiil). Valodnieku viedoklis par veru valodu ir atšķirīgs - vieni uzskata veru valodu par atsevišķu valodu, citi - par igauņu valodas dialektu. Veru valodai ir sava literārā valoda. Mūsdienās veru valodas popularitāte starp veru tautības pārstāvjiem aug. Galvenokārt tas notiek pateicoties Igaunijas valdībai un Veru institūtam, kas tika izveidots, lai uzturētu un attīstītu veru valodu, kā arī veru tautības kultūru.

Ārējās saites 

 Informācija par Veru vietnē Eurominority
 Veru institūta mājaslapa
 http://www.rahvakultuur.ee
 

Igaunijas tautas
Somugri
Johans Benjamins Kope

Johans Benjamins Kope (Johann Benjamin Koppe, 1750-1791) bija vācu teologs, Jelgavas Academia Petrina sengrieķu valodas profesors (1775).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1750. gada 19. augustā Dancigā. Mācījās Dancigas ģimnāzijā, studēja Leipcigas universitātē (1769–1772). Strādāja Getingenes universitātes filoloģijas seminārā un teoloģijas fakultātē. 1774. gadā Kopi uzaicināja kļūt par Pētera akadēmijas grieķu valodas profesoru Jelgavā, bet jau 1775. gadā viņš atgriezās Getingenes teoloģijas fakultātē un 1777. gadā ieņēma profesora vietu.   
Pazīstams ar savu 1778. gadā iespiesto četru sējumu darbu par Jauno Derību (Novum Testamentum Graece: Perpetua Annotatione Illustratum Vol. I–IV). 1784. gadā Kope devās uz Gotu Tīringijā, kur strādāja par Saksijas-Gotas-Altenburgas hercogistes luterāņu virsmācītāju, konsistorijas padomnieku un ģenerālsuperintendentu. No 1788. gada bija Hoijas grāfistes galma mācītājs, konsistorijas padomnieks un ģenerālsuperintendents tagadējās Lejassaksijas teritorijā, izveidoja Hanoveres zemes katķismu.    
Miris 1791. gada 12. februārī Hanoverē.

Darbi 
 Genauere Bestimmung des Erbaulichen im Predigen: zur Ankündigung des von Sr. Königl. Majestät auf der Georg Augustus Universität gnädigst gestifteten Prediger Seminariums. Göttingen: Verlag Johann Christian Dieterich, 1778
 Verzeichnis einer Sammlung von theologischen, historischen, philosophischen, philologischen und juristischen Büchern des Consistorialrath Koppe. 1791
 Predigten: Nach seinem Tode herausgegeben. : 2. Sammlung. Göttingen: Verlag Johann Christian Dieterich, 1793

1750. gadā dzimušie
1791. gadā mirušie
Luterāņu mācītāji
Lielais Getsbijs (filma)

"Lielais Getsbijs" () ir 2013. gada ASV un Austrālijas kopražojuma drāmas filma, kuras režisors ir Bazs Lurmens. Filmas sižets veidots pēc Frānsisa Skota Ficdžeralda 1925. gada tāda paša nosaukuma romāna. "Lielais Getsbijs" ir veltījums Ficdžeralda 116. dzimšanas dienai.

Filma ir par miljonāru Džeju Getsbiju un viņa kaimiņu Niku, kas raksta stāstu par tikšanos ar Getsbiju. Tajā galvenās lomas attēlo Leonardo Di Kaprio, Tobijs Magvairs, Kerija Maligana, Džoels Edžertons, Aila Fišere un Džeisons Klārks.

"Lielais Getsbijs" pirmizrāde notika  Austrālijā. Filma saņēma dažādus kritiķu vērtējumus, tomēr guva finansiālus panākumus, tās ieņēmumi pārsniedz 350 miljonus. Filma "Lielais Getsbijs" nominēta vairākām balvām dažādās nominācijās.

Atsauces

Ārējās saites 

 

2013. gada filmas
ASV romantikas filmas
Austrālijas filmas
Romantikas filmas
Baza Lurmena filmas
Heinrihs Frīdrihs Jēgers

Heinrihs Frīdrihs Jēgers (Heinrich Friedrich Jäger, 1747-1811) bija vācu jurists, Jelgavas Academia Petrina vēstures profesors (1775—1789). Akadēmijas prorektors (1779—1780, 1787—1788).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1747. gada 14. martā Nirtingenes (Nürtingen) (tagad Bādene-Virtemberga) pilsētas ārsta Georga Frīdriha Jēgera ģimenē. Studēja tieslietas Tībingenes universitātē. 

Strādāja Virtembergas hercogistes zemes tiesā Štutgartē par advokātu. 1774. gadā H. F. Jēgeru uzaicināja kļūt par Pētera akadēmijas vēstures profesoru Jelgavā. Apprecējās ar mācītāja Paca atraitni Annu Elizabeti, dzimušu Vinteri.

1789. gadā viņš devās atpakaļ uz savu dzimteni, kur bija Hiršavas klostera (Kloster Hirschau) priekšnieks tagadējā Tībingenes pilsētā. 

Miris 1811. gadā.

Atsauces 

1747. gadā dzimušie
1811. gadā mirušie
Latvijas pedagogi
Varenais no Oza zemes

"Varenais no Oza zemes" () ir 2013. gada amerikāņu fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Sems Reimi. Filmas sižets veidots pēc L. Frenka Bauma grāmatām par Oza zemi. Tās darbība notiek 20 gadus pirms grāmatas "Brīnumainais burvis no Oza zemes" notikumiem.

Filma ir par iluzionistu Oskaru Digsu, kas nokļūst Oza zemē, kur sastop trīs raganas: Teodoru, Evanoru un Glindu. Digsam ir jācenšas glābt Oza zemi. Filmā galvenās lomas attēlo Džeimss Franko, Mila Kūnisa, Reičela Vaisa, Mišela Viljamsa, Zeks Brefs, Bills Kobss, Džoija Kinga un Tonijs Kokss.

"Varenais no Oza zemes" pirmizrāde notika  Holivudā. Filma tikusi nominēta dažādām balvām dažādās nominācijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV piedzīvojumu filmas
Vitālijs Ļevčenkovs

Vitālijs Ļevčenkovs (; dzimis ) ir Latvijas krievu izcelsmes šahists, PSRS sporta meistars (1976), FIDE meistars (1995).

Šahista karjera 
Šahu iemācījies spēlēt 11 gadu vecumā. 1965. gadā izpildījis meistarkandidāta normu un izvirzījies labāko Latvijas jauno šahistu skaitā. 1969. gadā PSRS komandu kausā Groznijā pārstāvējis Latvijas izlasi pie jauniešu galdiņa. Rīgas čempions šahā 1970., 1971. un 1975. gadā. 1971. gadā pirmo reizi uzvarējis sporta biedrības «Daugava» šaha čempionātā. 1976. gadā dalījis 2.-3. vietu atklātajā Latvijas šaha kluba čempionātā un izpildījis PSRS sporta meistara normu. 
1977. gadā tikai par puspunktu atpaliekot no uzvarētāja Vladimira Kirpičņikova dalījis 2.-3. vietu Latvijas meistaru turnīrā, kas bija atlases sacensības Jūrmalas starptautiskajam šaha turnīram 1978. gadā. 1970. gadu beigās un 1980. gadu sākumā bijis viens no spēcīgākajiem Latvijas šaha meistariem. 1981. gadā atkārtoti uzvarējis «Daugavas» šaha čempionātā sīvā cīņā apsteidzot toreizējo Latvijas šaha čempionu  Aleksandru Voitkēviču.
Pēc šī panākuma kvalificējies PSRS šaha čempionāta pusfinālam Nikolajevā, kur spēcīgā konkurencē palicis 14. vietā.
Daudzkārtējais Latvijas šaha čempionāta finālturnīru dalībnieks. Labākie rezultāti - dalīta 5.—6. vieta 1980. gadā un dalīta 4.—5. vieta 1981. gadā. Latvijas komandas «Daugava» sastāvā piedalījies PSRS komandu kausos 1971., 1976. un 1980. gados. 2012. gadā izcīnījis 6. vietu Eiropas senioru ātrā šaha čempionātā.

Beidzis Rīgas Politehnisko institūtu (tagad Rīgas Tehnisko universitāti). Pēc profesijas inženieris.

Vietas Latvijas šaha čempionātos 
 1970. gads - 10. vieta.
 1971. gads - 10.-11. vieta.
 1976. gads - 8.-10. vieta.
 1980. gads - 5.-6. vieta.
 1981. gads - 4.-5. vieta.
 1986. gads - 7. vieta.
 1987. gads - 11.-13. vieta.
 1988. gads - 12. vieta.
 2001. gads - 26. vieta.
 2004. gads - 43. vieta.
 2014. gads - 21. vieta.
 2018. gads - 23. vieta.
 2019. gads - 10. vieta.
 2020. gads - 20. vieta.
 2021. gads - 18. vieta.
 2022. gads - 19. vieta.

Atsauces

Literatūra 
 Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., 53. - 54. lpp.

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē fide.com
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas klubu komandu šaha čempionāti)

1949. gadā dzimušie
Latvijas šahisti
PSRS šahisti
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
Latvijas krievi
Latvijas inženieri
15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons

15. SS-grenadieru apmācības un papildinājumu bataljons () bija Latviešu leģiona kājnieku apmācības un papildinājumu vienība 15. ieroču SS grenadieru divīzijas sastāvā. 1943. gada 21. decembrī tika iekļauts 15. apmācības un papildinājumu brigādē, atjaunots Vācijā 1944. gada rudenī un atkal iekļauts 15. divīzijas sastāvā. Dienesta gaitas beidza 1945. gada maijā Dānijā, nonākot rietumu sabiedroto gūstā.

Pirmā izveidošana 

1943. g. februāra beigās Rīgā ieradās vācu SS pulkvedis Hīrtess un noorganizēja Ostlandes SS-Papildinājumu komandu () kā vienību latviešu leģiona brīvprātīgo pulcēšanai. Maija sākumā šo vienību pārcēla uz Cekuli, piešķīra bataljona nosaukumu un pievienoja 15. divīzijai, lai gan uzdevums bija sagatavot un nosūtīt uz fronti papildinājumus 19. divīzijas vajadzībām. Bataljona sastāvā bija trīs strēlnieku rotas, viena smagā rota un viena veselības uzlabošanas rota, to gan 30. jūlijā atdalīja un pārcēla uzJelgavu un pakļāva 15. artilērijas pulkam.

25. septembrī arī bataljonu pārcēla uz Jelgavu, 12. novembrī papildināja vēl ar otru veselības uzlabošanas rotu un trīs speciālo uzdevumu rotām, par komandieri ieceļot kapteini Nikolaju Melceru. Bataljona galvenais uzdevums līdz 1943. gada beigām bija no slimnīcām atlaisto karavīru apzināšana līdz pilnīgas izveseļošanās
brīdim.

1943. gada 21. decembrī bataljonu iekļāva plašākā 15. un 19. divīzijas rezerves vienībā - 15. apmācības un papildinājumu brigādē ar štābu Jelgavā.

Otrā izveidošana 

Pēc 15. rezerves brigādes faktiskās iznīcināšanas kaujās par Jelgavu, tās atliekas līdz ar pārējo 15. divīziju pārvietoja uz Vāciju 1944. gada augustā, kur Bērentā kapteiņa Žaņa Jansona vadībā izveidoja jaunu 15. apmācības un papildinājumu bataljonu; Bērentā novietoja veselības uzlabošanas rotas, kamēr pārējās apakšvienības telpu trūkuma izvietojās barakās un teltīs pie Gracineras ezera, arī apgāde bija nepietiekama. 1944. gada novembrī vadību pārņēma vācu SS kapteiņis Jānke (Jahnke).

1945. gada februāra sākumā no apmācības rotu karavīriem sastādīja trauksmes vienību 8 virsnieku un 375 instruktoru un kareivju sastāvā kapteiņa Anša Eglīša vadībā. Vienību iesaistīja kaujās pie Marienburgas, ciešot smagus zaudējumus 7. februāra kaujā, kad nāvējoši ievainoja arī tās komandieri. Trauksmes vienība krita Sarkanās armijas gūstā pie Dancigas.

Pārējās 1945. gada marta sākumā pārvietoja uz Gotenhafenu, kur tas trīs nedēļas pavadīja vilcienā; komandiera pienākumus atkal bija uzņēmies kapteinis Jansons. Īsi pirms Gotenhafenas krišanas ienaidnieka rokās bataljonu pa jūru pārcēla uz Svinemindi, no kurienes tālāk tas devās uz Dāniju. Šajā brīdī bataljona sastāvā bija 68 virsnieki un 604 instruktori un kareivji, veidojot trīs veselības rotas, darba un sardžu rotu. Bataljons 15. divīzijas cīņu pēdējā posmā bija vienīgā latviešu vienību rezerves vienība Vācijas telpā.

Līdz ar Lielvācijas kapitulāciju 15. apmācības un papildinājumu bataljons 1945. gada maijā nonāca rietumu sabiedroto gūstā.

Atsauces 

papildinājumu
Biatlons 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs

Biatlonā  tika sadalīti 11 medaļu komplekti — 5 vīriešiem, 5 sievietēm un 1 komplekts ir jauktajām sacensībām. Sacensības notika no 8. līdz . Šī bija pirmā reize Olimpisko spēļu vēsturē, kad sacensības notiek arī jauktajā stafetē.

Disciplīnas

Medaļu ieguvēji 
=== Vīrieši ===

 Sievietes 

 Jaukti

Medaļu kopvērtējums

Latvija 

Soču Olimpisko spēļu biatlona sacensībās startēja divi Latvijas pārstāvji.

Vīrieši

Sievietes

Ārējās saites 
  

Sporta veidi 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlons olimpiskajās spēlēs
Džūdija Denča

Lēdija Džudita Olīvija "Džūdija" Denča (; dzimusi ) ir angļu aktrise, dziedātāja un autore.

Lielāko daļu karjeras spēlējusi teātrī, darbojusies Karaliskajā Nacionālajā teātrī, Royal Shakespeare Company, tāpat spēlējusi televīzijā un kino. Septiņas reizes nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai, no kurām vienu reizi balvu saņēmusi — par lomu filmā "Iemīlējies Šekspīrs" (1998) kā labākā otrā plāna aktrise. Pārējās nominācijas par lomām filmās "Misis Brauna" (Mrs Brown, 1997), "Šokolāde" (2000), "Airisa" (Iris, 2001), "Piedāvā Hendersones kundze" (Mrs Henderson Presents, 2005), "Piezīmes par kādu skandālu" (2006), "Filomena" (Philomena, 2013). Denča saņēmusi 11 BAFTA kino balvas, septiņas Lorensa Olivjē balvas, divas Zelta globusa balvas. 1988. gadā Denča saņēma Britu impērijas ordeni, iegūstot lēdijas titulu (Britu impērijas Goda dāmas titulu). 2008. gadā Denča saņēma Eiropas Kino balvu par mūža ieguldījumu.

Denča filmējusies vairākās Džeimsa Bonda filmās, attēlojot Britu Slepenā izlūkošanas dienesta vadītājas M lomu. Pirmo reizi M lomā Denča parādījās filmā "Zeltacs" (1995). Pēc tam sekoja filmas "Rītdiena nemirst" (Tomorrow Never Dies, 1997), "Ar pasauli nepietiek" (The World Is Not Enough, 1999), "Mirsti citu dienu" (2002), "Kazino Royale" (2006), "Mierinājuma kvants" (2008) un "Operācija "Skyfall"" (2012).

Ārējās saites 

 Džūdija Denča (TCM Tērnera Klasiskās filmas) 
 Džūdija Denča (AllMovie) 
 Judi Dench — Biography 

1934. gadā dzimušie
Ziemeļjorkšīrā dzimušie
Angļu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
BAFTA televīzijas balvas ieguvēji
BAFTA Fellowship balvas ieguvēji
Tony balvas ieguvēji
Eiropas Kino balvas ieguvēji
2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas

2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas bija astotās Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās visās 28 Eiropas Savienības dalībvalstīs laikā no 22. līdz 25. maijam (Latvijā — 24. maijā), kā to vienbalsīgi nolēma Eiropas Savienības Padome.

Norise 
2014. gada vēlēšanas notika maija beigās, nevis jūnija sākumā, kā iepriekšējo Eiropas Parlamenta vēlēšanu gadījumā. Kopumā ievēlēja 751 deputātu, no Latvijas 8 deputātus.

Rezultāti 
Vēlēšanās visvairāk balsu ieguva centriskā Eiropas Tautas partija (EPP, 221 deputāts) un Sociālistu un Demokrātu Progresīvā Alianse (S&D, 191 deputāts).
Salīdzinoši vairāk balsu nekā iepriekšējās EP vēlēšanās ieguva labējie Eiropas Konservatīvie un Reformisti (ECR, 70 deputātu) un Brīvības un Demokrātijas Eiropa (EFD, 48 deputāti). Vairāk balsu kā iepriekšējās vēlēšanās ieguva arī kreiso partiju frakcija (GUE/NGL, 52 deputāti).

Vidējā balsotāju aktivitāte Eiropas Parlamenta bija 43%. Augsta aktivitāte bija Beļģijā un Luksemburgā (90%), Maltā (74,8%), Itālijā (60%), Grieķijā (58,2%), Dānijā (56,4%), Īrijā (51,6%), Zviedrijā (48,8)%, Vācijā (47,9%), Spānijā (45,9%) un Austrijā (45,7%). Vismazāk aktīvie bija vēlētāji Slovākijā (13%), Čehijā (19,5%), Slovēnijā (21%), Polijā (22,7%), Horvātijā (25,1%) un Ungārijā (29%), zema aktivitāte bija arī Latvijā (30%) un Rumānijā (32,2%). Portugālē balsot devās 34,5%, Bulgārijā 35,5%, Apvienotajā Karalistē 36%, Igaunijā 36,4%, Somijā 40,9%, Francijā 43,5%, Kiprā 44% vēlētāju, bet Lietuvā, kur EP vēlēšanas notika vienlaikus ar Valsts prezidenta vēlēšanu otro kārtu, — 44,9%.

Skatīt arī 
 2014. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā

Atsauces

Ārējās saites 
 Centrālā vēlēšanu komisija
 Vēlēšanu oficiālā mājaslapa 

Eiropas Parlamenta vēlēšanas
2014. gads
Eiropas Tautas partija

Eiropas Tautas partija () ir Eiropas politiskā partija. Partiju 1976. gadā dibināja kristīgo demokrātu partijas, tomēr vēlāk tajā tika iekļautas arī konservatīvās partijas un citas labējo centrismu pārstāvošās partijas.

Eiropas Tautas partija ir lielākā partija Eiropas Parlamentā kopš 1999. gada, Eiropadomē kopš 2002. gada un Eiropas Komisijā. Vairāki no Eiropas Savienības dibinātājiem pārstāvēja partijas, kas vēlāk tika apvienotas Eiropas Tautas partijā. Šo partiju pārstāvēja arī agrākais Eiropadomes priekšsēdētājs Hermans Van Rompejs un agrākais Eiropas Komisijas prezidents Žuze Manuels Barozu. 

Partijā ietilpst Vācijas Kristīgo demokrātu apvienība, Polijas Pilsoņu platforma, Latvijas Vienotība, Francijas Tautas kustības savienības, Spānijas Tautas partija u.c.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Politiskās partijas
Seti (etnoss)

Seti (pašnosaukums setoq) ir neliela etniskā grupa, kas dzīvo Dienvidigaunijā un Krievijā pie Igaunijas—Krievijas robežas. Igaunijā dzīvo aptuveni 10 000—13 000 setu. Setu apgabali Igaunijā ir Pelvas apriņķis un Veru apriņķis, bet Krievijā — Pečori un Pleskava.

Kultūra 
Setu tradīcijas ir cieši saistītas ar viņu reliģisko piederību pareizticīgo baznīcai. Seti atzīme dažādus pareizticīgo svētkus, kuros vienmēr dodas uz baznīcu, taču ikdienā ir saglabājušās arī daudzas pagāniskās tradīcijas, piemēram, maltīte ar mirušajiem piederīgajiem kapsētā. Setu dzīves divi svarīgākie notikumi ir kāzas un bēres. Abi notikumi ir saistīti ar līdzīgiem rituāliem. Pirms kāzām jaunas meitenes šķiras no sava sociālā statusa, ģimenes un mājām, kamēr bērēs atzīmē cilvēka fizisko šķiršanos no līdzšinējās dzīves. Abi šie cilvēka dzīves notikumi tiek atzīmēti ar apraudāšanas rituālu.

Setu tautastērpi ir atšķirīgi no igauņu tautastērpiem. Populārākās krāsas tautastērpos ir melna, balta un sarkana. Sievietēm ap kaklu ir sudraba monētu virtenes un uz krūtīm liela sudraba sakta, kas ir katras precētas setu sievas lepnums. Jau no mazotnes meitenes krāj savas sudraba kaklarotas, jo rotaslietu daudzums parādīja sievietes statusu sabiedrībā un finansiālo stāvokli. Izslavēti ir setu meistarīgie rokdarbi. Vīri ir bijuši prasmīgi koka amatnieki, kamēr sievas bija labi zināmas savu prasmīgo adījumu dēļ.

Setu tautasdziesmas jeb lēlo ir neatņemama setu kultūras sastāvdaļa. Tās parasti dzied lielāka cilvēku grupa vai koris. Viens no dziedātājiem sāk dziedāt un vēlāk pievienojas pārējie, kas vēlreiz atkārto dziedāto. 2009. gadā lēlo dziedāšanas tradīcija tika iekļauta UNESCO Reprezentatīvajā cilvēces nemateriālā kultūras mantojuma sarakstā. Igaunis Jakobs Hurts bija pirmais, kurš apkopoja setu tautasdziesmas.

Visievērojamākais setu kultūras notikumus ir Lēlo diena, kas kopš 1977. gada norisinās reizi trijos gados. Lēlo dienās pulcējas visi lēlo kori, lai kopīgi koncertētu un veicinātu setu kultūras attīstību.

Kopš 1993. gada Setumā katru gadu tiek ievēlēts karalis. Reizi gadā seti satiekas kādā citā Setumā pilsētā, kuru pasludina par Setu karaļvalsti un tur izraugās nākamo karali. Vēlēšanās nenotiek balsošana ierastajā izpratnē. Visi dalībnieki tiek nostādīti vienā rindā un katrs savu atbalstu izsaka nostājoties aiz sava favorīta. Tas, kuram vairāk atbalstītāju arī ir nākamais Setumā karalis.

Atsauces

Ārējās saites 

Somugri
Krievijas tautas
Igaunijas tautas
Pelvas apriņķis
Pleskavas apgabals
Somugri
Krievijas tautas
Igaunijas tautas
Veru rakstu valoda

Veru rakstu valoda (veru: võro kiräkiil, igauņu: võru kirjakeel) ir Dienvidigaunijā runātā veru dialekta rakstiska, standartizēta forma, kas radusies 1980. gadu otrajā pusē un balstās uz veco dienvidigauņu valodu. 1990. gadā izstrādāta arī veru valodas ortogrāfija.

Veru rakstu valodā divas reizes mēnesī tiek izdota vietējā avīze Uma Leht, kas ir pieejama arī internetā.

Grāmatas veru valodā izdod Veru Institūts (Võro Instituut). Institūta mājaslapā ir atrodas arī interneta veikals, kur ir iespējams iegādāties literatūru veru valodā.

No 2011. gada Eesti keeletehnoloogia sniedz finansiālu atbalstu veru valodas korpusa izveidei, kur apvienotas veru valodā izdotās grāmatas, kā arī avīzes Uma Leht izdevumi.

Literatūra 
 Eesti Entsüklopeedia, EE 4: 1989; muudetud 2011
 Sulev Iva (Jüvä Sullõv). Võru-eesti sõnaraamat. Võru, 2002

Ārējās saites 
 Veru institūta mājaslapa

Igauņu valoda
Bukers Vašingtons

Bukers Taljaferro Vašingtons (; dzimis , miris ) bija ASV afroamerikāņu līderis 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā.

Dzimis verdzenes ģimenē, un pēc verdzības atcelšanas ASV pilsoņu kara rezultātā, izvēlējās uzvārdu Vašingtons. 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā ASV Dienvidu štatos arvien lielāku ietekmi guva Džima Krova likumi. 1895. gada 18. septembrī Bukers Vašingtons runā Atlantā izvirzīja t.s. Atlantas kompromisu, kura būtība — melnādainie amerikāņu nepretendē uz politisko varu, bet baltādainie nodrošina tiem pamatizglītību un tiesu.

Bukera Vašingtona ietekmes bāze bija viņa dibinātā melno mācību iestāde Taskigī universitāte Alabamā. 1901. gadā publicēja autobiogrāfiju Up from Slavery. Ar Bukeru Vašingtonu, kas politiski bija tuvāks ASV Republikāniskajai partijai, mēdza konsultēties prezidenti Teodors Rūzvelts un Viljams Tāfts. Vašingtons spēja piesaistīt afroamerikāņu izglītības finansēšanā līdzekļus no daudziem tā laika vadošiem ASV uzņēmējiem, tostarp Endrū Kārnegija, Viljama Tāfta, Džona Rokfellera un Džordža Īstmena.

Ārējās saites 

1856. gadā dzimušie
1915. gadā mirušie
ASV cilvēki
Virdžīnijā dzimušie
Vladimirs Gomanovičs

Vladimirs Gomanovičs (, 1959—1991) jeb Vladimirs Gomonovičs () bija Rīgas milicijas darbinieks, vecākais milicijas leitnants. Latvijas Iekšlietu ministrijas valdības apsardzes vada komandieris. 

Leitnants Gomanovičs ir viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem, nošauts 1991. gada 20. janvāra vakarā Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkā Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā. Apglabāts Dokšicu rajona kapos pie Starinas ciemata dzimtajā Baltkrievijā.
Bez tēva palika viņa trīs bērni Svetlana (9), Larisa (4) un Vitālijs (2).

Piemiņa 
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Vladimira Gomanoviča piemiņai. 1991. gada barikāžu muzejā atrodas vitrīna ar milicijas leitnanta Vladimira Gomanoviča formas tērpu. 

Pēc 1991. gada barikāžu dalībnieku atbalsta fonda ierosinājuma Vladimira Gomanoviča ģimenes locekļiem piešķīra Latvijas Republikas pilsonību. Ar Iekšlietu ministra Daiņa Turlā pavēli 1996. gada 18. janvārī viņa atraitnei Natālijai Gomanovičai piešķīra naudas pabalstu.

Apbalvojums 
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Vladimiru Gomanoviču pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa

Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
1991. gadā mirušie
Latvijas baltkrievi
Viestura ordeņa lielkrusta komandieri
Barikāžu laika upuri
Sergejs Konoņenko

Sergejs Konoņenko () bija Rīgas milicijas darbinieks, milicijas leitnants. Latvijas Iekšlietu ministrijas Rīgas Centra rajona iecirkņa inspektors.

Leitnants Konoņenko ir viens no 1991. gada janvāra barikāžu laika upuriem, nošauts 1991. gada 20. janvāra vakarā pie Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas ēkas Raiņa bulvārī 6 Rīgas OMON un pagaidām nezināmu kaujinieku uzbrukuma laikā. Bez tēva palika viņa dēls Pāvels. Konoņenko miršanas brīdī kopā ar Barikāžu aizstāvjiem apsargāja Iekšlietu ministrijas ēku.

Piemiņa 
Kanālmalas apstādījumos starp Bastejkalnu un Raiņa bulvāri atrodas akmens ar uzrakstu Sergeja Konoņenko piemiņai. Informācija par viņu atrodama 1991. gada barikāžu muzejā. 

Pēc 1991. gada barikāžu dalībnieku atbalsta fonda ierosinājuma Sergeja Konoņenko ģimenes locekļiem piešķīra Latvijas Republikas pilsonību. Ar Iekšlietu ministra Daiņa Turlā pavēli 1996. gada 18. janvārī viņa atraitnei Svetlanai Konoņenko piešķīra naudas pabalstu.

Apbalvojums 
2010. gadā par sevišķiem nopelniem Latvijas valsts neatkarības aizstāvēšanā Sergeju Konoņenko pēc nāves apbalvoja ar Viestura ordeni un atzina par Viestura ordeņa lielkrusta komandieri. Valsts prezidents Valdis Zatlers ordeni nodeva glabāšanā viņa tuviniekiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 barikades.lv, 1991. gada barikāžu notikumiem veltīta mājaslapa

1991. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Viestura ordeņa lielkrusta komandieri
Barikāžu laika upuri
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Bungu komplekts

Bungu komplekts ir bungu, šķīvju un citu sitaminstrumentu kopa, kas tiek spēlēta ar bungu vālītēm džezā un populārajā mūzikā.

Sākotnējie bungu komplekti parādījās 19. gadsimta beigās, kad līdz ar bungu pedāļu radīšanu kļuva iespējams vienam bundziniekam spēlēt visus pamata sitaminstrumentus vienlaicīgi. 1920. gados bungu komplekts mainījās, tajā iekļaujot arī vidējās bungas un bungu šķīvjus.

Pamata bungu komplektā ietilpst:

 basa bungas () ar pedāli;
 mazās jeb solo bungas () ar statīvu;
 pedāļšķīvji jeb haihets () ar statīvu;
 ritma šķīvis () ar šķīvju statīvu;
 vidējās bungas ();
 stāvbungas degamas  ();
 akcenta šķīvis () ar šķīvju statīvu;
 bungu krēsls.

Bungu komplektu bieži papildina ar efektu šķīvjiem () un citiem sitaminstrumentiem, piemēram, tamburīnu un govju zvanu ().

Skatīt arī 
 Bungas

Atsauces

Ārējās saites 

Sitamie instrumenti
Volferts Gerhards fon Rādens

Barons Volferts Gerhards fon Rādens (; dzimis  Asaros, pazudis bez vēsts  pie Kijevas) bija vācbaltiešu muižnieks, kājnieku virsnieks. Latvijas brīvības cīņu dalībnieks (1918-1920).

Biogrāfija 
Dzimis 1893. gada 15.(27.) maijā Asaros, barona Aleksandra fon Rādena un viņa sievas Elizabetes (dzim. Knigge) ģimenē. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Lignicas karaskolā Vācijā. No 1911. gada Vācijas impērijas karadienestā, Prūsijas ķeizariskajā Aleksandra gvardes grenadieru pulkā. Piedalījās Pirmajā pasaules karā, no 1914. gada maija leitnants, izlūku bataljona komandieris. Trīs reizes ievainots, apbalvots ar I un II pakāpes Dzelzs krustiem un Hohencolernu krustu ar zobeniem (Hohenzollern-Hausord. m. Schwertern), demobilizējās 1918. gada rudenī kā virsleitnants.

Brīvības cīņu laikā 1918. gadā Jelgavā noorganizēja pašaizsardzības rotu cīņai pret lieliniekiem, tā kā 1. rota tika iekļauta 3. Vācbaltiešu kaujas bataljonā Latvijas zemessardzes rindās. 1919. gada februārī paaugstināts par ritmeistaru. No 1919. gada 12. jūlija majors, Latvijas zemessardzes virsštāba priekšnieks (Chef d. Oberstabs d. Balt. Landeswehr). Cīnījās pret lieliniekiem Latgales frontē. 1920. gadā paaugstināts par pulkvežleitnantu. No 1920. gada 1. aprīļa līdz pat atvaļināšanai 1921. gada martā bija 13. Tukuma kājnieku pulka komandieris. 1922. gadā viņam anulēja pulkvežleitnanta pakāpi un degradēja par kapteini.

Pēc tēva nāves un atvaļināšanas no armijas nodarbojās ar lauksaimniecību mantotajā Meijas muižā (Maihof) pie Jelgavas. 1923. gadā salaulājās ar baronesi Elizabeti fon Štrombergu (Stromberg). No 1934. gada Baltijas landesvēra un 13. Tukuma kājnieku pulka bijušo karavīru biedrības priekšsēdētājs, Vācbaltiešu tautas kopas Latvijā (Deutsch-Baltisches Volksgemeinschaft in Lettland) valdes loceklis. 1939. gadā kā vācbaltietis pameta Latviju.

Otrā pasaules kara laikā no 1939. gada bija virsleitnants Vērmahtā, no 1943. gada 18. jūnija pulka komandieris, kapteinis (Hauptmann d.R. z.V.). Pazudis bez vēsts 1943. gada 1. oktobrī kaujās pie Kijevas.

Atsauces 

Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Viestura ordeņa kavalieri
Vācbaltieši
Vācijas virsnieki
Kimo Timonens

Kimo Timonens (; dzimis ) ir bijušais somu hokejists, aizsargs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā kļuvis par Stenlija kausa ieguvēju, četru Olimpisko spēļu, kā arī trīs Pasaules čempionātu medaļnieku. Lielāko daļu karjeras aizvadījis Nacionālās hokeja līgas klubos Našvilas "Predators" un Filadelfijas "Flyers".

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Timonens sāka 1991.—92. gada sezonā, kad debitēja SM līgas vienībā Kupio "KalPa". Nākamajās divās sezonās aizsargs jau bija nostiprinājies komandas pamatsastāvā, taču 1994. gada vasarā pārcēlās uz Turku TPS. 1994.—95. gada sezonā hokejists kopā ar klubu izcīnīja Somijas čempiona titulu. 1997.—98. gada sezonā Helsinku HIFK rindās Timonens izcīnīja jau savu otro Somijas čempiona titulu.

1998. gada vasarā Timonens pievienojās jaunizveidotās Našvilas "Predators" rindām, nākamajā sezonā spēles laiku dalot starp "Predators" un tās IHL fārmklubu Milvokī "Admirals". Jau 1999.—2000. gada sezonā aizsargs nostiprinājās "Predators" sastāvā. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Timonens spēlēja "KalPa" rindās. 2006.—07. gada sezonā, kas bija Timonena pēdējā "Predators" sastāvā, viņš pildīja arī tās kapteiņa funkcijas.

2007. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers" rindām. Arī tās rindās Timonens bija viens no vadošajiem komandas aizsargiem, pildot arī kapteiņa palīga funkcijas. 2009.—10. gada sezonā kopā ar "Flyers" Timonens sasniedza Stenlija kausa finālsēriju.

2015. gada februāra nogalē "Flyers" aizmainīja Timonenu uz Čikāgas "Blackhawks". Martā hokejists paziņoja, ka pēc sezonas beigām noslēgs savu profesionālo karjeru. Kopā ar "Blackhawks" Timonenam izdevās izcīnīt Stenlija kausu.

Ārējās saites 

1975. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Našvilas "Predators" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Čikāgas "Blackhawks" spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Stenlija kausa ieguvēji
Ziemeļsavo dzimušie
Aleksandra vārti

Aleksandra vārti (Aleksandra triumfa arka) ir arhitektūras piemineklis, kas atrodas Viestura dārzā Latvijas galvaspilsētā Rīgā. Šī ir vienīgā triumfa arka Latvijā. Nosaukti Krievijas imperatora Aleksandra I Romanova vārdā. Celti klasicisma stilā pēc Romas triumfa arkas parauga.

Vārti tika celti laikā no 1815. līdz 1817. gadam par godu Krievijas uzvarai 1812. gada karā un Aleksandra I nopelniem franču karaspēka sakāvē. Finansiāli projektu atbalstījuši Rīgas turīgie pilsoņi. Pamats likts . Celti Johana Dāniela Gotfrīda (Johannes Daniel Gottfriedt) vadībā, projekta autors nav zināms. Sākotnēji Aleksandra vārti atradās tagadējā Brīvības ielā pie Gaisa tilta, kur tos  atklājis Aleksandrs I. Pilsētai augot, 1904. gadā tie tikuši pārvietoti uz Šmerļa ielu, 1936. gadā tika novietoti pašreizējā atrašanās vietā pie Viestura dārza.

Arka balstās uz smilšakmens kolonnām, kas veidotas joniskajā kārtojumā. Arkas abās pusēs augšdaļā ir no bronzas izveidoti medaljoni, uz kuriem attēloti gan kara, gan miera simboli.

Aleksandra vārti ir 10,1 metru augsti, 9,7 metrus plati, 5,5 metrus dziļi, savukārt caurbrauktuves platums ir 4,25 metri.

Atsauces

Ārējās saites 

 "Cita Rīga"

Pieminekļi Rīgā
2014. gads sportā

Šajā lapā apkopoti 2014. gada sporta notikumi.

Notikumi

Janvāris 
 3. janvāris — notika NHL Ziemas klasikas spēle, kurā sacentās Toronto "Maple Leafs" un Detroitas "Red Wings".
 5.—18. janvāris — Argentīnā, Bolīvijā un Čīlē notika Dakaras rallijs.
 11. janvāris — Bratislavā, Slovākijā notika Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēle, kurā ar 18—16 Rietumu komanda uzvarēja Austrumu komandu; pirmoreiz KHL Zvaigžņu spēle notika ārpus bijušās Padomju Savienības teritorijas. 
 12.—26. janvāris — Dānijā notika Eiropas čempionāts rokasbumbā vīriešiem. 
 13.—19. janvāris — Budapeštā, Ungārijā notika Eiropas čempionāts daiļslidošanā.
 12.—26. janvāris — Melnburnā notika Australian Open tenisa čempionāts. 
 13. janvāris — par iepriekšējā gada labāko futbolistu, "FIFA Zelta bumbas" ieguvēju, pasludināts portugāļu futbolists Krištianu Ronaldu.
 14. janvāris — paziņots par Latvijas futbola kluba FK Liepājas Metalurgs darbības pārtraukšanu.

Februāris 
 7. — 23. februāris — Sočos, Krievijā, notika ziemas olimpiskās spēles.

Jūnijs 
 13. jūnijs—13. jūlijs — Brazīlijā notika Pasaules kauss futbolā.

Septembris 
 18. septembris — Jenss Foigts uzstādīja jaunu stundas rekordu velotrekā — 51,115 km.

Miruši 
 5. janvāris — Eusebiu (Eusébio), Portugāles futbolists (dzimis 1942. gadā)
 11. janvāris:
 Vugars Hešimovs (Vüqar Həşimov), Azerbaidžānas šahists (dzimis 1986. gadā)
 Ēriks Palante (Eric Palante), Beļģijas motosportists (dzimis 1963. gadā)
28. aprīlis — Vujadins Boškovs (Вујадин Бошков), serbu futbolists un treneris (dzimis 1931. gadā)
 4. maijs — Oļena Baltača (Олена Балтача, Elena Baltacha), ukraiņu izcelsmes Lielbritānijas tenisiste (dzimusi 1983. gadā)
 19. maijs — Džeks Brebems (Jack Brabham), Austrālijas autosportists un funkcionārs (dzimis 1926. gadā)
 13. jūnijs — Ģula Grošičs (Gyula Grosics), Ungārijas futbolists (dzimis 1926. gadā)
 7. jūlijs — Alfredo di Stefano (Alfredo di Stéfano), Argentīnas un Spānijas futbolists (dzimis 1926. gadā)
 14. jūlijs — Alise Koučmena (Alice Coachman) amerikāņu vieglatlēte (dzimusi 1923. gadā)
 5. septembris — Martins Andrjukaitis (Martynas Andriukaitis), Lietuvas basketbolists (dzimis 1981. gadā)
 5. oktobris — Andrea de Čezariss (Andrea de Cesaris), Itālijas autosportists (dzimis 1959. gadā)
 24. oktobris — Mbuleni Mulaudzi (Mbulaeni Mulaudzi), Dienvidāfrikas vieglatlēts (dzimis 1980. gadā)
 23. novembris — Pets Kvinns (Pat Quinn), Kanādas hokejists un treneris (dzimis 1943. gadā)
 24. novembris — Viktors Tihonovs (Виктор Тихонов), krievu hokeja treneris (dzimis 1930. gadā)
 2. decembris — Žans Belivo (Jean Béliveau), kanādiešu hokejists (dzimis 1931. gadā)
 27. decembris — Dzidra Uztupe-Karamiševa, latviešu basketboliste un trenere (dzimusi 1930. gadā)

Atsauces
Džastins Folks

Džastins Folks (; dzimis ) ir amerikāņu hokejists, aizsargs, ASV hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2019) Folks spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Sentluisas "Blues" rindās.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Folks sāka 2010.—11. gada sezonas izskaņā, kad piedalījās Kaldera kausa izcīņā AHL kluba Šarlotas "Checkers" rindās. 2011.—12. gada sezonu aizsargs aizvadīja jau NHL vienībā Karolīnas "Hurricanes". 2017.—18. gada sezonā pildīja komandas kapteiņa pienākumus. "Hurricanes" rindās spēlēja līdz 2019. gadam, kad tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues".

ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos, 2013. gadā kopā ar izlasi izcīnot bronzas medaļas.

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
ASV hokejisti
Karolīnas "Hurricanes" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kārlis Būmeisters (politiķis)

Kārlis  Būmeisters (dzimis , miris ) bija Latvijas politiķis, grāmatvedis, auditors. Bijis 1., 2. un 3. Saeimas deputāts. Latvijas Sociāldemokrātiskās strādnieku partijas (LSDSP) biedrs, kā arī Latvijas Bankas padomes loceklis, latviešu dzejnieka un redzamākā LSDSP biedra Raiņa domubiedrs. Ārsta Valentīna Būmeistera, padomju disidenta, politiski represētā profesora Jura Būmeistera tēvs un mūsdienu mūziķa un TV personības Kārļa Būmeistera (šobrīd Eiropas Parlamenta ierēdņa) vecvectēvs. Politiski apcietināts trīs reizes par tobrīd pretvalstisku vai revolucionāru darbību gan Krievijas Impērijas, gan Ulmaņlaikos, gan PSRS laikā.

Biogrāfija 
Kārlis Būmeisters piedzima Cēsu apriņķa Grašu pagastā . saimniekam Jēkabam Būmeisteram ar sievu Annu Augusti dz. Pakalnieti. Ieguvis vidējo izglītību, zinājis četras valodas. Mūziķa Kārļa Būmeistera vecvectēvs.

1904. gadā notiesāts par sociāldemokrātisku darbību 1905. gadā piedalījies revolūcijā. 1906. gadā pievienojies Latvijas Sociāldemokrātiskajai Strādnieku partijai (LSDSP). Par revolucionāru darbību, virzot mazinieku, Trocka idejas un izplatot trockiešu laikrakstu "Dzirkstele", 1908. gadā apcietināts un 1909. gadā notiesāts uz nometināšanu, bet sakarā ar nepilngadību sods mazināts uz četriem gadiem "cietokšņa", t.i., cietuma. Sodu izcieta Rīgas Centrālcietumā līdz 1913. gadam, kad ticis amnestēts par godu Krievijas Impērijas monarhu Romānovu 300 gadu jubilejai.

Vēlāk devies uz Pēterburgu, lai pēc tam Lisvas (Krievija) pilsētas vilnas pārstrādes fabrikā ieņemtu vadošā grāmatveža un padomes locekļa amatu. Tur, 1918. gadā laulībā ar Agnesi Būmeisteri (dz. Bahmane) piedzima dēls Juris Būmeisters, kura vecākais dēls Valentīns Būmeisters piedzima Pēterburgā 1914. gadā.

1920. gadā ar ģimeni atgriezies Latvijā, sākumā Daugavpilī. 1922. gadā ievēlēts par 1. Saeimas deputātu no Latgales saraksta līdzās ar Raini. Ticis ievēlēts arī 2. Saeimā (1925) un 3. Saeimā (1928).

Dzīvojot Daugavpilī, no 1924. līdz 1931. gadam bijis galvenais redaktors laikrakstam "Latgolas Dorbs" (Latgales Darbs), kā arī vienubrīd pilsētas domes deputāts. Bijis Valsts zemes bankas un no 1932. līdz 1934. gadam — Latvijas Bankas padomes loceklis. Pēc Ulmaņa apvērsuma 1934. gada 28. jūnijā kā vadošais LSDSP darbinieks apcietināts uz sešiem mēnešiem Rīgas centrālcietumā.

Otrā pasaules kara laikā bija pretošanās kustības dalībnieks, kā arī darbojās LSDSP pagrīdes organizācijā. 1951. gadā Čiekurkalna mājā apcietināts kā varai bīstams un izsūtīts uz soda nometni Taišetas pilsētā Sibīrijā. 1956. gadā atgriezies Rīgā, kur turpinājis dzīvot ar ģimeni. Miris .  apglabāts Meža kapos.

Atsauces 

1888. gadā dzimušie
Madonas novadā dzimušie
1967. gadā mirušie
1905. gada revolūcija
1. Saeimas deputāti
2. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
Latvijas sociāldemokrāti
Padomju represiju upuri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Senspārņi

Senspārņi jeb senspārņu infraklase (Paleoptera) ir viena no divām spārneņu apakšklases (Pterygota) kukaiņu infraklasēm, kurā apkopotas divas primitīvākās mūsdienās dzīvojošās spārneņu kārtas. Balstoties uz fosilajiem atradumiem, senspārņu infraklasē ir vairākas aizvēsturiskās kārtas. Vislielākā senspārņu sugu dažādība dzīvoja karbona periodā, bet pēkšņi masveidā izmira perma periodā pirms 250 miljoniem gadu. 

Zinātniskais nosaukums Paleoptera cēlies no grieķu valodas vārdiem — paleo nozīmē 'primitīvs', bet ptera — 'spārni'.

Īpašības

Visu mūsdienās dzīvojošo senspārņu sugu kāpuri dzīvo un attīstās ūdenī, bet pieaugušie īpatņi ir lidojoši kukaiņi. Tiem ir lieli, membrānveida spārni, kas, sakļauti miera stāvoklī, nepieguļ pie ķermeņa, bet atrodas vai nu uz sāniem no ķermeņa, vai vertikāli virs ķermeņa. Pretēji jaunspārņu infraklases (Neoptera) sugām lielākā daļa senspārņu infraklasei piederošo kukaiņu miera stāvoklī nespēj sakļaut savus spārnus tā, lai tie nosegtu ķermeni, atrodoties tam paralēlā plaknē. Izņēmums ir aizvēsturiskā, izmirusī Diaphanopterodea dzimta, kuras sugas spēja salocīt spārnus, nosedzot ķermeni, bet unikālā, atšķirīgā veidā, salīdzinot ar jaunspārņiem. Visiem senspārņiem ir īsas kājiņas, ar kurām tie spēj vai nu pieķerties, vai kaut ko saķert, bet tie nespēj ar kājiņām pārvietoties, rāpot.

Vislielākais kukainis, kāds jebkad ir dzīvojis, ir Meganeura monyi, kas pieder pie senspārņu infraklases. Tas bija spārei līdzīgs kukainis, kura ķermeņa garums bija 30 cm, bet spārnu plētums 75 cm.

Sistemātikas diskusijas
Senspārņu grupas spārnu novietošanas īpašība miera stāvoklī automātiski nenozīmē, ka šīs grupas sugas ir savstarpēji radniecīgas. Šī grupa vienkārši apvieno visus tos kukaiņus, kas nav jaunspārņi. Zinātnieki joprojām nav atraduši citas kopsakarības abām infoklasē esošajām mūsdienu kārtām, tādēļ tiek piedāvātas arī citas alternatīvās sistemātikas. Spāru kārta un viendienīšu kārta nevis tiek apvienotas vienā infraklasē, bet sistemtizētas kā māsas taksoni jaunspārņiem. Turklāt daži sistemātiķi uzskata, ka spāres ir tuvāk radniecīgas jaunspārņiem, bet citi, ka viendienītes.

Daļa zinātnieku senspārņu grupā sistematizē arī izmirušos paleozoja laika knābjgalvju kukaiņus paleodiktiopterus (Palaeodictyopteroidea), uzskatot, ka senie knābjgalvji ir vai nu māsas taksons spārēm un viendienītēm, vai bāzes grupa un visām pieminētajām grupām būtu jābūt sistematizētām senspārņos.

Sistemātika

Senspārņu infraklase (Paleoptera)
† 
†kārta 
†kārta 
†kārta 
†kārta 

†dzimta 
†dzimta 
†dzimta 
†kārta 
†kārta 
†kārta 
†kārta  
†kārta

Atsauces

Kukaiņi
Kriss Kunics

Kriss Kunics (; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs. Karjeras laikā aizvadījis 1022 spēles Nacionālajā hokeja līgā, četras reizes izcīnot Stenlija kausu. Karjeras lielāko daļu, astoņarpus sezonas, aizvadījis Pitsburgas "Penguins" sastāvā. Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko čempionu.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kunics sāka, kad 2003. gada 1. aprīlī noslēdza līgumu ar NHL klubu Anahaimas "Mighty Ducks", nākamajā sezonā tās rindās aizvadot 21 spēli. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā uzbrucējs spēlēja AHL vienībā Sinsinati "Mighty Ducks", taču pēc lokauta beigām tika ievietots neaizsargāto spēlētāju sarakstā, tiesības uz hokejistu pārņemot Atlantas "Thrashers" vienībai.

"Thrashers" rindās Kunics aizvadīja tikai divas spēles, kad vēlreiz tika ievietots neaizsargāto spēlētāju sarakstā, un atgriezās "Mighty Ducks" rindās, tanī pašā sezonā arī nostiprinoties komandas rindās. 2006.—07. gada sezonā viņš bija jau ceturtais rezultatīvākais "Ducks" spēlētājs, sezonas izskaņā kopā ar komandu izcīnot arī Stenlija kausu.

2008.—09. gada sezonas vidū uzbrucējs tika aizmainīts uz Pitsburgas "Penguins", kopā ar klubu izcīnot jau savu otro Stenlija kausa titulu. Kopš 2010. gada uzbrucējs regulāri spēlē "Penguins" pirmajā maiņā. 2015.—16. un 2016.—17. gada sezonās kopā ar "Penguins" vēlreiz izcīnīja Stenlija kausu. 2017. gada jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Tampabejas "Lightning", taču gadu vēlāk pievienojās Čikāgas "Blackhawks". 2019. gada vasarā paziņojas par karjeras beigšanu.

Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko čempionu, izcīnījis sudraba medaļu 2008. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Anahaimas "Ducks" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Pitsburgas "Penguins" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Čikāgas "Blackhawks" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Anahaimas "Mighty Ducks" spēlētāji
Lidosta (filma)

"Lidosta" () ir 2004. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisors ir Stīvens Spīlbergs. Galvenajās lomās - Toms Henkss un Ketrina Zeta-Džonsa. Stāsts ir par vīrieti, kurš ir ieslodzīts Ņujorkas Džona Kenedija starptautiskajā lidostā tāpēc, ka viņam ir liegta pieeja iekļūt ASV, un tajā pašā laikā viņš nevar atgriezties dzimtenē Revolūcijas dēļ. Stāsts daļēji ņemts no patiesa notikuma, kad Mehrans Karimi Naseri 17 gadus, no 1988. līdz 2006. gadam, pavadīja Šarla de Golla lidostā, Parīzē, Francijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV filmas
2004. gada filmas
Stīvena Spīlberga filmas
LituanicaSAT-1

LituanicaSAT-1 bija Lietuvas viens no diviem pirmajiem pavadoņiem. Otrs bija LitSat-1; tie Starptautiskajā kosmosa stacijā nogādāti 2014. gada janvārī, bet februārī palaisti brīvā lidojumā. 2014. gada jūlijā darbību beidzis.

Projekta primārais mērķis bija dot universitātes studentiem un jaunajiem inženieriem zināšanas un pieredzi pavadoņu inženierijā. Sekundārie mērķi bija izmēģināt radioamatieru sakaru sistēmu, nofotografēt Lietuvu no kosmosa, izmēģināt atjaunojamās enerģijas avotus kosmosā, izmēģināt īpašus mikrokontrolierus un sensorus.

LituanicaSAT-1 veidojusi 30 cilvēku komanda no Viļņas universitātes un nekomerciālas organizācijas Inovatyvūs inžineriniai projektai.

Pavadonis veltīts lietuviešu pilotu Steponas Darius un Stasys Girėnas pirmā transatlantiskā lidojuma 80 gadadienai. Pavadonim tādēļ dots vēsturiskās lidmašīnas nosaukums "Lituanica".

Konstrukcija 
LituanicaSAT-1 veidots pēc CubeSat 1U standarta kuba formā ar malām 10 cm un masu 1,09 kg. Tajā ievietots primārais (ARM Cortex-M4F) un sekundārais (Arduino ATMega 2560) borta dators. Galvenā derīgā krava bija Lietuvas radioamatieru izgatavots FM balss retranslators, kas nodrošina sakaru seansu starp diviem korespondentiem. Pavadonim bija četras antenas (3 UHF un 1 VHF)
Pavadonī iemontēta VGA fotokamera
Saules bateriju paneļi, kas izgatavoti Lietuvas uzņēmumā Precizika-MET SC, uzklāti uz kuba skaldnēm.

Kosmiskā aparāta stāvokļa noteikšanai un kontrolei izmantota pasīvā magnētiskā stāvokļa kontroles sistēma, kas sastāv no diviem kustības sensoriem, žiroskopa un magnetometra.

Priekšvēsture 
Darbs pie LituanicaSAT-1 projekta sākts 2012. gada jūlijā, kad definēti projekta mērķi. Pirmie aparatūras prototipi izgatavoti 2012. gada decembrī. Pavadoņa aparatūra izgatavota 2013. gada jūlijā. Pavadoņa integrācija un testēšana veikta 2013. gada septembrī un oktobrī.

Lidojuma gaita 
LituanicaSAT-1 līdz ar citiem 32 nanopavadoņiem tika palaists  plkst. 18:07:05 UTC kosmosa kuģa Cygnus Orb-1 kravas telpā ar nesējraķeti Antares 120 no Vidusatlantiskā reģionālā kosmoporta (MARS) starta laukuma LP-0A. 12. janvārī Cygnus ieradās Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS).

LituanicaSAT-1 brīvā lidojumā palaists no stacijas Kibo moduļa īpašas nanopavadoņu palaišanas ierīces 28. februārī 07:30 UTC. Reizē ar to palaisti pavadoņi LitSat-1, SkyCube-1, ArduSat-2 un UAPSAT.

 paziņots, ka LituanicaSAT-1 misija ir pabeigta.

Skatīt arī 
 LitSat-1
 ESTCube-1
 Venta-1

Atsauces

Ārējās saites 
 Kas yra LituanicaSAT-1 VŠĮ Inovatyvūs Inžineriniai Projektai, 

Lietuvas kosmiskie aparāti
CubeSat pavadoņi
Viļņas Universitāte
Valstu pirmie Zemes mākslīgie pavadoņi
Valts Pūce

Valts Pūce (dzimis 1962. gada 7. februārī) ir latviešu komponists un mūziķis, kas strādā, savienojot akadēmiskās mūzikas, popmūzikas un etniskās mūzikas ietekmes.

Biogrāfija 
V. Pūces tēvs ir režisors Voldemārs Pūce, māte — teātra aktrise Daila Kukaine-Pūce, viņa vecākais brālis ir aktieris Kaspars Pūce, māsa — Dace, čella skolotāja. Agri zaudējis vecākus. Viņš absolvējis E. Dārziņa speciālo mūzikas skolu (1980) un Latvijas Valsts konservatorijas Kordiriģēšanas nodaļu (1987). Viņa pedagogi konservatorijā bija Juris Kļaviņš, Ilgvars Matrozis un Mendelis Bašs, viņš tajā apguvis arī kompozīciju pie Paula Dambja, Selgas Mences un Pētera Plakida.

Jau studiju laikā vadījis korus Alojā (1980—1984) un Ulbrokā (1986—1994), kā arī vokālo ansambli "Liesma" (1982—1986). No 1986. līdz 1990. gadam strādājis VPTIS k/n par vokālā žanra metodiķi.

1986. gadā nodibinājis kameransambli "Marana", ar kuru kopā iestudējis paša komponētas programmas — dziesmu ciklu ar Aivara Neibarta vārdiem, kameroperu "Šahs" (1989), ciklu "Visādas drazas" (1991) u.c. 

2006. gadā V. Pūce nodibināja "Pūces etnogrāfisko orķestri", kura mūzikā nozīmīgas ir etniskās mūzikas ietekmes. Viņš ir sarakstījis mūziku populārajai Dailes teātra izrādei "Šveiks" (1998). 2013. gadā kopā ar Igo sarakstīts dziesmu cikls "Zeme", Igo ir arī tās teksta autors.

Latvijas autoru apvienības valdes loceklis (kopš 2000. gada). Latvijas Komponistu savienības biedrs (2006).

Precējies ar mūziķi, vēlāk producenti un režisori Daci Pūci. Laulībā dzimis dēls mūziķis Valters Pūce un meita režisore Līva Pūce.

Diskogrāfija 

 Visādas drazas, "Marana" (LP) — RiTonis, 1991.
 Gadskārtu ieražu dziesmas/Papardes zieds Ziemssvētku naktī, "Marana" (MC) — Marana Productions, 1992.
 Sūnu ciema zēni (MC) — Balss, 1994.
 Parasta diena, "Marana" (CD) - Marana Productions, 1997.
 Šveiks, solisti un "Prāta vētra" (CD, MC) — Marana Productions, 1998.
 Šveika jaunās dēkas, solisti un "Labvēlīgais tips" (CD, MC) — Marana Productions, 2000.
 Ronja — laupītāja meita, Ozols un Dailes teātra aktieri (CD, MC) - Marana Productions, 2003. 
 Gadalaiku dziesmas, Latvijas Radio koris (CD) — Latvijas Radio, 2003.
 Burvis no Oza zemes, solisti un "Dzeguzīte" (CD, MC) - Marana Productions, 2004.
 Prauliņš. Pūce. Gothams, "Gaudeamus" (CD) — Gaudeamus, 2007.

Atsauces 

1962. gadā dzimušie
Latviešu komponisti
Latvijas taustiņinstrumentālisti
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi