joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Minhenes vienošanās

Minhenes vienošanās bija līgums, kas tika noslēgts 1938. gada septembrī Minhenē un ļāva Vācijai anektēt Čehoslovākijai piederošo vāciešu apdzīvoto Sudetu apgabalu. Vienošanos parakstīja Lielbritānija, Francija, Itālija un Vācija konferencē, kurā pašas Čehoslovākijas pārstāvji nepiedalījās. Drīz pēc konferences Vācijas karaspēks iesoļoja Sudetijā. 1939. gada martā Vācija okupēja un iznīcināja Čehoslovākiju.

Cēloņi 
Minhenes vienošanās tiek uzskatīta par tā sauktās nomierināšanas politikas kulmināciju, kas tiek saistīta ar britu valstsvīra Nevila Čemberlena vārdu, kurš 1937. gada pavasarī kļuva par Lielbritānijas premjerministru. Viņš aktīvi iestājās par piekāpšanos Vācijas prasībām, jo uzskatīja, ka britu sabiedrība nevēlas karu. Hitlers apgalvoja, ka viņš vienīgi vēlas vācu apdzīvoto rajonu pievienošanu Vācijai, un ir gatavs tos iegūt ar karu. Lielbritānija neatbildēja uz Vācijas izaicinājumu un draudu politiku, bet gan piekrita kompromisa risinājumam — atdot Vācijai Čehoslovākijai piederošo Sudetu apgabalu.

Sekas 

Čehoslovākijas nodošana no militārā viedokļa bija katastrofa. Čehoslovākijas armijā bija 1,25 miljoni kareivju, 34-35 divīzijas, 1200 lidmašīnu, 700 tanki, 2200 artilērijas vienību, 2500 prettanku lielgabalu.

Čehoslovākijā, kas bija ceturtais lielākais ieroču eksportētājs, vācieši ieguva Škodas un Zbrojovkas ieroču rūpnīcas. Čehoslovākijā sagrābtā bruņojuma pietika, lai apgādātu 20 vērmahta divīzijas, no kurām trīs tika apbruņotas ar čehu T35 un T38 tankiem. Rietumu kampaņas laikā 40% vācu tanku bija čehu ražojuma.

Pēc Minhenes vienošanās Rumānija un Dienvidslāvija noslēdza ekonomiskos līgumus ar Vāciju, dodot tai pieeju karadarbībai nepieciešamajām izejvielām.

Pēc Minhenes vienošanās, kas bija miera politikas ilūzija, vārds nomierināšana ieguva negatīvu un nicinošu pieskaņu. Tas kļuva par gļēvas diplomātijas, vienpusīgas piekāpšanās potenciālu agresoru priekšā un negodīgas kapitulācijas simbolu.

Atsauces 

Līgumi ar Vāciju
Līgumi ar Apvienoto Karalisti
Līgumi ar Itāliju
Līgumi ar Franciju
Čehoslovākija
Trešais reihs
1938. gads
Kārlis Dēnics

Kārlis Dēnics (;  — ) bija viens no Vācijas jūras spēku virspavēlniekiem, kas komandēja vācu floti (Kriegsmarine) Otrajā pasaules karā. Karā beigās, pēc Ādolfa Hitlera pašnāvības, uz īsu brīdi kļuva par Vācijas prezidentu.

Dzīvesgājums 
Dēnics karjeru Vācijas jūras spēkos sāka jau 1910. gadā, Pirmajā pasaules karā viņš tika paaugstināts par apakšleitnantu, no sākuma kalpoja uz kuģiem, vēlāk tika nozīmēts par atsevišķu zemūdeņu komandieri. Pēc kara Dēnics turpināja karjeru jūras spēkos. Otrajam pasaules karam sākoties, Dēnics kļuva par vienu galvenajiem zemūdeņu komandieriem, viņa vadībā tika izstrādāta tā saucamā "vilku baru" doktrīna, kur atsevišķas zemūdenes tika apvienotas grupās, lai efektīvāk uzbruktu konvojiem. Kara beigās, pēc Hitlera pašnāvības , uz īsu brīdi kļuva par Vācijas prezidentu.

Pēc kara tika apcietināts un notiesāts Nirnbergas prāvā, pavadījis 10 gadus cietumā, 1956. gadā atbrīvots. 1958. gadā Dēnics izdeva vienu no divām memuāru krājumiem "Atmiņas: Desmit gadi un divdesmit dienas" (His memoirs, Zehn Jahre, Zwanzig Tage), kurā izklāstīja savu pavadīto laiku kā zemūdeņu komandierim (desmit gadi) un kā Vācijas prezidentam (20 dienas). Tajā paša gadā grāmata tika tulkota un izdota angļu valodā. Otrs atmiņu krājums tika izdots 1968. gadā ar nosaukumu "Mana vienmēr mainīgā dzīve" (Mein wechselvolles Leben).

Dēnics mira  no sirdstriekas, viņa bērēs  piedalījās daudzi bijušie virsnieki un biedri.

Ārējās saites 

1891. gadā dzimušie
1980. gadā mirušie
Kara noziedznieki
Kriegsmarine virsnieki
Vācijas prezidenti
Vācu valodā rakstošie
Dzelzs krusta kavalieri
Dzelzs krusta Bruņinieka krusta kavalieri
Berlīnē dzimušie
Kobajaši

Kobajaši ( — 'mežiņš') ir japāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Daigo Kobajaši (小林 大悟; 1983) — japāņu futbolists;
 Jū Kobajaši (小林 悠; 1987) — japāņu futbolists;
 Kamui Kobajaši (小林 可夢偉; 1986) — japāņu autosportists;
 Rjoju Kobajaši (小林 陵侑; 1996) — japāņu tramplīnlēcējs;
 Tadao Kobajaši (小林 忠生; 1930) — japāņu futbolists.

Japāņu uzvārdi
Stružānu pagasts

Stružānu pagasts ir Rēzeknes novada teritoriāla vienība tā ziemeļos. Robežojas ziemeļrietumos ar Gaigalavas pagastu, ziemeļaustrumos-austrumos ar Nautrēnu pagastu, dienvidos ar Dricānu pagastu. Pagasta centrs atrodas Strūžānos.

Stružānu pagasts ir mazākais Rēzeknes novada pagasts.

Daba 
Pagasts atrodas Austrumlatvijas zemienes Adzeles pacēlumā. Gandrīz visu teritoriju aizņem Stružānu purvs (kopplatība 4723 ha, kopējie kūdras krājumi 51,3 mlj m³).

Hidrogrāfija

Upes 
 Maziča

Purvi 
 Stružānu purvs

Vēsture 

1945. gadā Rēzeknes apriņķa Dricēnu pagastā izveidoja Pelsiņu ciema padomi. Pelsiņu ciems ietilpis Viļānu (1949-1957) un Rēzeknes (pēc 1957. gada) rajonos. 1954. gadā Pelsiņu ciemam pievienoja likvidēto Taunagas ciemu. 1957. gadā Stružānu purva dienvidu malā sāka būvēt ciematu kūdras fabrikas (sāka darboties 1963. gadā) strādniekiem, ko nosauca par Strūžāniem (vēsturiskais Strūžānu ciems atrodas Gaigalavas pagastā purva ziemeļu malā). 1971. gadā Pelsiņu ciema padomju saimniecības «Dricēni» teritoriju ar tā centru Pelsiņiem (Piļcini) pievienoja Dricēnu ciemam, bet ciemu pārdēvēja par Stružānu ciemu. Stružānu ciemam 1981. gadā pievienoja daļu Gaigalavas pagasta teritorijas. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Stružānu pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Rēzeknes novadā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Stružānu pagasta teritorijā ir 7 apdzīvotas vietas.

Ievērojamas personības 
Sofija Prentniece (1820—1907), pirmā latgaliešu skolotāja.

Saimniecība 
Padomju laikos Stružānos atvēra kūdras fabriku, kas strādāja līdz 1990. gadu sākumam. Tagad fabrikas darbība tika atjaunota.

Transports

Izglītība un kultūra 

Pagastā darbojas Jaunstrūžānu pamatskola, kultūras nams, bibliotēka.

Atsauces 

Latgale
Rēzeknes novada pagasti
 
Dricānu pagasts
Maiks Konvejs

Maiks Konvejs (; dzimis , Bromlijā, Apvienotajā Karalistē) ir britu autosportists. Viņš pašlaik ir Honda F1 komandas testpilots, kā arī piedalās GP2 sacensībās.

Astoņu gadu vecumā Konvejs sāka braukt ar kartingiem. Vēlāk viņš kļuva par britu Formula A čempionu. No 2003. līdz 2004. gadam viņš brauca britu Formula Renault, kur otrajā sezonā kļuva par čempionu. Tad viņš divas sezonas brauca britu Formula 3, kur arī otrajā sezonā izcīnīja titulu. Paralēli, viņš 2006. gadā nobrauca divas sacīkstes GP2 bez īpašiem panākumiem. Togad Konvejs kļuva par žurnāla "Autosport" gada nacionālo pilotu. 2007. gadā viņš visu sezonu brauca GP2 (Super Nova komandā) un kopvērtējumā bija četrpadsimtais. 2008. gadā viņš brauca Trident komandas sastāvā.

Londonā dzimušie
Formula 3 piloti
GP2 piloti
IndyCar Series piloti
Lielbritānijas autosportisti
Divāns (institūcija)

Divāns vai dīvāns (persiešu valodā دیوان, turku valodā: dîvân) bija vairāku islāma valstu augstākās izpildvaras institūcijas nosaukums vai tituls augstākajai izpildvaras amatpersonai (sk. divāns (tituls)).

Osmaņu impērijas divāns 
Osmaņu impērijā augstāko impērijas padomi sauca par Augstāko divānu (osmaņu turku valodā: Dîvân-ı Hümâyûn) un tajā ietilpstošo amatpersonu skaits mainījās visā impērijas pastāvēšanas laikā. Divāna priekšsēdētājs bija lielvezīrs, izņemot gadījumus, kad klāt bija sultāns.

Divāna sastāvs līdz 19. gs. 

Osmaņu impērijas divāna sastāvā līdz 19. gs. ietilpa:
 lielvezīrs (sadrâzam, jeb veziriâzam), kuru pavadīja viņa iecelts lielvezirāta (lielvezīra galvenā rezidence) priekšnieks (Rikab-ı Hümâyûn) un citas amatpersonas;
 kupola vezīri — pirmais vezīrs, otrais vezīrs, trešais vezīrs u.c., kā arī valsts finanšu vadītājs (defterdar), karaspēka vezīrs (nişancı veziri), flotes vezīrs (kaptan paşaların veziri) un viņu vietnieki;
 militārie tiesneši (kazasker, jeb kadıasker) — 1480. gadā divānā bija Rumēlijas un Anatolijas militārie tiesneši, bet 1516. gadā tika iekļauti arī arābu un persiešu militārie tiesneši.

Divāna sastāvs 19. gs. 
19. gs. un vēlāk divānā ietilpa:
 lielvezīrs;
 lielvezīra galma pārvaldnieks, vēlāk no galma pārvaldnieka biroja izveidoja sabiedrisko lietu ministriju Umûr-ı Mülkiye Nezareti (1835) un iekšlietu ministriju Dahiliye Nezareti (1837), kuras divānā pārstāvēja attiecīgi — sabiedrisko lietu ministrs un  iekšlietu ministrs;
 svētā krēsla pārstāvis (reisülküttap), kura biroja vietā vēlāk izveidoja ārlietu ministriju Umûr-ı Hâriciye Nezareti (1836) un divānā to pārstāvēja ārlietu ministrs;
 ieņēmumu priekšnieks (defterdar), kura biroja vietā vēlāk izveidoja finanšu ministriju Maliye Nezareti (1838) un divānā to pārstāvēja finanšu ministrs;
 padoto komandieris (çavuşbaşı), kura biroja vietā vēlāk izveidoja juridisko prasību ministriju Deâvî Nezareti (1836), jeb tieslietu ministriju Adliye Nezareti (no 1870) un divānā to pārstāvēja tieslietu ministrs;
 jeničeru komandieris (yeniçeri ağa), kuru vēlāk nomainīja armijas virspavēlnieks serasker (1826) un pēc kara ministrijas Harbiye Nezareti izveidošanas (1908) to nomainīja kara ministrs;
 jūras kapteinis (kapdan-ı deryâ), kuru pēc jūras ministrijas Bahriye Nezareti izveidošanas (1878) nomainīja jūras ministrs;
Islāma lietu vadītājs, jeb islāma šeihs (şeyhülislâm) divānā neietilpa, bet vēlāk, kad divāna vietā izveidoja Osmaņu impērijas ministru kabinetu (1908), šis amats arī tika iekļauts, līdzvērtīgi ministru amatiem.

Atsauces un saites 

 EtymologyOnLine
 RoyalArk- here Morocco

Osmaņu impērija
Ādams Kleitons

Ādams Čārlzs Kleitons (Adam Charles Clayton; dzimis ) ir īru rokgrupas U2 basģitārists. Būdams britu pilsonis, viņš dzīvo Dublinā jau kopš 1965. gada. Kleitona pazīstamākās basa partijas ir U2 dziesmās "With or Without You" un "New Year's Day". Savas karjeras laikā viņš ir darbojies arī dažādos blakusprojektos, piemēram, kopā ar grupas biedru Leriju Mullenu ierakstot galveno tēmu 1996. gada filmai "Neiespējamā misija". Ādams Kleitons kopā ar grupu U2 ir ieguvis 22 "Grammy" mūzikas balvas.

Atsauces 

1960. gadā dzimušie
Oksfordšīrā dzimušie
Angļu ģitāristi
Sarkanā armija

Sarkanā armija () jeb Strādnieku un zemnieku Sarkanā armija () bija viens no Padomju Krievijas, vēlāk PSRS bruņoto spēku nosaukumiem, ko oficiāli lietoja laikā no 1918. gada 28. janvāra līdz 1946. gada februārim. Pēc tam to pārdēvēja par Padomju armiju.

Dibināšana 
Par Sarkanās armijas dibināšanas dienu tiek uzskatīts 1918. gada 23. februāris, kad Vācijas karaspēka operācijas "Dūres sitiens" laikā laikrakstos publicēja Tautas komisāru padomes uzsaukumu "Sociālistiskā tēvzeme briesmās", 24. februārī pie Valkas, 25. februārī pie Pleskavas un 3. martā pie Narvas latviešu strēlnieki un jauniesauktie sarkanarmieši nesekmīgi mēģināja apturēt uzbrukumu. Vācu uzbrukums aprima vienīgi pēc Brestļitovskas miera līguma parakstīšanas 3. martā. Pirmais Sarkanās armijas virspavēlnieks (главнокомандующий всеми Вооружёнными Силами РСФСР) no 1918. gada 2. septembra līdz 1919. gada 8. jūlijam bija Jukums Vācietis.

Skatīt arī 

 Latvijas iedzīvotāji Sarkanajā armijā Otrajā pasaules karā

Ārējās saites 

 Alkohola normas Sarkanajā armijā 2. Pasaules kara laikā - vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca.

Padomju Savienība
Lielā Shizma

Lielā Shizma (no  (skhísma) — 'plaisa, šķelšanās') ir kristietības sašķelšanās Rietumu, jeb Romas katoļu kristietībā un Austrumu, jeb pareizticīgo kristietībā.

Jau no Senbaznīcas laikiem dažādu reģionu kristīgās ticības piederīgo vidū pastāvēja vienotība pamatmācības artikulos un arī nelielas atšķirības nenozīmīgākos teorijas un prakses jautājumos. Senbaznīcā izteiktākās robežas ir manāmas starp Romas impērijas austrumu kristiešiem, kuri runāja un rakstīja grieķiski un rietumu kristiešiem, kuri pārsvarā runāja un rakstīja latīniski. Kā pirmā izveidojās un nostiprinājās austrumu kristietība ar centriem Jeruzālemē, Antiohijā un Ēģiptes Aleksandrijā. Nedaudz vēlāk attīstījās arī rietumu kristietība, kuras centri bija Romā un Kartāgā (mūsdienu Tunisijas Vidusjūras piekrastē).

Ar Romas impērijas galvaspilsētas pārvietošanu uz Bizantiju (Konstantinopoli), pie austrumu kristietības centriem pievienojās arī šī pilsēta. Gadsimtu gaitā pastāvēja spriedze starp veco galvaspilsētu un tās bīskapu (pāvestu) un jauno galvaspilsētu un tās bīskapu (patriarhu). Abas kristietības tradīcijas vēl vairāk attālinājās līdz ar Rietumromas impērijas sagrāvi un Vidusjūras rietumu krasta nonākšanu barbaru valdnieku pakļautībā.

Viens no ievērojamākajiem kristīgās mācības atšķirības punktiem un nerimstošu abu pušu strīdus cēloņiem bija rietumu kristietībā no Spānijas ienākušais Nīkajas-Konstantinopoles ticības apliecības papildinājums (filioque), kuru neatzina austrumu baznīcas.
Abas baznīcas atšķīra arī rietumu kristietībā arvien vairāk ieviestais celibāts garīdzniecības pārstāvjiem un atšķirīgs valsts un baznīcas attiecību modelis.

Izšķirošais savstarpējo attiecību lūzums notika 1054. gadā, kad Romas pāvests Leons IX nosūtīja savu vēstnieku kardinālu Humbertu ar uzdevumu atrisināt pastāvošos saspīlējumus. Kardināls Humberts, lai arī dedzīgs un dievbijīgs kristīgo reformu piekritējs, bija neiecietīgs pret citādiem uzskatiem un neprata austrumu baznīcā lietoto grieķu valodu. Sarunas starp Romas pāvesta sūtni un Konstantinopoles patriarhu Mihaēlu Cerulariusu bija neveiksmīgas un noslēdzās ar to, ka 16. jūnijā kardināls Humberts pirms patriarha vadīta dievkalpojuma novietoja uz altāra (neilgi pirms tam mirušā) pāvesta vārdā sastādītu ekskomunikācijas ziņu gan patriarham, gan visiem, kuri viņu atbalstīs. Šim notikumam sekoja arī Konstantinopoles patriarha atbildes ekskomunikācijas paziņojums attiecībā uz Romas pāvestu un viņa piekritējiem.

Lai arī bija pūliņi apvienot baznīcu Otrajā Lionas (1274) un Florences (1439) koncilos, Lielā Shizma ievērojami ietekmēja Austrumu un Rietumu kristietības savstarpējās attiecības līdz pat nesenam laikam, kad tika uzsākti jauni ekumeniski dialogi. Formāli abpusējo ekskomunikāciju atcēla 1965. gadā Romas pāvests Pāvils VI un Konstantinopoles patriarhs Atenagors I.

Atsauces 

Teoloģija
Kristietības vēsture
Monopols

Monopols (no grieķu μόνος “viens pats” un πωλεῖν "pārdot") ir tirgus stāvoklis, kad ir tikai viens ražotājs, kura precei nav tuvu aizstājēju un tirgū pastāv barjeras jaunu uzņēmumu iesaistīšanai nozarē. Šis pārdevējs var uzlikt pats savu cenu atbilstoši interesēm, jo nav konkurences un cilvēki nevar izvēlēties lētākus pakalpojumus.

Monopolam var nošķirt vairākus veidus, kā dabiskais monopols, mākslīgais monopols, valsts monopols, tehniskā progresa monopols un pieprasījuma monopols jeb monopsons. Dabiskais monopols rodas nozarēs, kur liela nozīme ir pozitīvam apjoma efektam, tā var būt tik liela, ka, ja nozarē darbojas divas firmas, to saražotais apjoms ir nepietiekams, lai katra no tām gūtu peļņu. Mākslīgais monopols rodas vienošanās rezultātā. Vienošanās notiek par tirgu, par cenu, par apjomu. Valsts monopolu pasludina valsts, pārņemot savā pārziņa svarīgas nozares, kas nodrošina valsts intereses un dod valstij ienākumus. Tehniskā progresa monopols ir, kad firma uz iegūta patenta pamata izstrādā jaunu tehnoloģiju ražošanai; šis veids ir ierobežots laikā. Pieprasījuma monopols jeb monopsons ir situācija, kad pastāv daudz piedāvātāju, bet tikai viens pircējs.

Monopola izveidošanās cēloņi 
Izmaksas:
 pozitīvs ražošanas mēroga pieauguma efekts (pašizmaksa sasniedz savu minimumu, samazinās tikai ļoti liela apjoma gadījumā);
 izmaksu ekonomija lielu ražošanas apjomu dēļ.

Dabīgie monopoli:
 izteikts pozitīvs ražošanas mēroga pieauguma efekts;
 mazas robežizmaksas;
 pakļauti valsts regulēšanai.

Juridiskās barjeras:
 likumi, patenti, licences;
 īpašuma tiesības.

Negodīga konkurence:
 dempinga cenas.

Formas 
Visvienkāršākās monopola formas ir īslaicīgas vienošanās ar visdažādākajiem nosaukumiem: konvencijas, puli, korneri, ringi utt. Mainoties lielo uzņēmumu spēku samēram, šādas monopolvienošanās bieži vien sairst.

Kartelis ir stabila ilgtermiņa vienošanās starp vienas nozares uzņēmumiem. Tās dalībnieki vienojas par pārdošanas noteikumiem, maksāšanas termiņiem, dala savā starpā realizācijas tirgu, noteic ražošanas kvotas, nosaka cenas utt. Karteļa dalībnieki saglabā pastāvību ražošanas un komerciālā darbībā.

Sindikāts ir vairāku tādu uzņēmumu apvienība, kuri parasti ražo vienveidīgu produkciju, un to dara vienots sindikāta kantoris. Tās kopīgām vajadzībām dažkārt iepērk izejvielas. Atšķirībā no karteļa sindikāts likvidē atsevišķa uzņēmuma tiešo saikni ar noieta tirgu un līdz ar to ierobežo tā komerciālo darbību.

Trests ir uzņēmuma apvienība, kurā tie zaudē ne tikai komerciālo, bet arī ražošanas atkarību. Trestā ietilpst gan vienas nozares dažādi uzņēmumi, gan arī uzņēmumi, kuri veic izejvielu secīgu pārstrādi.

Koncerns ir liela mēroga daudznozaru uzņēmumu komplekss. Koncernam ir raksturīga vienota stratēģiskā vadība un tajā ietilpstošo uzņēmumu, sabiedrību formāla patstāvība. Koncerna sastāvā var darboties 10—100 dažādu nozaru uzņēmumu, kas var būt izvietoti dažādās valstīs un kontinentos.

Mūsdienu īpatnība ir tāda, ka veidojas sarežģītas monopoldarbības struktūras, piemēram, trestu karteļi.

Ārējās saites 

Ekonomika
Hauards

Hauards vai Hovards (; sieviešu dzimtē Hauarda) var būt:

 Dvaits Hauards (Dwight Howard; 1985) — ASV basketbolists;
 Džimijs Hauards (Jimmy Howard; 1984) — ASV hokejists, vārtsargs;
 Džons Hauards (John Howard; 1939) — Austrālijas politiķis;
 Džuvans Hauards (Juwan Howard; 1973) — ASV basketbolists;
 Esmē Hauards (Esmé Howard; 1863—1939), Apvienotās Karalistes diplomāts;
 Rons Hauards (Ron Howard; 1954) — ASV kinorežisors;
 Terenss Hauards (Terrence Howard; 1969) — ASV aktieris un dziedātājs;
 Tims Hauards (Tim Howard, 1979) — ASV futbolists.

Atsauces 

Uzvārdi
Ķuze

Ķuze var būt:

 Vilhelms Ķuze, saldumu ražotājs
 Pēteris Ķuze, pseidonīms Jānis Bērziņš, PSRS militārā izlūkdienesta (GRU) vadītājs (1924-1935, 1937)
Oligopols

Oligopols ( — ‘nedaudz’; pōlēs — ‘pārdevējs’) ir tirgus veids, kurā ir divi vai vairāki pārdevēji. Oligopola gadījumā uzņēmēji (ražotāji) vienojas par savas preces cenu. Konkurentu ieeja šādā tirgū ir ļoti grūta vai pat neiespējama. No uzņēmumiem Latvijā par oligopolajiem uzņēmumiem var minēt "Tele2" , "LMT" un "Bite", "Neste" , "Circle K" un "Lukoil".

Oligopols savukārt ir tāda tirgus struktūra, kurā dažas salīdzinoši lielas firmas ražo/pārdod visas vai lielāko daļu preču/pakalpojumu kādā konkrētā tirgū, jaunu firmu iekļūšanai šajā tirgū ir lieli šķēršļi. Daži oligopoli ražo viendabīgas preces, citi – neviendabīgas. Bieži vien atkarīgi cits no cita. Oligopolam ir raksturīgi nedaudzi pārdevēji, daudz pircēju, tiem ir iespēja iespaidot cenu līmeni, realizējamās produkcijas veids, mēģinājumi sargāt nozari no jaunpienācējiem, bet, ja tādi parādās, centieni tos pakļaut oligopolu ekonomiskajai uzvedībai, centieni izstumt sāncenšus no nozares, slēpta informācija. Ražošanā mēdz būt daudzveidīgas monopolu un oligopolu formas. Vienkāršākās oligopolu formas ir īslaicīgas vienošanās ar visdažādākajiem nosaukumiem: konvencijas, pūli, korneri, karteļi, ringi, sindikāts, trests un citas.

Oligopolu konkurences metodes 
Oligopolu konkurences metodes ir:
 konkurenci ietekmē savstarpējā atkarība,
 savstarpējā konkurence var novest pie cenu kara, 
 dažkārt tiem raksturīgas organizatoriskas struktūras, kuru priekšgalā mēdz būt kāds neformāls līderis, kas nosaka cenu līmeni konkrētā tirgus nozarē,
 tiek izmantots kartelis, kurš parasti ir vienošanās, līguma forma, kurā tiek slēgti slepeni līgumi par cenu līmeni, tirgus sadale utt.

Atsauces 

Ekonomika
Erotica

Erotica ir amerikāņu dziedātājas Madonnas piektais studijas albums, kuru ierakstu kompānijas Maverick un Sire Records izdeva 1992. gada 20. oktobrī. Uz šo brīdi (2008. gada Februāris) kopumā pasaulē ir pārdoti aptuveni 5 miljoni albuma kopiju.

Albuma vēsture 
"Erotica" ir konceptalbums, kura galvenās vadlīnijas ir seksualitāte un savstarpējās vīrieša un sievietes attiecības. Katra dziesma atspoguļo seksualitātes dažādus aspektus.

Dziesmu saraksts

Singli

Skatīt arī 
 Madonna
 Madonnas albumu diskogrāfija
 Madonnas singlu diskogrāfija

Ārējās saites 
 Madonnas oficiālā mājas lapa
 Madonnas oficiālais myspace.com profils
 Madonnas imdb.com profils
 Madonnas dziesmu vārdu datubāze
 Oficiālā Madonnas fanu mājas lapa

Madonnas albumi
1992. gada albumi
Armēņu valoda

Armēņu valoda (հայերեն, , ) ir indoeiropiešu saimes valoda, kurā galvenokārt runā armēņi, tostarp ievērojamā daļa armēņu diasporas visā pasaulē. Tā ir Armēnijas valsts valoda. Armēņu valodu prot ap 6,7 miljoniem cilvēku. Tās pierakstīšanai izmanto armēņu alfabētu, ko 405. gadā radīja mūks un valodnieks Mesrops Maštocs.

Atsauces

Ārējās saites 

 Ethnologue par armēņu valodu
 Armēņu alfabēts
 Tiešsaistes armēņu vārdnīca
 Armēņu valoda
 Armēņu valodas materiāli 

Indoeiropiešu valodas
Armēnijas valodas
Krievijas valodas
Avāru valoda

Avāru valoda (pašnosaukums: магарул мац () — ‘kalnu valoda’ vai Авар мац () — ‘avāru valoda’) ir viena no Dagestānas (Krievija) galvenajām sadzīves valodām. Izplatīta arī pierobežā Azerbaidžānā.

Ārējās saites 

 Ethnologue par avāru valodu
 Avāru valodas kursi (franču val.)
 G.Madijeva Avāru valoda

Nahu—dagestāniešu valodas
Dagestānas valodas
Krievijas valodas
Kingmena rifs

Kingmena rifs () ir lielākoties iegrimis, neapdzīvots tropiskais atols Klusā okeāna centrālajā daļā nedaudz uz ziemeļiem no ekvatora. Kingmena rifs pieder pie Laina salām un ir to galējais ziemeļu punkts. Tuvākā sala ir Palmiras atols 65 km attālumā.

Kingmena rifs ir Amerikas Savienoto Valstu neinkorporēta teritorija, ko pārvalda ASV Jūras kara flote no Vašingtonas. Statistiski rifs ietilpst ASV Mazajās Aizjūras Salās. Atols ir slēgts apmeklētājiem. Tā kopējā platība rifa aptvērumā ir 76 km², bet tikai niecīga daļa rifa austrumos paceļas virs jūras līmeņa un sauszemes platība ir mazāka par 0,01 km².

Citi, senāk lietotie, Kingmena rifa nosaukumi bija Keldju rifs (Caldew Reef), Marijas sēklis (Maria Shoal) un Kreina sēklis (Crane Shoal).

Vēsture 

Kingmena rifu 1789. gadā atklāja amerikāņu kapteinis Edmunds Fenings (Edmund Fanning) ar kuģi Betsey. Kapteinis V. E. Kingmens (W. E. Kingmann) rifu aprakstīja 1853. gadā no kuģa Shooting Star. ASV izvirzīja savas pretenzijas uz šo atolu ar nosaukumu Dendžera rifs (Danger Reef) 1856. gadā, pamatojoties uz Gvano salu aktu, lai arī uz rifa nekādu gvano iegulu nebija. Formāli ASV rifu anektēja 1922. gada 10. maijā ar nosaukumu "Kingmena rifs".

20. gadsimta 30. gados Kingmena rifs tika izmantots kā aviokompānijas PanAm lidojošo laivu pusceļa pieturas punkts lidojumos starp Havaju salām un Amerikāņu Samoa.

Ārējās saites 

 https://web.archive.org/web/20120511121850/http://janeresture.com/kingman_reef/index.htm

ASV atkarīgās teritorijas
Klusā okeāna salas
Lainas salas
Atoli
Singapūras Grand Prix

Singapūras Grand Prix (angļu: Singapore Grand Prix) ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas notiek Singapūrā, Marinas līča ielu trasē. . gada sezonas Singapūras Grand Prix bija pirmās nakts sacīkstes F1 čempionāta vēsturē.

20. gadsimta sešdesmitajos un septiņdesmitajos gados ar Singapūras GP nosaukumu apzīmēja sacīksti Tomsona ceļa trasē, kurā agrāk norisinājās Malaizijas GP. Pirmais Singapūras Grand Prix uzvarētājs bija spānis Fernando Alonso. Savukārt veiksmīgākais pilots Singapūras lielās balvas izcīņā ar četrām uzvarām ir vācietis Sebastiāns Fetels. Patreizējais Singapūras Grand Prix aizstāvošais uzvarētājs ir vācietis Niko Rosbergs.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas)

Saraksts 
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa
Gērijs Bekers

Gērijs Stenlijs Bekers (Gary Stanley Becker, —) bija amerikāņu ekonomists, Čikāgas skolas pārstāvis. Pazīstams ar cilvēkkapitāla un ģimenes ekonomiskā modeļu pētījumiem. 1992. gadā ieguvis Nobela prēmiju ekonomikā "par mikroekonomiskās analīzes sfēras paplašināšanu uz cilvēku rīcību un mijiedarbību, arī ārpus tirgus attiecībām".

1951. gadā ieguva ekonomikas bakalaura grādu Prinstonas Universitātē, bet 1955. gadā - doktora grādu Čikāgas Universitātē. No 1957. līdz 1968. gadam pasniedza Prinstonas Universitātē, vēlāk atgriezās Čikāgas Universitātē.

Bekera ekonomikas teorijas pētījumu virzienus var iedalīt četrās grupās:
 investīcijas cilvēkkapitālā
 uzvedība un laika sadalīšana ģimenē no ekonomiskās teorijas viedokļa
 nozieguma un soda ekonomiskā motivācija
 diskriminācija tirgū

Pēc politiskās pārliecības bieži tiek uzskatīts par konservatoru. Imigrācijas tarifa ieviešanas idejas piekritējs.

Nepilna bibliogrāfija 

 Gary S. Becker (1957, 1971, otrais izdevums.). The Economics of Discrimination. Chicago, University of Chicago Press. . 
 Gary S. Becker (1964, 1993, 3rd ed.). Human Capital: A Theoretical and Empirical Analysis, with Special Reference to Education. Chicago, University of Chicago Press. .
 Gary Becker (1968). Crime and Punishment: An Economic Approach. The Journal of Political Economy 76: 169-217. 
 Gary S. Becker (1981, 1991, papl. izdevums). A Treatise on the Family. Cambridge, MA, Harvard University Press. .
 Gary Becker (1983). A Theory of Competition among Pressure Groups for Political Influence. The Quarterly Journal of Economics 98: 371-400. 
 Gary S. Becker (1992). The Economic Way of Looking at Life (Nobela prēmijas lekcija) 
 Becker, Gary S. (1996). Accounting for Tastes. Part I: Personal Capital; Part II: Social Capital. Cambridge, MA: Harvard University Press. .

Ārējās saites 

 Bekera - Poznera blogs
 Bekera autobiogrāfija 

Nobela prēmijas laureāti ekonomikā
ASV ekonomisti
Pensilvānijā dzimušie
Datņu serveris

Datņu serveris () ir specializēts servera veids, kas nodrošina pieeju koplietošanas datnēm. Parasti tas ir viens no tīkla datoriem, kurā tiek uzkrātas datnes, lai tās varētu izmantot klientu datori. 

Lielākos tīklos datņu serveriem var būt nepieciešama speciāla operētājsistēma, bet mazākos tas var strādāt ar parastu personālā datora operētājsistēmu. Datņu serverim lokālajā tīklā parasti ir galvenā loma. Jo serverim ir pieslēgts vairāk darba staciju, jo tā jaudai vajadzētu būt lielākai. Lai nodrošinātu tīkla darbu jebkurā laikā, serveri bez īpašas vajadzības neizslēdz. Tā kā tīkla administrēšana neprasa ilgstošu un regulāru darbu pie servera, tas var būt komplektēts ar ne pārāk kvalitatīvu monitoru, peli un klaviatūru, uzsvaru liekot uz koplietošanas iekārtām un datora jaudu.

Galvenais servera uzdevums ir visu pieņemto pieprasījumu izsekošana, piekļūšanas vadība resursiem, maksimāli ātra šo resursu piedāvāšana klientiem.

Tā, piemēram, datņu serverim ir izteikti liela nozīme hostinga pakalpojumu nodrošināšanā, kas apmeklētājiem pieejamas padara mājaslapas. Lai būtu iespējams nodrošināt kvalitatīvus hostinga pakalpojumus ir nepieciešams izmantot serveri ar augstu jaudu, kas nodrošina nepārtrauktu darbību, bez liekiem traucējumiem. Lai nodrošinātu nepieciešamo darbības ātrumu lielu uzmanību ir jāpievērš servera noslogojumam. Un tieši šeit arī izpaužas tas, kādu uzsvaru ir nepieciešams likt uz augstu datora jaudu un koplietošanas iekārtām.

Serveri
Sala

Sala ir sauszemes daļa, ko no visām pusēm pilnībā aptver ūdens un kas nav savienota ar citu sauszemi. Izšķir divus galvenos salu tipus: kontinentālās salas un okeāniskās salas. Ir arī mākslīgās salas. Ģeogrāfiski un/vai ģeoloģiski saistītas salas sauc par arhipelāgu.

Definējot salas kā pilnībā ūdens apkļautu cietzemi, parasti netiek ņemti vērā šauri hidrogrāfiski objekti: upes un kanāli. Piemēram, Francijā Vidus kanāls (Canal du Midi) savieno Garonu ar Vidusjūru, tādējādi veidojot nepārtrauktu ūdens saikni starp Vidusjūru un Atlantijas okeānu. Tādējādi, tehniski cietzemes daļa ar Ibērijas pussalu un daļu Francijas uz dienvidiem no Garonas ir pilnībā ūdens apkļauta. Šādi gadījumi netiek uzskatīti par salām.

Kontinentālās salas 
Par kontinentālajām salām sauc salas, kas atrodas uz kontinentu šelfa. Piemēram, Grenlande un Seibla pie Ziemeļamerikas; Barbadosa un Trinidada pie Dienvidamerikas; Lielbritānija, Īrija un Sicīlija pie Eiropas, Sumatra un Java pie Āzijas; Jaungvineja un Tasmanija pie Austrālijas; Rosa sala un Aleksandra I sala pie Antarktīdas.

Speciāls kontinentālo salu gadījums ir mikrokontinentālās salas, kas atrodas uz mikroplātnēm vai kontinentu riftu zonās. Piemēram Kergelena arhipelāgs vai Madagaskara.

Okeāniskās salas 

Par okeāniskajām sauc salas, kas neatrodas uz kontinentu šelfiem. Tās pēc izcelsmes ir vulkāniskas un veidojas no vulkāniem, kas rodas plātņu subdukcijā. Piemēram, Marianas salas, Aleutu salas Klusajā okeānā; Maskarenu salas Indijas okeānā; daļa no Mazajām Antiļu salām un Dienvidsendviču salas Atlantijas okeānā.

Cits okeānisko salu tips ir gadījumos, kad okeāna rifts sasniedz ūdens virspusi. Piemēri ir Islande, kas ir lielākā pasaulē vulkāniskā sala un Jana Majena sala Atlantijas okeānā.

Trešais okeānisko salu tips veidojas vulkāniskajos karstajos punktos. Karstie punkti ir relatīvi stacionāri attiecībā pret tektonisko plātņu kustību zem tiem. Garākā laika periodā šādas salas erodē un pārvēršas par zemūdens kalniem. Piemēri ir Havaju salas no Havajas līdz Kures atolam, kas stiepjas zem jūras līmeņa līdz pat Imperatora zemūdens kalnam. Cits piemērs ir ar tādu pašu orientāciju ir Tuamotu arhipelāgs, tā senākais ziemeļu atzars ir Laina salas. Tristana da Kuņas salas ir piemērs Atlantijas okeānā.

Atols ir sala, kas veidojusies koraļļu rifam izaugot uz erodējušas iegrimušas vulkāniskas salas. Rifs paceļas līdz jūras līmenim un veido jaunu salu. Atoli parasti ir noslēgtas formas ar centrālo lagūnu. Piemēri ir Maldīvu salas Indijas okeānā un Laina salas Klusajā okeānā.

Skatīt arī 

 Augstā sala
 Zemā sala
 Salu bioģeogrāfija
 Salu valsts
 Salu saraksts
 Salu valstu saraksts
 Rifs
 Atols

Ārējās saites 

  Salas definīcija no ANO konvencijas par Jūras likumu
  Salu saraksts (ANO)
Jānis Straupe

Jānis Straupe (dzimis 1989. gada 3. jūnijā) ir latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2021) Straupe spēlē Latvijas čempionāta komandā HK Prizma.

Spēlētāja karjera 
2004.—05. gada sezonā Straupe spēlēja SK Rīga 18 rindās, bet savu profesionālā spēlētāja karjeru uzsāka 2002.—03. sezonā, aizvadot četras spēles Rīgas "Prizma" vienībā. No 2005. līdz 2008. gadam uzbrucējs pārstāvēja Latvijas hokeja līgas klubu SK LSPA/Rīga.

2008.—09. gada sezonā aizvadīja piecas spēles KHL kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā, pārējo sezonas daļu aizvadot tās fārmklubā HK Rīga 2000. Arī nākamo sezonu Straupe pavadīja "Dinamo" fārmklubā Rīgas "Dinamo Juniors".

2010.—11. gada sezonu iesāka Mestis līgas klubā HeKi, taču noslēdzas Francijas 2. līgas klubā HC Montpellier. 2011.—12. un 2012.—13. gada sezonas uzbrucējs pavadīja Baltkrievijas Ekstralīgas vienībā HK Liepājas Metalurgs.

2013.—14. gada sezonas ievadā spēlēja Norvēģijas hokeja līgas klubā Tonsbergas "Vikings", taču tad pārcēlās uz Ukrainas hokeja līgas klubu Bilyy Bars Bila Tserkva. 2014. gada vasarā Straupe pievienojās HK Kurbads rindām. Kopā ar komandu aizvadīja nākamās sešas sezonas, 2017. un 2018. gadā kļūstot par Latvijas čempionu. Pēc tam, kad komanda pārtrauca dalību Latvijas čempionātā, 2020. gada vasarā Straupe pievienojās HK Mogo. Jau gadu vēlāk Straupe pārcēlās uz HK Prizma.

Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2005., 2006. un 2007. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem. 2007. un 2008. gadā viņš spēlēja arī Pasaules čempionātā junioriem. 26 turnīra spēlēs viņš ir atzīmējies ar 6 gūtiem vārtiem, kā arī 6 rezultatīvām piespēlēm. Visrezultatīvākais viņš ir bijis 2007. gada Pasaules čempionātā U-18 jauniešiem, kā arī 2008. gada Pasaules čempionātā junioriem. Šajos divos turnīros viņš guvis 11 no kopā 12 punktiem, kurus guvis oficiālās Latvijas izlases spēlēs.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Prizma" spēlētāji
SK Rīgas 18 spēlētāji
SK Rīgas 20 spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
HK Kurbada spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Sidgunda

Sidgunda (agrāk Riktere) ir ciems Siguldas novada Mālpils pagastā. Izvietojies pie Sudas un Mergupes satekas Lielajā Juglā pie autoceļa P8  no pagasta centra Mālpils,  no novada centra Siguldas un  no Rīgas.

Sidgundā atrodas Veckalns (Sidgundas pilskalns) — sena lībiešu apdzīvota vieta Lielās Juglas sākumā. Mūsdienu apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Rikteres (Sidgundas; Siggund) muižas centra (muiža nodedzināta 1905. gada revolūcijā un nav atjaunota). Līdz 1949. gadam Riktere bija Sidgundas pagasta centrs, līdz 1963. gadam — Sidgundas ciema centrs. Sidgundā ir bibliotēka un atradās pamatskola (1,5 km uz ziemeļiem no ciema), kura 2013. gadā tika pievienota Mālpils vidusskolai kā filiāle un pēc diviem gadiem likvidēta skolēnu trūkuma dēļ.

Iedzīvotāji

Atsauces 

 
Latvijas vidējciemi
Mālpils

Mālpils ir apdzīvota vieta Vidzemē, Siguldas novada Mālpils pagasta administratīvais centrs. Izvietojusies Viduslatvijas zemienes Viduslatvijas nolaidenumā 58 km no Rīgas. Cauri ciemam tek Mergupe un Suda, uz kuras atrodas Centra dīķis. Mālpilī krustojas autoceļi Inciems—Sigulda—Ķegums (P8) un Garkalne—Alauksts (P3).

Vēsture 
Mālpils senā vēsture sniedzas dzelzs laikmetā (5.—9.gs.), kad tās teritoriju apdzīvoja lībieši, apmetoties Sudas upes krastā esošajā pilskalnā, ko šodien mālpilieši dēvē par Vīnkalnu. Iespējams, ka lībieši devuši pirmo Mālpils nosaukumu Lemburga (no  un urga — 'virsaiša upīte'). Laikā starp 1207. un 1209. gadu Zobenbrāļu ordeņa mestrs Venno pirmo zemes lēni piešķīra Mālpils novada labietim Maneģintim un viņa brāļiem. Izveidojās ordeņa vasaļa muiža, ko devēja par Idoves pili (castrum Yodeven).

Pēc 1386. gada Mergupes krastā Vācu ordenis uzbūvēja Lemburgas pili (Lemburg), kas kalpoja kā viens no Siguldas fogtejas atbalsta punktiem. Ordeņa pils sagrauta 1626. gadā poļu—zviedru karā.

Nosaukums 
Senais Mālpils nosaukums "Lemburga" visticamāk cēlies no lībiešu valodas, kur lembit nozīmē ‘virsaitis’, bet urga — ‘upe’. Mālpils latviskais nosaukums, savukārt, ir kalks no vāciskā nosaukuma tiešā tulkojuma, kur Lehm nozīmē ‘māls’, bet Burg — ‘pils’.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Cilvēki 
 Johans Gotfrīds Ageluts (1763—1848) — Mālpils draudzes mācītājs, latviešu garīgo dziesmu autors. Latviešu literārās biedrības dibinātājs.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 www.malpils.lv

 
Latvijas pagastu centri
Latvijas lielciemi
Autoceļš P8

|}
|}
P8 autoceļš Inciems—Sigulda—Ķegums ir reģionālais Latvijas autoceļš, kas savieno autoceļu A3 Inciemā, A2 Siguldā un A6 Ķegumā. Autoceļa kopgarums ir 74,4 km un visā garumā tas ir klāts ar asfaltbetona segumu.

Vēsture 
2015. gada 20. februārī tika izsludināts konkurss par autoceļa P8 posma Rembate-Ķegums (68,0-71,1km) seguma periodiskās uzturēšanas darbiem.

Atsauces 

P008
Igates pils

Igates pils atrodas Limbažu novada Vidrižu pagasta Igatē. Pirmoreiz rakstos minēta 1455. gadā, kad Idsels Dideriks Fītinghofs ciemu un muižu pārdeva Pēterim fon der Borham. Muižas nosaukums ir vairākkārt mainījies.

Ap 1880. gadu Igates muižā tika uzcelta kungu māja neorenesanses stilā. Ēku projektējis Rūdolfs Heinrihs Cirkvics fon Pistolkorsu dzimtai, celtnē demonstrējot atturīgu un izsmalcinātu lakonismu. 1934. gadā muižas dzīvojamo ēku nopirka Latvijas bērnu savienība un pilī atradās bērnu internāts. 1940. gada vasarā tas tika pārveidots par bērnu namu. Sākot ar 1972. gadu Igates pils atradās Lauksaimniecības ministrijas pārziņā. 1996. gadā Igates pili savā īpašumā pārņēma Valsts nekustamā īpašuma aģentūra.  2001. gadā pabeigta pils atjaunošana un sakopts ainavu parks ar dīķiem.

Skatīt arī 
 Latvijas Piļu un muižu asociācija

Ārējās saites 
 Igates pils mājaslapa

Pilis Latvijā
Vidrižu pagasts
Muižas Latvijā
Igate
Allens

Allens (; sieviešu dzimtē Allena) ir izplatīts angļu uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Džeimss Van Allens (James Van Allen) — amerikāņu kosmosa pētnieks (1914—2006);
 Džeiks Allens (Jake Allen) — Kanādas hokejists (dzimis 1990);
 Džerets Allens (Jarrett Allen) — amerikāņu basketbolists (dzimis 1998);
 Pēteris Allens — latviešu padomju darbinieks (1890—1961);
 Pols Allens (Paul Allen) — amerikāņu uzņēmējs, Microsoft līdzdibinātājs (1953—2018);
 Rejs Allens (Ray Allen) — amerikāņu basketbolists (dzimis 1975);
 Tonijs Allens (Anthony Allen) — amerikāņu basketbolists (dzimis 1982);
 Kriss Allens (Kris Allen) — amerikāņu dziedātājs (dzimis 1985);
 Vudijs Allens (Woody Allen) — amerikāņu režisors, scenārists, aktieris, komiķis un dramaturgs (dzimis 1935).

Skatīt arī 
 Alens (personvārds)
 Allena
 Allēns
 Allenstein

Angļu uzvārdi
Spējā izstrāde

Spējā izstrāde () ir programminženierijas nozare, kura satur organizatorisku un metodoloģisku pasākumu kopumu ar mērķi nodrošināt iespējami ātru (laika ziņā), elastīgu (lietotāja prasību ziņā) un efektīvu (izpildes ziņā) programmatūras projektu izstrādi un ieviešanu. Spējās izstrādes principi balstās uz iteratīviem soļiem, programmatūras izstrādes projektu visā tā dzīves ciklā realizējot pa nelieliem secīgiem posmiem. Katra soļa sākumā tiek noteikts vai precizēts šī soļa plāns (šajā brīdī tas tiek pielāgots atbilstoši iespējamai prasību maiņai no pasūtītāja puses) un šī posma izpildes gaitā to "no ārpuses" nevar ietekmēt. Posmu garums parasti tiek noteikts 1—2 mēnešu robežās.

Spējās izstrādes prakses 

Viens no pirmajiem spējās metodes pamatprincipus noteica grāmatas eXtreme Programming autors Kents Beks, kurš definēja 12 noteikumu kopu:
 Programmēšana pāros;
 Plānošanas spēle;
 Testu balstīta izstrāde;
 Komandas kopība;
 Integrācijas nepārtrauktība;
 Koda pilnveidošana;
 Kodēšanas standarti;
 Mazi laidieni;
 Koda kopīpašums (kopīga koda pārvaldība);
 Arhitektūras vienkāršība;
 Sistēmas metafora;
 Virzības nepārtrauktība.

Spējās programmatūras izstrādes manifests 
2001. gadā 17 industrijā atzīti speciālisti programmatūras izstrādes metodoloģiju jomā definēja Spējās programmatūras izstrādes manifestu:

Radot un palīdzot citiem radīt programmnodrošinājumu, mēs nepārtraukti turpinām meklēt un atrodam labākus izstrādes veidus.

Savā darbā novērtējam:

Cilvēkus un viņu mijiedarbi augstāk par rīkiem un procesiem

Strādājošu programmatūru augstāk par detalizētu dokumentāciju

Kopsadarbību ar pasūtītāju augstāk par līguma sarunām

Reaģēšanu uz izmaiņām augstāk par sekošanu plānam

Protams, svarīgi ir arī tas, kas rakstīts pa labi, tomēr par būtiskāku mēs atzīstam to, kas rakstīts pa kreisi.

Spējās izstrādes projektiem ir raksturīgi sekojoši principi:
 Pasūtītāja apmierinātības nodrošināšana
 Strādājošas programmatūras versijas jāpiegādā bieži (starp laidieniem nedēļas nevis mēneši) - Nepārtrauktas integrācijas prakse
 Strādājošas programmatūra ir projekta izpildes mērs
 Prasību maiņa tiek pieļauta jebkurā projekta brīdī
 Cieša, ikdienišķa sadarbība starp lietotājiem (pasūtītāja pārstāvjiem) un izstrādātājiem
 Klātienes komunikācija ir visefektīvākā
 Projektu realizē motivēti speciālisti, kuriem ir jāuzticas
 Pastāvīga vērība uz tehnisku izcilību un labu arhitektūru, un tās realizāciju
 Vienkāršība
 Pašorganizētas komandas
 Nepārtraukta pielāgošanās uz mainīgiem apstākļiem

Populārākās spējās izstrādes metodes 

Populārākās spējās izstrādes metodes, kas atbilst Kenta Beka noteikumiem un Agile Manifesto principiem:

 XP (eXtreme Programming)
 Scrum
 FDD (Feature Driven Development)
 TDD (Test Driven Development)
 MSF (Microsoft Solution Framework) v.4 for Agile Software Development

Ārējās saites
 Agile Manifesto

Datorzinātne
Daugavas kauja

Daugavas kauja, arī Spilves kauja bija otrā lielākā kauja pēc Narvas kaujas Lielajā Ziemeļu kara sākumā starp apvienoto Saksijas (9000 vīru) un Krievijas caristes (4 000 vīru) karaspēkiem pret Zviedrijas 7000 vīru karaspēku. Kaujā piedalījās arī Kurzemes un Zemgales hercogistes karaspēka vienība Ferdinanda Ketlera vadībā.

Norise 
Kauja notika 1701. gada 19. (9.) jūlijā Spilves pļavās Pārdaugavā. Sakšu armijas virspavēlnieks grāfs Ādams fon Šteinavs (Adam Heinrich Graf von Steinau) taktiski kļūdījās, gaidot zviedru uzbrukumu Koknesē un pirms kaujas sadalīja savu karapēku. Apvienotais Saksijas, Kurzemes un Krievijas karaspēks ģenerāļa Oto Arnolda fon Paikula vadībā izvietojās Daugavas kreisajā krastā no Spilves pļavām līdz Katlakalnam. 

Zviedru kājnieki dūmu aizsegā četros no rīta lielgabalu uguns aizsegā sāka pārcelties pāri Daugavai un spējā triecienā karaļa Kārļa XII vadībā ieņēma placdarmu Daugavas kreisajā krastā. Sakši ģenerāļa O. Paikuļa vadībā nesekmīgi centās piespiest zviedrus atkāpties, tad ieradās sakšu kavalērija no Kokneses Ā. Šteinava vadībā, bet arī jātnieku kaujā zviedri izcīnīja uzvaru. Apvienotā karaspēja kara padome pieņēma lēmumu atkāpties, tomēr uz Lucavsalas ielenktā krievu karaspēka vienība atteicās padoties un tika gandrīz pilnībā iznīcināta. 
Zviedrijas karspēks viegli ieņēma Kurzemes hercogisti un līdz 11. augustam uzturējās Bauskas pilī.

Daugavas forsēšana un pontonu tilta būve 

Kaujas laikā zviedri izmantoja peldošas koka platformas un dūmu aizsegu. Lai galvenais karaspēks varētu šķērsot Daugavu, tika uzbūvēti plosti, kas savā starpā bija saistīti ar virvēm. Pēc karaspēka aiziešanas tilts palika Rīgas pilsētai un kalpoja kā pirmais tilts pār Daugavu tās lejtecē, ko izmantoja vasaras mēnešos. 1705. gadā pavasara pali tiltu aiznesa jūrā. Plostu tilts tika atjaunots, bet 1710. gada Rīgas aplenkuma laikā to iznīcināja krievu armija.

Atsauces 

Lielais Ziemeļu karš
Kaujas
Kaujas Latvijas teritorijā
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kaujas ar Krievijas piedalīšanos
Kaujas ar Kurzemes un Zemgales piedalīšanos
Rīgas vēsture
1701. gads
Tordesiljasas līgums

Tordesiljasas līgums (, ) bija līgums, kas noteica savstarpējās militārās un politiskās attiecības starp Portugāli un Spāniju. Tas tika noslēgts Tordesiljasā (Tordesillas, centrālziemeļrietumu Spānija) 1494. gada 7. jūnijā. Tā rezultātā tika sadalītas valstu ietekmes zonas "jaunatklātajās zemēs" ārpus Eiropas. Spānija (tolaik kā Kastīlijas un Aragonas karaliste) līgumu ratificēja 2. jūlijā, Portugāle — 5. septembrī, pāvests Jūlijs II ar bullu to apstiprināja 1506. gadā.

Līgumā tika novilkta demarkācijas līnija, kas noteica, ka visas zemes, kas atradīsies uz austrumiem no 50 meridiāna loka, piederēs Portugālei, bet zemes uz rietumiem — Spānijai.

Austrumu puslodes ietekmes sfēru dalīšana notika vēlāk, noslēdzot starp abām valstīm 1529. gada 22. aprīlī "Saragosas līgumu".

Starptautiskie līgumi
Lielie ģeogrāfiskie atklājumi
Spānijas vēsture
Portugāles vēsture
Brazīlijas vēsture
Dienvidamerikas vēsture
1494. gads
Čečenu valoda

Čečenu valoda (Нохчийн мотт / Noxçiyn mott) ir nahu-dagestāniešu saimes valoda, kurā runā vairāk kā 1,3 milj. čečenu galvenokārt Krievijas Čečenijas Republikā, kā arī čečenu diaspora Krievijā, Jordānijā, Sīrijā un Turcijā.

Ārējās saites 

 Noxçiyn latinic denbar. Čečenu latīņu alfabēta atdzīvināšana
 Rosetta Project par čečenu valodu
 Kaukāza valodas, čečenu valodas gramatika
 Čečenu valodas kiriliskais un latīņu alfabēti
 Čečenu valoda

Nahu—dagestāniešu valodas
Čečenijas valodas
Krievijas valodas
Ivans V Romanovs

Ivans V Romanovs (, dzimis , miris ) bija Krievijas caristes cars  no 1682. līdz 1689. gadam.

Biogrāfija 

Dzimis 1666. gada 27. augustā (6. septembrī pēc jaunā stila).
Pēc cara Fjodora nāves 1682. gadā Bajāru dome, atbilstoši likumam sasauca visu valsts kārtu pārstāvju saeimu, lai tas apstiprinātu 16 gadus veco troņmantnieku Ivanu par caru. Taču Nariškinu dzimta (cara Alekseja atraitne Natālija un viņas daudzie radinieki) izvēlējās apvērsuma ceļu. Puča atbalstītāju vidū bija arī patriarhs Joakims. Viņi sasauca pūli, lai imitētu visu kārtu pārstāvju saeimu, kas vienbalsīgi izsauca par caru 10 gadus veco Pēteri. Pat Tolstojs, vēlāk rakstot savu pasūtījuma propagandas romānu "Pēteris pirmais", neuzdrīkstējās nepieminēt laikabiedru liecības, ka tos pūlī, kuri uzdrošinājās kliegt par Ivanu, Nariškinu ļaudis uz vietas sadūruši ar nažiem. Karandejeva strēļu pulks uzreiz paziņoja, ka šādam neleģitīmam caram uzticību nezvērēs, jo “tronī celts jaunākais, apejot vecāko”. Likumīgā troņmantnieka pusē nostājās arī pārējā armija un jau pēc divām nedēļām tās dumpis piespieda puča rīkotājus atteikties no varas par labu likumam. Beigu beigās 1682. gada 25. jūnijā par cariem kronēja abus - gan Ivanu, gan Pēteri, - izveidojot divvaldību (izveidoja pat īpašu cara troni ar diviem sēdekļiem). 15. septembrī vecāko māsu Sofiju ievēlēja par abu mazgadīgo caru reģenti.

Politika Ivanu neinteresēja, to viņš atstāja Sofijas ziņā, bet pats visu brīvo laiku veltīja ģimenei, literatūrai, zinātnei, mākslai.

Negaidīti miris 1696. gada 29. janvārī (8. februārī pēc jaunā stila).

Ģimene 
 tēvs Krievijas cars Aleksejs I Romanovs, māte - Marija Miloslavska (Мария Ильинична Милославская)
 pirmā sieva - laulājušies 1684. gadā, - Praskovja Saltikova (Прасковья Фёдоровна Салтыкова)
 meita Marija (Мария Иоанновна, 1689.-1692.)
 meita Teodosija (Феодосия Иоанновна, 1690.-1691.)
 meita Katrīna (Екатерина Иоанновна, 1691.-1733.), Ivana VI māte
 meita Anna (Анна Иоанновна, 1693.-1740.)

Literatūra 

 Седов П.В. Закат Московского царства, царский двор конца XVII века. - СПб.: Петербургский институт истории, изд-во «Дмитрий Буланин», 2006. — 604 с.

Ārējās saites 

 Romanovu dzimtas mājas lapa internetā
 Россия под скипетром Романовых, официозный обзор 1913 г.
 Родословная Ивана V Алексеевича Романова

1666. gadā dzimušie
1696. gadā mirušie
Krievijas cari
Romanovu dinastija
Maskavā dzimušie
Romanovs

Romanovs ir slāvu uzvārds (), kas veidots no vārda "Romans" (Роман).
Romanovs var būt:
 Romanovu dinastijas (Krievijas caru) pārstāvji:
 Aleksandrs I Romanovs (Александр I Павлович Романов, 1777.-1825.),
 Aleksandrs II Romanovs (Александр II Николаевич Романов, 1818.-1881.)
 Aleksandrs III Romanovs (Александр III Александрович Романов, 1845.-1894.)
 Aleksejs I Romanovs (Алексей Михайлович Романов, 1629.-1676.)
 Anastasija Romanova
 Anna I Romanova (Анна Иоанновна Романова, 1693.-1740.)
 Anna II Romanova (Анна Леопольдовна Романова, 1718.-1746.)
 Elizabete Romanova (Елизавета Петровна Романова, 1709.-1761.)
 Fjodors III Romanovs (Фёдор III Алексеевич Романов, 1661.-1682.)
 Ivans VI Romanovs (Иван VI, Иоанн VI Антонович, 1740.-1764.)
 Ivans V Romanovs (Иван V, Иоанн V Алексеевич Романов, 1666.-1696.)
 Mihails Romanovs (Михаил Фёдорович Романов, 1596.-1645.)
 Nikolajs I Romanovs (Николай I Павлович Романов, 1796.-1855.)
 Nikolajs II Romanovs (Николай II Александрович Романов, 1868.-1918.)
 Pāvils I Romanovs (Павел I Петрович Романов, 1754.-1801.)
 Pēteris I Romanovs, saukts "Lielais" (Пётр I Алексеевич Романов, Великий, 1672.-1725.)
 Pēteris II Romanovs (Пётр II Алексеевич, 1715.-1730.)
 Pēteris III Romanovs (Пётр III Фёдорович Романов, 1728.-1762.)
 Sofija Romanova (Софья Алексеевна Романова, 1657.-1704.)
 Deniss Romanovs (dzimis 1978.), Latvijas futbolists
 Jevgēņijs Romanovs (dzimis 1988.), Krievijas šaha lielmeistars

Uzvārdi
Aleksejs Romanovs

Aleksejs Romanovs  (, dzimis , miris ) bija Krievijas cara Pētera I dēls, troņmantnieks.

Biogrāfija 

Dzimis 1690. gada 18. februārī Preobraženskas ciemā pie Maskavas Krievijas cara Pētera I un kņazienes Jevdokijas Lopuhinas (Евдокия Лопухина) laulībā. 1707. vai 1708. gadā tēvs viņam lika kļūt par savas mīļākās Martas Skavronskas krusttēvu, pie kam pēc Martas pāriešanas pareizticībā viņas pieņemtais vārds bija Katrīna Alekseja meita Mihailova (Екатерина Алексеевна Михайлова) - tēva vārdu viņa ieguva no kristību krusttēva Alekseja Romanova.

1711. gadā apprecējās ar Braunšveigas-Lineburgas princesi Sofiju Šarloti un viņiem Pēterburgā piedzima meita Natālija (1714-1728) un dēls Pēteris (1715-1730). 
1712. gadā Pēteris I apprecējās otro reizi ar Katrīnu Mihailovu (agrāko Martu Skavronsku) un ar neuzticību izturējās pret troņmantnieku Pēteri.
1717. gadā Aleksejs aizbēga uz Svētās Romas impērijas galvaspilsētu Vīni meklēt politisko patvērumu. Cara slepenpolicijas aģenti viņu atklāja Tirolē, tādēļ viņš bēga tālāk uz Neapoli. Saņēmis šķietamu piedošanu un rakstiskas drošības garantijas, viņš devās atpakaļ uz Krieviju, taču uz robežas tika arestēts. 1718. gada februārī viņam atņēma tiesības uz troni, apvainoja valsts nodevībā un piesprieda nāves sodu.

Miris 1718. gada 26. jūnijā Petropavlovskas cietoksnī no spīdzināšanas. Pēc citas versijas viņš ticis nogalināts.

Ārējās saites 

 Romanovu dzimtas mājas lapa internetā
 Россия под скипетром Романовых, официозный обзор 1913 г.
 ģeneoloģija

1690. gadā dzimušie
1718. gadā mirušie
Krievijas dižciltīgie
Romanovu dinastija
Maskavā dzimušie