Jānis Ādamsons

Jānis Ādamsons (dzimis  Turkos) ir bijušais padomju un Latvijas jūras kara flotes robežsardzes virsnieks, šobrīd — politiķis. Bijis Latvijas iekšlietu ministrs (1994—1995), kā arī vairāku Saeimu deputāts. Šobrīd ir 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas "Saskaņa" saraksta.

Biogrāfija 
Dzimis Turku pagastā Latgalē, bet mācījies Bauskas 1. vidusskolā. 1979. gadā absolvējis Kijevas Augstāko Jūras politisko karaskolu ar specialitāti "jūras kara flotes kara-politiskais darbinieks, stūrmanis".

No 1979. gada oktobra līdz 1992. gada maijam dienēja dažādās PSRS Valsts drošības komitejas Robežapsardzības karaspēka vienībās Tālajos Austrumos. Sāka kā Jūras kara flotes kuģa komandiera vietnieks politiskajā darbā. Pēc Jūras kara flotes 3. ranga kuģa kapteiņa pakāpes saņemšanas 1987. gada maijā bija PSRS Jūras kara flotes daļas štāba priekšnieka vietnieks izlūkošanas darbā Malokuriļskā. Pēc tam — Jūras kara flotes Otrā apmācību centra komandiera vietnieks Nahodkā, Piejūras novadā, bija PSKP biedrs (1979—1989).

 J. Ādamsons atgriezās Latvijā, kur iestājās aktīvajā militārajā dienestā Latvijas Aizsardzības spēkos (kļuva par Jūras spēku pārvaldes vecāko virsnieku). 1993. gadā kļuva par Jūras spēku komandiera vietnieku. Laikā no  līdz  viņš bija Latvijas Republikas Aizsardzības spēku Robežsargu brigādes priekšnieks, saņēma jūras kapteiņa militāro pakāpi.

Politiskā darbība 
Pēc Ģirta Valda Kristovska demisijas J. Ādamsons kļuva par iekšlietu ministru Māra Gaiļa valdībā, šo amatu ieņēma no  līdz . 1995. gadā viņš iestājās tālaika varas partijā "Latvijas Ceļš" un no tās saraksta tika ievēlēts 6. Saeimā. Jau nākamajā gadā J. Ādamsons "Latvijas Ceļu" pameta un pievienojās LSDSP, un 1997. gadā tika ievēlēts par šīs partijas priekšsēdētāju. 1998. gadā tika ievēlēts par 7. Saeimas deputātu (koordinēja arī LSDSP priekšvēlēšanu kampaņu). 7. Saeimā viņš vadīja parlamentāro izmeklēšanas komisiju tā sauktajā "Pedofilijas lietā", kuras kulminācija bija 2000. gadā no Saeimas tribīnes veiktais komisijas ziņojums, kura laikā J. Ādamsons paziņoja, ka vairākas augstas amatpersonas liecinieki minējuši kā iespējamos pedofilus, tostarp Andri Šķēli, Valdi Birkavu un Andreju Sončiku.
No LSDSP saraksta J. Ādamsons nesekmīgi kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās 2004. gadā.

2005. gadā J. Ādamsons pameta LSDSP un kļuva par Tautas saskaņas partijas biedru. 2008. gadā Eiropas Cilvēktiesību tiesa atzina par nepamatotu liegumu viņam kandidēt 8. Saeimas vēlēšanās. Nākamajā gadā J. Ādamsons tika ievēlēts Rīgas domē no "Saskaņas Centra" saraksta. Tāpat viņam izdevās veiksmīgi kandidēt un tikt ievēlētam 10. Saeimas, 11. Saeimas, 12. Saeimas un 13. Saeimas vēlēšanās no partijas "Saskaņa" saraksta.

13. Saeimā Ādamsons darbojās Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijā, Pieprasījumu komisijā un Baltijas lietu apakškomisijā. Lai gan Ādamsonam nebija pielaides valsts noslēpumam, viņam bija tiesības piedalīties Saeimas Aizsardzības, iekšlietu un korupcijas novēršanas komisijas sēdēs, kurās amatpersonas prezentēja ierobežotas pieejamības informāciju.

2021. gada novembrī J. Ādamsons bija viens no trim Saeimas deputātiem, kas Covid-19 vakcinācijas vai pārslimošanas sertifikāta trūkuma dēļ tika atstādināts no darba Saeimā. Saeimas darbā gan viņš tāpat nepiedalījās, jo kopš 11. jūnija atradās apcietinājumā saistībā ar apsūdzībām spiegošanā.

Tiesāšanās 
 Satversmes aizsardzības biroja Totalitārisma seku dokumentēšanas centrs informēja 6. Saeimas prezidiju, ka J. Ādamsons ir "uzskatāms par PSRS Valsts drošības komitejas štata darbinieku".  Saeimas prezidijs iesniedza pieteikumu Ģenerālprokuratūrai par iesniedzēja sadarbības fakta ar VDK konstatēšanu.  Reabilitācijas un Specdienestu lietu prokuratūras sagatavotais prokurora atzinums apstiprināja, ka PSRS Robežsardzes karaspēks bija PSRS Valsts drošības komitejas struktūrvienība un tāpēc J. Ādamsons ir uzskatāms par PSRS Valsts drošības komitejas štata darbinieku.

2000. gadā J. Ādamsons bija iesaistīts divās tiesvedībās: viņš tika apsūdzēts dienesta stāvokļa izmantošanā veicot šo paziņojumu, kā arī tika uzsākta tiesvedība par to, ka viņš ir bijis PSRS Valsts drošības komitejas (VDK) darbinieks, līdz ar to nav tiesīgs kandidēt Saeimas vēlēšanās. Tiesa atzina, ka viņš kā bijušais padomju robežsargs ir bijis VDK štata darbinieks. Saeima gan lēma pret deputāta mandāta apturēšanu, toties Satversmes aizsardzības birojs nākamajā gadā liedza viņam pieeju valsts noslēpumam. 2002. gadā viņš Rīgā izraisīja satiksmes negadījumu, vadīdams savu automašīnu Suzuki Jimny alkohola reibumā, par ko tika sodīts ar autovadītāja tiesību atņemšanu un naudas sodu.

 Centrālā vēlēšanu komisija svītroja J. Ādamsonu no LSDSP iesniegtā deputātu kandidāta saraksta 8. Saeimas vēlēšanās, jo viņš neatbilda deputāta kandidāta prasībām, kas bija noteiktas "Saeimas vēlēšanu likuma" 5. panta 5. punktā.  J. Ādamsons par šo Centrālās vēlēšanu komisijas lēmumu iesniedza sūdzību Rīgas pilsētas Centra rajona tiesā.  Rīgas pilsētas Centra rajona tiesa noraidīja šo sūdzību.  Augstākās tiesas Senāts atstāja spēkā 2002. gada 20. augusta Rīgas pilsētas Centra rajona tiesas lēmumu. 2003. gadā J. Ādamsons vērsās Eiropas Cilvēktiesību tiesā.
2004. gadā tiesa atzina viņu par vainīgu dienesta stāvokļa ļaunprātīgā izmantošanā, 2000. gadā no Saeimas tribīnes apvainojot pedofilijā vairākas amatpersonas. Tiesvedība turpinājās līdz 2007. gadam, kad arī Latvijas Augstākā tiesa atstāja spriedumu negrozītu.

2008. gada jūnijā ECT ar 6 balsīm pret 1 apmierināja J. Ādamsona sūdzību pret Latvijas valsti par aizliegumu viņam kā bijušajam VDK virsniekam kandidēt Saeimas vēlēšanās, konstatējot Eiropas Cilvēktiesību konvencijas 1. protokola 3. panta pārkāpumu, un piesprieda valstij izmaksāt viņam kompensāciju 10 000 eiro (7020 latu) apmērā.  Latvijas valdība nolēma šo spriedumu pārsūdzēt Eiropas Cilvēktiesību tiesas Lielajā Palātā, bet spriedums tika atstāts spēkā.

Apsūdzība spiegošanā 
2021. gada 10. jūnijā Saeima lēma par piekrišanu kriminālvajāšanas uzsākšanai pret J. Ādamsonu, bet 11. jūnijā Rīgas pilsētas Vidzemes priekšpilsētas tiesa nolēma Ādamsonu apcietināt sakarā ar aizdomām par spiegošanu Krievijas labā. Kriminālprocesu sāka saskaņā ar Krimināllikuma 85. panta pirmo daļu par neizpaužamu ziņu nelikumīgu vākšanu nolūkā tās nodot vai to nodošanu ārvalstij vai ārvalsts organizācijai tieši vai ar citas personas starpniecību vai par citu ziņu nelikumīgu vākšanu vai nodošanu ārvalsts izlūkdienestam tā uzdevumā tieši vai ar citas personas starpniecību. 31. augustā J. Ādamsons izstājās no partijas "Saskaņa" un tās Saeimas frakcijas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Jānis Ādamsons — 6. Saeimas LSDSP frakcijas deputāts
 LR Ārlietu ministrija: Fakti lietā "Ādamsons pret Latviju"

1956. gadā dzimušie
Līvānu novadā dzimušie
PSKP biedri
"Latvijas Ceļa" politiķi
Latvijas Sociāldemokrātiskās Strādnieku partijas politiķi
Tautas saskaņas partijas politiķi
"Saskaņas" politiķi
Latvijas iekšlietu ministri
6. Saeimas deputāti
7. Saeimas deputāti
10. Saeimas deputāti
11. Saeimas deputāti
12. Saeimas deputāti
13. Saeimas deputāti
Rīgas domes deputāti (2009—2013)
PSRS virsnieki
Eiropas Cilvēktiesību tiesas lietas pret Latviju