joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kemerons Krovs

Kemerons Brūss Krovs (, dzimis ) ir amerikāņu kinorežisors, scenārists, kinoproducents un aktieris.

Savu karjeru sācis, sarakstot scenāriju filmai Fast Times at Ridgemont High (1982). Vēlāk sarakstījis un režisējis romantiskās komēdijas Say Anything... (1989) un Singles (1992). Panākumus guvis ar filmu "Džerijs Magvairs" (1996) ar Tomu Krūzu galvenajā lomā. Pēc tam viņam tika dota zaļā gaisma, lai režisētu autobiogrāfisko filmu "Gandrīz slaveni" (2000). Tā ir par pusaudžu mūzikas žurnālistu, kurš dodas tūrē ar grupu, lai rakstītu Rolling Stone žurnālam, kas ir balstīts uz paša Krova pieredzes. Par šo filmu viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākais oriģinālscenārijs".

Vēlāk režisējis psiholoģisko trilleri "Vaniļas debesis" (2001), romantisko komēdiju "Elizabettauna" (2005), ģimenes filmu "Mēs nopirkām zvērudārzu" (2011) un muzikālo komēdiju "Aloha" (2015).

Ārējās saites 

1957. gadā dzimušie
Amerikāņu kinorežisori
ASV scenāristi
ASV kinoproducenti
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji scenāristi
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Kalifornijā dzimušie
Batērsta sala

Batērsta sala () ir neapdzīvota sala Kanādas ziemeļos Karalienes Elizabetes salu arhipelāgā. 13. lielākā Kanādas sala, 54. lielākā sala pasaulē.

Ģeogrāfija 
Atrodas Kanādas Arktiskā arhipelāga Karalienes Elizabetes salu Perija salu grupā. Penija šaurums ziemeļaustrumos salu atdala no Devonas salas, Makdugala šaurums dienvidaustrumos — no Kornvolisas, dienvidos Vikonta Melvila šaurums atdala no Velsas Prinča salas, bet rietumos Baiama Mārtina šaurums — no Baiama Mārtina salas. Sala izstiepta ziemeļu—dienvidu virzienā 188 km garumā. Krasti stipri izroboti, daudz līču un fjordu. Piekrastē daudz salu, lielākās no tām ir Aleksandera, Mesija, Vanjē, Kemerona un Helinas salas ziemeļu un ziemeļrietumu piekrastē. Reljefs paugurains, bet zems, salas augstākais punkts ir Stoksa kalns (412 m vjl). Salas teritorijā valda arktiskais tuksnesis. Salas ziemeļrietumos kopš 2015. gada izveidots Kausuitukas nacionālais parks, vidusdaļā kopš 1982. gada — Nanuititilingas nacionālais dabas rezervāts.

Vēsture 
Sala periodiski bijusi apdzīvota vismaz jau pirms 4000 gadiem. Pēdējā zināmā pastāvīga apdzīvotā vieta atradusies salas austrumu krastā un bijusi apdzīvota ap 1000. gadu. Vēlākā laikā inuiti salu apmeklējuši sezonāli medību laikā. Pirmais no eiropiešiem salu 1819. gadā atklāja Viljams Perijs, nokartējot tās dienvidu krastu un nodēvējot salu britu kara un koloniju sekretāra Henrija Batērsta (Henry Bathurst) vārdā. Salas rietumu un ziemeļu krasti tika nokartēti tikai 19. gadsimta vidū.

1960. un 1970. gados salu šķērsoja Zemes ziemeļu magnētiskais pols. 1968. gadā salas vidienē Kanādas Nacionālais dabaszinātņu muzejs ierīkoja Augstās Arktikas pētniecības staciju, kas regulāri darbojās līdz 1980. gadiem, bet mūsdienās atjaunota un tiek izmantota kā Nanuititilingas rezervāta lauka pētījumu bāze.

Atsauces

Ārējās saites 

Kanādas salas
Kanādas Arktiskais arhipelāgs
Perija salas
Socālais konservatīvisms

Sociālais konservatīvisms ir politiskā filozofija un konservatīvisma veids, kas liek uzsvaru uz tradicionālām varas struktūrām, nevis uz sociālo plurālismu. Tas arī bija saistīts ar zemākās klases protestantu amerikāņu ekonomisko nedrošību, makartismu un citiem izaicinājumiem sociālajām institūcijām. Sociāli konservatīvie aktīvisti bieži veicināja sociālo jautājumu organizēšanu un politizāciju.

Atsauces 

Politoloģijas terminoloģija
Sociālā filozofija
Konservatīvisms
1999. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

1999. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši brīvajā cīņā sacentās 15. līdz 18. aprīlim Minskā (Baltkrievija), sievietes brīvajā cīņā no 24. aprīļa līdz 1. maijam Gecisā (Austrija), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 13. līdz 16. maijam Sofijā (Bulgārija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
United World Wrestling Database 

1999
1999. gads sportā
Sports Bulgārijā
Sports Baltkrievijā
Sports Austrijā
Elle Faninga

Mērija Elle Faninga (, dzimusi ) ir amerikāņu aktrise.

Savu kinodebiju piedzīvojusi, attēlojot savu māsu Dakotu Faningu jaunībā filmā "Es esmu Sems" (2001). Kā bērnu aktrise piedalījusies filmās "Bābele" (2006), Phoebe in Wonderland (2008) un Somewhere (2010). Atpazīstamību ieguvusi, attēlojot galveno lomu Dž. Dž. Abramsa zinātniskās fantastikas filmā Super 8 (2011). Vēlāk attēlojusi galvenās lomas filmās "Mēs nopirkām zvērudārzu" (2011), Ginger & Rosa (2012), "Melnā feja Malefisenta" (2014) un "Melnā feja Malefisenta: Tumsas valdniece" (Maleficent: Mistress of Evil, 2019).

Pēc lomas filmā "Melnā feja Malefisenta" Faninga sāka piedalīties neatkarīgā kino filmās, kā Nikolasa Vindinga Refna "Neona dēmons" (2016), Maika Millisa "20. gadsimta sievietes" (2016), Sofijas Kopolas "Pieviltie" (The Beguiled, 2017), Džona Kemerona Mičelsa How to Talk to Girls at Parties (2017), Vudija Allena "Lietaina diena Ņujorkā" (A Rainy Day in New York, 2019) un Sallijas Poteres The Roads Not Taken (2020).

2019. gadā, 21 gadu vecumā, Faninga kļuva par jaunāko personu, kas ir bijusi žūrijas locekle Kannu kinofestivālā.

Atsauces

Ārējās saites 

1998. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Džordžijā dzimušie
Pareģojums (filma)

"Pareģojums" () ir 2009. gada ASV un Apvienotās Karalistes zinātniskās fantastikas trillera filma, kuras režisors ir Alekss Projass. Filmā galvenās lomas atveido Nikolass Keidžs, Rouza Birna, Čendlers Kantenberijs, Bens Mendelsons, Lara Robinsone un Liams Hemsvorts.

Filma stāsta par astrofizikas profesoru, kura dēls skolā saņem dīvainu zīmējumu ar skaitļiem, kas paredz dažādas katastrofas, no kurām viena ir globāla mēroga.

"Pareģojums" pirmizrāde notika . Filma guva finansiālus panākumus, nopelnot 183,7 miljonus ASV dolārus, pie 50 miljonu budžeta. Filma saņēma pretrunīgas kritiķu atsauksmes, slavējot aktierspēli, vizuālo stilu un atmosfēru, bet kritizējot scenāriju un filmas nobeigumu.

Atsauces

Ārējās saites 

2009. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Zinātniskās fantastikas filmas
Dmitrijs Obručevs

Dmitrijs Obručevs (1900—1970) bija padomju zinātnieks, paleontologs, bioloģijas zinātņu doktors (no 1943. gada). Dzimis 1900. gada 13. (26.) jūlijā Lugas pilsētā, Sanktpēterburgas guberņā, ģeologa Vladimira Obručeva un Elizabetes Lurjē ģimenē. Vecākie brāļi bija Vladimirs (1888—1966) — ģeologs; Sergejs (1891—1965) — ģeologs. 1924. gadā beidza Maskavas Universitātes fizikas-matemātikas fakultātes dabaszinātņu nodaļu. No 1926. gada strādāja Ģeoloģijas komitejā, bet no 1933. gada PSRS Zinātņu akadēmijas Paleozooloģijas institūtā. No 1945. līdz 1950. gadam ieņēma direktora vietnieka amatu. No 1954. līdz 1957. gadam kļuva par kabineta vadītāju, bet no 1957. līdz 1970. gadam bija laboratorijas vadītājs. No 1935. gada bija bioloģijas zinātņu kandidāts, bet no 1943. gada zinātņu doktors. Galvenie zinātniskie darbi bija veltīti senāko mugurkaulnieku evolūcijai (konodonti, bezžokļaiņi); tika aprakstītas vairākas jaunas ģintis un sugas. Miris Maskavā 1970. gada 21. decembrī sirdstriekas rezultātā. Apglabāts Novodevičjes kapsētā kopā ar citiem ģimenes locekļiem.

Paleontologi
Eiropas čempionāts galda hokejā

Eiropas čempionāts galda hokejā ir Eiropas valstu galvenais galda hokeja turnīrs, kas parasti norisinās ik pēc diviem gadiem.

Sacensību vēsture aizsākās 1990. gadā, kad Zviedrijā papildus jau esošajam pasaules čempionātam tika organizēts arī Eiropas čempionāts. Tomēr liels turnīrs ik gadus tolaik šķita par smagu, un pēc 1992. gada sacensībām Brno Eiropas čempionāti tika pārtraukti līdz 2006. gadam, kad tos atjaunoja. Kopš tā laika tie notikuši ik pārgadus, izņemot 2020. gada čempionātu, kuru sanitāru iemeslu dēļ pārcēla uz 2022. gadu. Papildus Eiropas valstīm, turnīrā piedalās Izraēlas pārstāvji.

2022. gadā pēc Krievijas iebrukuma Ukrainā no starptautiskajām galda hokeja sacensībām tika izslēgti Krievijas un Baltkrievijas pārstāvji, bet daudziem pieaugušajiem Ukrainas sportistiem neizdevās izbraukt no valsts. Vājinātas konkurences apstākļos čempionātā triumfēja Latvija, savācot visvairāk medaļu, kā arī uzvarot galvenajās — kopējās komandu un individuālajās sacensībās. Nākošais Eiropas čempionāts tiek plānots 2024. gadā.

Rezultāti

Eiropas čempionātu individuālo sacensību rezultāti

Eiropas sieviešu čempionātu rezultāti

Eiropas junioru (līdz 18 gadiem) čempionātu rezultāti

Eiropas veterānu (vecāki par 40 gadiem) čempionātu rezultāti

Eiropas bērnu (līdz 13 gadiem) čempionātu rezultāti

Eiropas vecveterānu (no 55 gadiem) čempionātu rezultāti

Eiropas izlašu čempionātu rezultāti

Eiropas sieviešu izlašu čempionātu rezultāti

Eiropas junioru izlašu čempionātu rezultāti

Eiropas veterānu izlašu čempionātu rezultāti

Atsauces un piezīmes 

Eiropas čempionāti
Galda hokejs
Pasaules čempionāts galda hokejā

Pasaules čempionāts galda hokejā ir pasaules  galvenais galda hokeja turnīrs, kas parasti norisinās ik pēc diviem gadiem.

Sacensību vēsture aizsākās 1989. gadā Zviedrijā. Turpmākie pasaules čempionāti tika organizēti dažādās valstīs ik pēc diviem gadiem, ar vienu nobīdi. Nākošais pasaules čempionāts tiek plānots 2023. gadā.

Rezultāti

Kopējo individuālo sacensību rezultāti

Pasaules sieviešu čempionātu rezultāti

Pasaules junioru čempionātu rezultāti

Pasaules veterānu čempionātu rezultāti

Pasaules bērnu (līdz 13 gadiem) čempionātu rezultāti

Pasaules senioru (no 50, kopš 2021. gada no 55 gadu vecuma) čempionātu rezultāti

Pasaules izlašu čempionātu rezultāti

Pasaules sieviešu izlašu čempionātu rezultāti

Pasaules junioru izlašu čempionātu rezultāti

Pasaules veterānu izlašu čempionātu rezultāti

Pasaules klubu čempionātu rezultāti

Atsauces un piezīmes 

Pasaules čempionāti
Galda hokejs
2000. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2000. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši un sievietes brīvajā cīņā sacentās no 1. līdz 6. maijam Budapeštā (Ungārija), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 22. līdz 25. maijam Maskavā (Krievija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
United World Wrestling Database 

2000
2000. gads sportā
Sports Krievijā
Sports Ungārijā
Seklais kaps

"Seklais kaps" () ir 1994. gada Apvienotās Karalistes melnās komēdijas kriminālfilma, kuras režisors ir Denijs Boils. Filmā galvenās lomas atveido Kerija Foksa, Kristofers Eklstons un Jūens Makgregors. "Seklais kaps" ir Boila pirmā režisētā filma.

Filma stāsta par trīs draugiem, kas atrod savu jauno dzīvokļa biedru mirušu ar atstātu lielu naudas summu.

"Seklais kaps" pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā. Filma guva finansiālus panākumus, kļūstot par 1995. gada vispelnošāko britu filmu. Filma guva arī kritiķu atzinību, saņemot BAFTA kino balvu kategorijā "Labākā britu filma".

Atsauces

Ārējās saites 

Apvienotās Karalistes filmas
Kinokomēdijas
Denija Boila filmas
BAFTA kino balvas ieguvēji (filmas)
Sleeper (1973. gada filma)

Sleeper ir 1973. gada ASV zinātniskās fantastikas kinokomēdija, kuras režisors un viens no scenārija autoriem ir Vudijs Allens. Filmā galvenās lomas atveido Vudijs Allens un Daiena Kītone.

Filma stāsta par pārtikas veikala īpašnieku, kurš 1973. gadā tiek iesaldēts un pamodināts 200 gadus vēlāk.

Sleeper pirmizrāde notika . Filmā ir iekļauti elementi no klasiskajām Bastera Kītona, Herolda Loida un Čārlija Čaplina komēdijām, kā arī gan attēloti, gan parodēti daudzi ievērojami zinātniskās fantastikas darbu elementi. Filma guva kritiķu atzinību, tīmekļa vietnē Rotten Tomatoes tai ir 100% vērtējums.

Atsauces

Arējās saites 

1973. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Vudija Allena filmas
Ganosteji

Ganosteji (Ganosteus) (no ganos - spīdums, rota un osteon - kauls) ir bezžokļaiņu izmirušās Psammosteju apakškārtas ģints. Ģinti pirmo reizi 1901. gadā aprakstīja austriešu paleontologs Rohons. Ģints tipveida suga ir Ganosteus stellatus. Ģints bija izplatīta vidusdevona arukilas un burtnieku svītās, Igaunijā, Latvijā un Ļeņingradas apgabalā, kā arī augšdevona gaujas svītā Latvijā.

Apraksts 
Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Vēdera plātne gara un salīdzinoši šaura, ar garu aizmugurējo izgriezumu. Branhiālās plātnes ir salīdzinoši garas un platas, distālais gals atliecas atpakaļ. Īstu tesēru nav, bet ādas zobi ir ļoti lieli, augsti, ar garām, resnām ribiņām, kas zarojas un galos vēlreiz zarojas, un tos iekļauj smalki ādas zobi. Kornuālā plātne ir četrstūraina ar augšanas centru pie laterālās malas, un ap to veidojas koncentriskas zonas.

Sistemātika 
 Ganosteus Rohon, 1901
 Ganosteus artus Mark-Kurik, 1965
 Ganosteus stellatus Rohon, 1901

Atsauces 

Bezžokļaiņi
Devons
Aleksandrs fon Zīverss

Aleksandrs fon Zīverss  (, , 1851–1935) bija vācbaltiešu dārznieks, Kārļumuižas īpašnieks un dārzniecības skolas izveidotājs. Krievijas impērijas ķeizariskās dārzkopības biedrības valdes loceklis.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1851. gada 30. jūlijā Emanuela fon Zīversa (1817–1909) un viņa sievas Elīzas, dzimušas Koskulas, ģimenē. 
1855. gadā viņa māte mantoja Kārļumuižu, bet tēvs Cēsu pilsmuižu.  Viņa tēvs līdz 1877. gadam bija Krievijas impērijas Iekšlietu ministrijas Ārvalstu ticību galvenās pārvaldes direktors un ģimene dzīvoja Pēterburgā, kur Aleksandrs apguva dārzkopības specialitāti. Mātei piederošajā Kārļumuižā viņš izveidoja dārzniecību dekoratīvo stādu audzēšanai, kuru vadīja vecākais dārznieks J. Vīgants. 

1871. gadā muižas krogus ēkā iekārtoja dārznieku meistaru skolu, kuru 1890. gadā Krievijas impērijas lauksaimniecības ministrija apstiprināja par divgadīgo dārzniecības skolu un tās beidzēji saņēma dārzkopības meistara nosaukumu. Skola saņēma dotācijas no valsts kases un bija pirmā dārzkopības skola Baltijas provincēs.
Pēc mātes nāves 1901. gadā Aleksandrs fon Zīverss mantoja Kārļumuižu, kuras kungu māju 1905. gada revolūcijas laikā nodedzināja, bet 1909. gadā Zīverss to atjaunoja. Ziemas mēnešos Aleksandrs fon Zīverss kopā ar kalponi Mariju Eglīti (1869-1907) dzīvoja Suvorova ielā 13/15 Rīgā. Pirmā pasaules kara laikā 1915. gadā viņš kopā ar kalpones meitu Mariju Eglīti (dzimusi 1893. gadā) devās uz ārzemēm, kur viņi apprecējās.
Vācu okupācijas laikā viņi 1918. gadā atgriezās Latvijā.
Cēsu kauju laikā 1919. gada jūnijā Kārļumuižas kungu māju atkārtoti nopostīja, bet pēc 1920. gada agrārās reformas muižas teritoriju ar ēkām sadalīja vairākās jaunsaimniecībās, bijušajam īpašniekam grāfam Aleksandram Zīversam atstāja vienīgi neatsavināmo daļu un 69 ha zemes, kur viņš turpināja nodarboties ar ābeļu audzēšanu un izpēti (pomoloģiju). Viņš Kārļos saimniekoja ap piecpadsmit gadu, bet 1930. gadu vidū nolēma pārcelties uz dzīvi Francijā.
Miris 1935. gadā.

Kārļumuižas pārdošana 
Viņa mantinieki saimniecību sākotnēji iznomāja, bet pēc Aleksandra nāves 1937. gadā par 68 200 latiem pārdeva Zemkopības ministrijai. Tālaika Latvijas Zemkopības ministrs Jānis Birznieks rakstīja: 

 „Kārļumuižas pomoloģiskais dārzs bija plaši pazīstams agrākajā Krievijā un arī tagad Kārļos ir plašākā koku audzētava Latvijā šķirņu dažādības un skaita ziņā. Būtu vēlams to iegūt valsts īpašumā, uzlabot un atdzīvināt agrāko slavu, kas pavērstu iespējas augļu koku eksportam.”

Atsauces

Ārējās saites
Erik-Amburger-Datenbank 
 

1851. gadā dzimušie
1935. gadā mirušie
Zīversi
Augļkopji
Irina Prūse

Irina Prūse (; dzimusi ) ir vācbaltiešu, latviešu un ebreju izcelsmes krievu žurnāliste, redaktore, zinātnes popularizētāja un pedagoģe. Krievijas žurnālistu savienības biedre.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1943. gada 31. janvārī Atirau pilsētā vēsturnieku Voldemāra Prūša un Marijas Škļaras ģimenē. Voldemārs Prūss bija vācbaltiešu un latviešu pedagoga Jēkaba Mora mazdēls, viņa senči Latvijā bija dzīvojuši daudzās paaudzēs. Prūšu ģimene tika izsūtīta uz Kazahijas PSR Staļina laikā.

1950. gados Prūšu ģimene dzīvoja Kurgānā, kur Voldemārs pasniedza vēsturi universitātē. Tur Irina pabeidza skolu. Pēc tam neveiksmīgi centusies iestāties Maskavas Valsts universitātes žurnālistikas fakultātē. Viņas pirmais pieteikums tika noraidīts viņas mātes ebreju izcelsmes dēļ. Dažus gadus strādājusi par rajona laikraksta korespondenti Kurgānas apgabalā. Pēc tam viņai beidzot izdevās iestāties universitātē un pārcelties uz Maskavu. Pēc universitātes beigšanas 1966. gadā sāka rakstīt laikrakstam "MK".

No 1973. līdz 2019. gadam bija populārzinātniskā žurnāla "Zināšanas — spēks" redakcijas biedre, autore un zinātniskā redaktore. Viņa rakstīja rakstus par socioloģiju, antropoloģiju un vēsturi, publicēja intervijas ar pazīstamiem pētniekiem. Pēc reorganizācijas 2004. gadā žurnāls kļuva par autonomu nekomerciālu organizāciju, un Prūse bija viņa līdzīpašniece.

1990. un 2000. gados Prūse pasniedza krievu valodu kā svešvalodu Maskavas Valsts universitātē un Veslijas universitātē ASV. Tagad māca krievu valodu kā privātskolotāja.

Padomju laikā Prūse bija disidente, atteicās iestāties Komunistiskajā partijā. Savos rakstos un "Eho Moskvi" raidījumos bieži kritizē Vladimira Putina režīmu.

Bibliogrāfija 
Buratino pēdējā uzvara: Pirmsskolas vecuma bērnu morālās sirdsapziņas veidošana. Maskava: Zināšanas, 1983 (krievu).

Atsauces 

Krievijas žurnālistes
Serhijs Haidajs

Serhijs Haidajs (ukraiņu: Сергій Володимирович Гайдай; dzimis 1975. gada 6. novembrī Severodoneckā, Ukrainā) ir ukraiņu uzņēmējs un politiķis. Viņš kopš 2019. gada 25. oktobra ir Luhanskas apgabala gubernators.

Biogrāfija 

Serhijs Haidajs 2014. gadā absolvējis Hmeļnickas Ekonomikas universitāti, iegūstot bakalaura grādu finansēs. 2019. gadā absolvējis Ukrainas prezidenta Nacionālo Valsts administrācijas akadēmiju, iegūstot maģistra grādu ar izcilību sabiedriskajās attiecībās un pārvaldībā.

No 2005. līdz 2015. gadam Haidajs bija Dembud LLC ģenerāldirektors. No 2008. līdz 2010. gadam viņš strādāja par Kijivas pilsētas domes deputāta palīgu. No 2014. līdz 2015. gadam Haidajs strādāja par Kijivas apgabala administrācijas Obuhivas rajona pārvaldes priekšsēdētāja padomnieku. 2015. gadā viņš tika ievēlēts par Aizkarpatu apgabala administrācijas Mukačeves rajona padomes locekli. No 2015. līdz 2018. gadam viņš bija Mukačeves rajona pārvaldes priekšsēdētājs.

2022. gadā Krievijas iebrukums Ukrainā 

2022. gadā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā Haidajs vada Luhanskas apgabala aizsardzību.

2022. gada Severodoneckas kaujas laikā Haidajs novēroja, ka "krievi izmanto savu Sīrijas kara taktiku Severodoneckā. Pirmkārt, viņi cenšas izpostīt vairākus kilometrus lielu platību ar gaisa un artilērijas uguni un virzīties uz priekšu ar sauszemes karaspēku. Kad viņi iegūst spēku, viņi var atkāpties un sākt šaut ar tāldarbības ieročiem. Savukārt, kad sāk sist ar lielgabaliem, mēs atkāpjamies un tad atgriežamies savās pozīcijās. Mūs nevar piebeigt. Mums arī nāca palīgā papildspēki. 20 procenti pilsētas ir mūsu kontrolē. Šobrīd sadursmes notiek pilsētas centrā. Mēs nedomājam pamest Severodonecku."

Privātā dzīve 
Neprecējies, ir meita.

Apbalvojumi 

 Bohdana Hmeļnicka ordenis (III pakāpe) (apbalvots 2022. gada 6. martā) — par nozīmīgu personīgo ieguldījumu Ukrainas valsts suverenitātes un teritoriālās integritātes aizsardzībā, izrādīto drosmi un pašaizliedzīgu rīcību, organizējot apdzīvoto vietu aizsardzību no Krievijas okupantu karaspēka.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā Facebook lapa
 Privātais Facebook konts
 Oficiālais Telegram konts
 Oficiālais Luhanskas apgabala administrācijas Telegram konts
 Oficiālais Twitter konts
 IMDb profils

1975. gadā dzimušie
Severodoneckā dzimušie
Ukrainas politiķi
Uzņēmēji
Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā
Aleksejs Bestuževs-Rjumins

Aleksejs Bestuževs-Rjumins ​​(, 1693-1766) bija Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas diplomāts.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1693. gada 1. jūnijā (22. maijā pēc VS) Maskavā bajāra Pētera Bestuževa ģimenē. Lielā Ziemeļu kara laikā 1705. gadā Krievijas cars Pēteris I viņa tēvu iesaistīja diplomātiskā dienestā un Alekseju kopā ar viņa brāli Mihailu 1708. gadā nosūtīja mācīties uz Kopenhāgenu un Berlīni.
1713. gadā viņš kļuva par Hanoveras kūrfirsta Georga Ludviga galminieku, no 1714. gada Lielbritānijas un Īrijas karaļa Džordža I galminieku Londonā. 1718. gadā Pēteris I viņu nosūtīja Jelgavu, kur viņa tēvs bija Kurzemes un Zemgales hercogienes Annas Ivanovnas galma virspadomnieks (oberhofmeistars).

No 1720. līdz 1740. gadam viņš bija Krievijas diplomāts Kopenhāgenā, kopš 1734. gada Krievijas Impērijas sūtnis Dānijas karalistē. Pēc ķeizarienes Annas nāves 1740. gadā Bestuževu-Rjuminu ieslodzīja Šliselburgas cietoksnī un piesprieda nāvessodu, bet pēc ķeizarienes Elizabetes nākšanas pie varas 1741. gadā viņu apžēloja un iecēla par vicekancleru, senatoru, pasta direktoru, 1744. gadā par valsts kancleru.
Septiņgadu kara laikā viņam pārmeta valsts nodevību, 1758. gadā apcietināja un otro reizi piesprieda nāvessodu. Pēc ķeizarienes Katrīnas II nākšanas pie varas 1762. gadā Bestuževs-Rjumins atguva tiesības un titulus, bet ne politisko ietekmi.

Miris 1766. gada 21. aprīlī Pēterburgā.

Cēsu pilsmuižas īpašnieks 
1747. gadā ķeizariene Elizabete savam kancleram grāfam Aleksejam Bestuževam—Rjuminam uzdāvināja Cēsu pilsmuižu, bet viņš nespēja satikt ar Cēsu pilsētas iedzīvotājiem. Kad 1748. gadā ugunsgrēka laikā gāja bojā Cēsu pilsētas rātsnams un lielākā daļa pilsētas, Bestuževs pavēlēja uzart pilsētas ielas un apsēt tās ar auzām.
1755. gadā viņš pilsmuižu pārdeva Gotlībam Johanam fon Volfam. 1766. gadā ķeizariene Katrīna II Cēsīm piešķīra tirdzniecības privilēģijas, bet tikai 1783. gadā atjaunoja Cēsu pilsētas tiesības.

Atsauces 

1693. gadā dzimušie
1766. gadā mirušie
Krievijas vēsture
Krievijas Impērijas diplomāti
Elga Mark-Kurika

Elga Mark-Kurika (līdz 1964. gadam Elga Marka) (1928—2016) bija izcila igauņu ģeoloģe un paleontoloģe.

Biogrāfija 
Izauga Jūlija Marka un Kristīnes Mejas ģimenē. 1947. gadā beidza Tartu 2. vidusskolu. Tajā pat gadā iestājās Tartu Universitātē, kuru pabeidza 1952. gadā specialitātē - reģionālā ģeoloģija. Pēc izlaiduma iestājās aspirantūrā Igaunijas ZA Ģeoloģijas institūtā. 1955. gadā aizstāvēja ģeoloģijas-mineraloģijas zinātņu kandidāta disertāciju par Igaunijas devona psammostejām. Zinātniskais vadītājs bija paleontoloģisko zinātņu kandidāts Dmitrijs Obručevs. No 1956. gada sāka strādāt Tartu Universitātes Ģeoloģijas institūtā par jaunāko zinātnisko līdzstrādnieku. 1959. gadā viņa kļuva par vecāko zinātnisko līdzstrādnieku paleontoloģijā. Neilgu laiku (1989–1990) ieņēma vadošā zinātniskā līdzstrādnieka amatu. Bet no 1998. gada viņa bija izcilais pētnieks. Mirusi 2016. gada 6. novembrī 87 gadu vecumā.

Sasniegumi 
Elga Mark-Kurika veica pētījumus paleoetoloģijā (fundamentāli bezžokļaiņu un bruņuzivju pētījumi, īpaši to taksonomija un morfoloģija) un biostratigrāfijā (pārsvarā devons un silūrs). Piedalījās paleontoloģijas vēstures un dabas aizsardzības jautājumu apspriešanā. Bija daudzu ekspedīciju dalībniece Baltijā (1948-1993), Ukrainā (1956, 1971 un 1977), dažādos Krievijas reģionos (1956-1988), Polijā (1986), Vācijā (1993). Vismaz 5 ekspedīcijās bija vadītāja. 

Bijušais PSRS Paleontoloģijas biedrības Igaunijas nodaļas loceklis un priekšsēdētājs. Mugurkaulnieku paleontoloģijas biedrības loceklis (ASV). Starptautiskās ģeoloģijas zinātņu Stratigrāfiskās komisijas Devona apakškomitejas korespondētājloceklis. Sarakstīja ap 130 zinātnisko rakstu.

Apbalvota ar Karla Ernsta fon Bēra medaļu (1992) un Akadēmiķa Artura Luhas prēmiju (2002).

Paleontologi
Deivids Stratērns

Deivids Rasels Stratērns (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris. Savas karjeras laikā saņēmis vairākas balvas, tai skaitā Neatkarīgā gara balvu, Emmy balvu un Volpi Cup, kā arī ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai, BAFTA kino balvai, Critics' Choice Award, divām Zelta globusa balvām un četrām Ekrāna aktieru ģildes balvām.

Kļuvis pazīstams 80. un 90. gados, piedaloties filmās Return of the Secaucus 7 (1980), The Brother from Another Planet (1984), Matewan (1987), Eight Men Out (1988), "Firma" (1991), City of Hope (1991), "Losandželosa konfidenciāli" (1997), "Saimons Birčs" (1998) un Eight Men Out (1999). Ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākais aktieris" par filmu "Arlabunakti un visu labu" (Good Night, and Good Luck, 2005). Spēlējis nozīmīgas lomas arī filmās "Borna ultimāts" (2007) un "Borna mantojums" (2012), kā arī Stīvena Spīlberga filmā "Linkolns" (2012).

Ticis nominēts Zelta globusa balvai par televīzijas filmu Temple Grandin (2010) un Satellite Award balvai par filmu "Klejotāju zeme" (2020).

Ārējās saites 

1949. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Kalifornijā dzimušie
Emmy balvas ieguvēji
Jaunais (albums)

Jaunais ir latviešu repera Stepa debijas studijas albums. To 2019. gada 27. septembrī izdeva New Wavy Records. Albums ir 28 minūtes garš, un tā galvenais singls ir “Paranoja". Albumā piedalās vairāki viesmākslinieki — Svēte, Teacha, PRUSAX, ilvzija, Big Mystic un xantikvariāts.
Steps albumi
2019. gada albumi
Debijas albumi
Denijs Glovers

Denijs Lebrens Glovers (, dzimis ) ir amerikāņu aktieris, režisors un politiskais aktīvists.

Glovers ir vislabāk pazīstams, attēlojot galveno lomu "Nāvējošais ierocis" (Lethal Weapon) filmu sērijā. Attēlojis galvenās lomas filmās "Purpura krāsa" (The Color Purple, 1985), To Sleep with Anger (1990), "Plēsoņa 2" (Predator 2, 1990), Angels in the Outfield (1994) un Operation Dumbo Drop (1995), kā arī otrā plāna lomas filmās Silverado (1985), "Liecinieks" (Witness, 1985), A Rage in Harlem (1991), "Sapņu meitenes" (2005), "Snaiperis" (2007), Death at a Funeral (2010), "Aiz kulisēm" (2014), Sorry to Bother You (2018), The Last Black Man in San Francisco (2019), "Mirušie nemirst" (2019) un "Džumandži: Nākamais līmenis" (2019).

2021. gadā Glovers saņēma Džīna Heršolta humanitāro balvu. Ticis nominēts piecām Emmy balvām un četrām Grammy balvām.

Atsauces

Ārējās saites 

1946. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Amerikāņu kinorežisori
Kalifornijā dzimušie
Maksims Marčenko

Maksims Marčenko (ukraiņu: Максим Михайлович Марченко; dzimis 1983. gada 10. februārī) ir ukraiņu pulkvedis, bijušais Ukrainas Sauszemes spēku 28. mehanizētās brigādes un bataljona "Aidar" komandieris un kopš 2022. gada 1. marta Odesas apgabala gubernators.

Biogrāfija 

Marčenko dzimis 1983. gada 10. februārī Slovjanskā, Doneckas apgabalā. 2005. gadā absolvējis Harkivas Tanku karaspēka institūtu un studējis Ukrainas Nacionālās aizsardzības universitātes Karaspēka izmantošanas (spēku) Vadības un štāba institūtā.

No 2015. līdz 2017. gadam viņš bija komandieris vienā no Ukrainas Sauszemes spēku uzbrukuma bataljoniem, bataljonā "Aidar".

Vēlāk, 2017. gadā, viņš tika iecelts par 92. mehanizētās brigādes komandiera vietnieku, kur uzturējās neilgu laiku, jo gadu vadīja citu brigādi.

2019. gada aprīlī viņš tika paaugstināts pulkveža pakāpē.

Odesas apgabala gubernators 

2022. gada 1. martā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā viņš tika iecelts par Odesas apgabala gubernatoru, aizstājot Serhiju Hrinevecki. 2022. gada 15. martā Marčenko iecēla Anatoliju Vorohajevu par savu vietnieku. Tajā pašā dienā Marčenko tikās ar politisko filozofu Bernāru Anrī Levī Odesā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā Odesas administrācijas Facebook lapa
 Oficiālais Telegram konts

1983. gadā dzimušie
Slovjanskā dzimušie
Ukrainas politiķi
Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā militārpersonas
Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā
2023. gads kino

Šajā lapā apkopota informācija par 2023. gadā plānotajiem starptautiskajiem un vietējiem kino pasākumiem, ienesīgākajām gada filmām, kino nozares darbinieku nāvēm, kā arī 2023. gadā iznākušajām Latvijas filmām.

Notikumi

Balvu pasniegšanas ceremonijas

Kino festivāli

Atsauces 

2023. gads kino
Luksemburgas vēsture

Luksemburgas vēsture ir Eiropas vēstures daļa, kas vēstī par notikumiem mūsdienu Luksemburgas lielhercogistes teritorijā.

Vēsture 
53. gadā pirms mūsu ēras Jūlijs Cēzars pakļāva ķeltu treveru cilti, kas apdzīvoja mūsdienu Luksemburgas teritoriju, un pievienoja šo teritoriju Romas impērijas provincei Gallia Belgica. 

5. gadsimtā, Lielās tautu staigāšanas laikā, Luksemburgas teritorijā ienāca ģermāņu cilts franki, un tā nonāca Merovingu karaļu pakļautībā. Līdz 8. gadsimtam vara pakāpeniski pārgāja Karolingu rokās, un Luksemburga tika iekļauta Karolingu impērijas sastāvā. 

1059. gadā izveidojās Svētās Romas impērijas grāfiste ar centru "Mazajā cietoksnī" (Lucilinburhuc), no kā cēlies Luksemburgas nosaukums. 1353. gadā ķeizars Kārlis IV Luksemburgs izveidoja Luksemburgas hercogisti. 1443. gadā to pakļāva Burgundija, bet 1482. gadā Austrijas erchercogiste. 

Pēc Vestfālenes miera līguma Luksemburga ietilpa Spānijas Nīderlandes sastāvā, tās dienviddaļu 1659. gadā pievienoja Francijai. 

Pēc franču okupācijas Napoleona karu laikā Vīnes kongress nolēma 1815. gadā Luksemburgu sadalīt starp Prūsijas karalisti un Apvienoto Nīderlanes karalisti.

Pēc Beļģijas revolūcijas 1839. gada Londonas konferencē Luksemburga tika sadalīta Beļģijas Luksemburgā un tagadējā Luksemburgas Lielhercogistē, kas līdz 1890. gadam atradās personālūnijā ar Nīderlandes karalisti.

1948. gadā Beļģija, Nīderlande un Luksemburga izveidoja ekonomisku savienību, kuru nosauca par Beniluksu.  Luksemburga kļuva par vienu no NATO dibinātājvalstīm. 1951. gadā Luksemburga kopā ar Beļģiju, Itāliju, Nīderlandi, Franciju un Rietumvāciju kļuva par Eiropas Ogļu un tērauda kopienas dibinātājām. 1957. gadā to pārveidoja par Eiropas Ekonomikas kopienu (EEK), kas izveidoja muitas savienību un Eiropas Atomenerģijas kopienu atomenerģijas attīstībai.

1967. gadā Luksemburga bija viena no Eiropas Kopienas dibinātājvalstīm, kas 1993. gadā pārtapa par Eiropas Savienību, kopš 1999. gada valsts ir eirozonā.

Luksemburga
2001. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2001. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši un sievietes brīvajā cīņā sacentās aprīlī Budapeštā (Ungārija), vīrieši grieķu-romiešu cīņā maijā Stambulā (Turcija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti 

Grieķu-romiešu cīņas čempionātā, kas no 10. maija notika Stambulā, Latvijas cīkstoņi nepiedalījās.

Atsauces

Ārējās saites 
United World Wrestling Database 

2001
2001. gads sportā
Sports Turcijā
Sports Ungārijā
Frama šaurums

Frama šaurums () ir jūras šaurums Kanādas Arktiskajā arhipelāgā starp Elsmīra salu ziemeļos un Devonas salu dienvidos. Savieno Kārdigana un Hellgeita šaurumus rietumos ar Džonsa šaurumu austrumos. Šauruma rietumu galā atrodas Nortkentas sala.

Nosaukts par godu Oto Sverdrupa 1898.-1902. gadu ekspedīcijas kuģim Fram, ar kuru ekspedīcija divas reizes pārziemoja pie šauruma austrumu ieejas esošajā Gūsfjordā.

Atsauces

Ārējās saites

 Fram Sound, Hell Gate, Norwegian Bay & Eureka Sound, Nunavut, 8/29/2015, National Geographic Explorer

Kanādas šaurumi
Nunavuta
Piknosteji

Piknosteji (Pycnosteus) (no pycnos - blīvs un osteon - kauls) ir bezžokļaiņu izmirušās Psammosteju apakškārtas ģints. Ģinti pirmo reizi 1911. gadā aprakstīja krievu paleontologs I.Preobraženskis. Ģints tipveida suga ir Pycnosteus palaeformis. Ģints bija izplatīta vidusdevona arukilas un burtnieku svītās, Igaunijā, Latvijā, kā arī Ļeņingradas un Pleskavas apgabalos.

Apraksts 
Muguras un vēdera plātnes ir bez tesērām. Muguras plātne ir ieapaļa un plakana, bet vēdera plātne ir augsta (ārējās malas stāvas), ar ļoti dziļu izgriezumu, kuru sedz virs substrāta piepaceltas tesēras. Branhiālās plātnes ir eiribazālas, un platas vai arī salīdzinoši stenobazālas, ar nedaudz vai diezgan stipri ieliektu sānu malu un izliektu aizmugurējo malu. Ādas zobi ir lieli, augsti, ar gariem zarojošiem zobiņiem, kas uz branhiālajām plātnēm var saplūst ribiņās.

Salīdzinājums 
Ģints atšķiras ar savdabīgu uzbūvi. Vēdera plātne ir daudz augstāka, nekā citām psammosteīdām. Šajā ziņā tiem tuvāki ir tikai tartuosteji. Aizmugurējais izgriezums šai plātnei ir daudz dziļāks, nekā šizostejiem un tartuostejiem, bet to sedzošās tesēras neskaras substrātu. Muguras plātne ir bez tesērām, līdzīgi kā šizostejiem, ganostejiem un tartuostejiem. Branhiālās plātnes ģints attīstības sākumā ir platas un garas, līdzīgas tartuosteju branhiālajām plātnēm, bet pēc tam kļūst platas un īsas, kā psammostejiem, un to sānu malas iegūst īpatnēju formu. Atšķirībā no citām psammosteīdām sānu mala no izliektas pārtop par ieliektu, turklāt to klāj masīvi poraini audi.

Sistemātika 
 Pycnosteus Preobrazhensky, 1911
 Pycnosteus palaeformis Preobrazhensky, 1911
 Pycnosteus pauli Mark, 1956
 Pycnosteus tuberculatus (Rohon, 1901)

Atsauces 

Bezžokļaiņi
Devons
Trijstūris (filma)

"Trijstūris" () ir 2009. gada Apvienotās Karalistes un Austrālijas psiholoģiska šausmu filma, kuras režisors un scenārija autors ir Kristofers Smits. Filmā galvenās lomas atveido Melisa Džordža, Maikls Dormans, Reičela Karpani, Henrijs Niksons, Emma Langa un Liams Hemsvorts.

Filma stāsta par vientuļo māti, kura kopā ar vairākiem draugiem dodas kopīgā laivu braucienā. Kad viņi vētras dēļ ir spiesti pamest savu laivu, tie uzkāpj uz pamesta okeāna lainera, kur viņiem rodas sajūta, ka viņus kāds vajā.

"Trijstūris" pirmizrāde notika . Filma galvenokārt saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, slavējot gan aktierspēli, gan scenāriju.

Atsauces

Ārējās saites 

2009. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Austrālijas filmas
Šausmu filmas
2002. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā

2002. gada Eiropas čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši grieķu-romiešu cīņā un sievietes brīvajā cīņā sacentās Seinejoki (Somija), vīrieši brīvajā cīņā Baku (Azerbaidžāna).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
United World Wrestling Database 

2002
2002. gads sportā
Sports Azerbaidžānā
Sports Somijā
Ja....

"Ja...." () ir 1968. gada Apvienotās Karalistes satīriska drāmas filma, kuras režisors ir Lindsijs Andersons. Filmā galvenās lomas atveido Malkolms Makdauels, Ričards Vorviks, Kristīne Nūnana, Deivids Vuds, Roberts Svons un Pīters Džefrijs.

Filma ir satīra par dzīvi Anglijas privātajā skolā, un tā stāsta par skolēnu grupu Mika Trevisa (Makdauels) vadībā, kas rīko mežonīgu sacelšanos.

"Ja...." pirmizrāde notika . Filma izdošanas brīdī izraisīja pretrunas, tajā attēlotās vardarbības dēļ. "Ja...." saņēma Zelta palmas zaru 1969. gada Kannu kinofestivālā. 1999. gadā Britu Kinoinstitūts filmu ierindoja savā 20. gadsimta labāko britu filmu saraksta 12. vietā. 2017. gadā žurnāls Time Out, aptaujājot 150 aktierus, režisorus, producentus un scenāristus, "Ja...." ierindoja kā 9. visu laiku labāko britu filmu. "Ja...." ir pirmā filma "Mika Trevisa triloģijā", kurai seko "Ak, laimīgais!" (1973) un Britannia Hospital (1982).

Atsauces

Ārējās saites 

1968. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Drāmas
Paramount Pictures filmas
Eksistence

"Eksistence" () ir 1999. gada Kanādas, Apvienotās Karalistes un Francijas kopražojuma zinātniskās fantastikas šausmu filma, kuras režisors un scenārija autors ir Deivids Kronenbergs. Filmā galvenās lomas attēlo Dženifere Džeisone Lī, Džūds Lo, Ians Holms, Dons Makellars, Kalums Kīts Renijs, Sāra Pollija, Roberts Silvermans, Kristofers Eklstons un Vilems Defo.

"Eksistence" pirmizrāde notika . Filma tika izrādīta 1999. gada Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā, kur Kronenbergs saņēma Sudraba lāča balvu par izcilu māksliniecisko ieguldījumu. Filma saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes.

Atsauces

Ārējās saites 

1999. gada filmas
Kanādas filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Francijas filmas
Zinātniskās fantastikas filmas
Šausmu filmas
Deivida Kronenberga filmas
Džūlija Kristija

Džūlija Frānsisa Kristija (, dzimusi ) ir britu aktrise. Uzskatīta par vienu no 60. gadu ikonām, Kristija ir saņēmusi vairākas balvas, tai skaitā Amerikas Kinoakadēmijas balvu, Zelta globusa balvu, BAFTA kino balvu un Ekrāna aktieru ģildes balvu. Kristija ir piedalījusies sešās filmās, kuras Britu kinoinstitūts iekļāva savā 20. gadsimta 100 labāku britu filmu sarakstā. 1997. gadā saņēmusi arī BAFTA Fellowship balvu.

Kristijas pirmā nozīmīgā kinoloma bija filmā Billy Liar (1963), par ko viņa saņēma savu pirmo BAFTA kino balvas nomināciju. 1965. gadā attēlojusi modeli Džona Šlēzingera romantiskajā drāmā "Dārgā" (Darling), par ko viņa saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", kā arī BAFTA balvu. Tajā pašā gadā attēlojusi galveno lomu arī Deivida Līna episkajā drāmā "Doktors Živago" (1965).

Turpmākajos gados piedalījusies Fransuā Trifo distopiskajā drāmā "451 grāds pēc Fārenheita" (Fahrenheit 451, 1966), Šlēzingera drāmā "Tālu no trokšņainā pūļa" (Far from the Madding Crowd, 1967), Ričarda Lestera drāmā Petulia (1968) un Džozefa Louzija romantiskajā drāmā The Go-Between (1971). Par lomu Roberta Oltmena filmā McCabe & Mrs. Miller (1971), Kristija otro reizi tika nominēta Oskara balvai. Vēlāk attēlojusi lomas Nikolasa Rouga trillerī Don't Look Now (1973), Hela Ešbija komēdijdrāmā Shampoo (1975) un Vorena Bītija Heaven Can Wait (1978). Attēlojusi arī nelielas lomas filmās "Troja" (2004) un "Harijs Poters un Azkabanas gūsteknis" (2004).

Vēl divas Kinoakadēmijas balvas nominācijas saņēmusi par dalību neatkarīgajās filmās Afterglow (1997) un Away from Her (2006).

Ārējās saites 

1940. gadā dzimušie
Angļu kinoaktieri
Indijā dzimušie
Asamā dzimušie
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
BAFTA Fellowship balvas ieguvēji
Nikolass Rougs

Nikolass Džeks Rougs (, dzimis , miris ) bija angļu kinorežisors un kinooperators.

Karjera 
Savu karjeru kino sācis kā operators, strādājot pie tādiem režisoriem kā Deivids Līns, Rodžers Kormans, Fransuā Trifo un Džons Šlēzingers. 1970. gadā režisējis savu pirmo filmu Performance, krimināldrāmu ar Džeimsu Foksu un Miku Džegeru galvenajās lomās. Vēlāk režisējis kritiski veiksmīgo filmu Walkabout (1971).

Viņa nākamā filma, Don't Look Now (1973), ar Donaldu Saterlendu un Džūliju Kristiju galvenajās lomās, izraisīja lielas pretrunas, filmā attēlotās tolaik neparasti grafiskās seksa ainas dēļ. Filma saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un mūsdienās tiek uzskatīta par klasiku un vienu no ietekmīgākajām žanra filmām.

Līdzīgi kā viņa filmā Performance, Rouga nākamajās divās filmās, "Cilvēks, kurš nokrita uz Zemes" (1976) un Bad Timing (1980), galvenās lomas attēloja pazīstami mūziķi. Filmā "Cilvēks, kurš nokrita uz Zemes" galveno lomu spēlē Deivids Bovijs, kurš attēlo humanoīdu citplanētieti, kurš ierodas uz Zemes, lai iegūtu ūdeni savai planētai, kas cieš no sausuma. Mūsdienās tā tiek uzskatīta par zinātniskās fantastikas žanra klasiku un vienu no Rouga labākajām filmām. Bad Timing galvenajā lomā ir dziedātājs Ārts Garfunkels.

Vēlāk veidojis filmu Eureka (1983) ar Džīnu Hekmenu galvenajā lomā. Uzmanību pievērsa viņa filma Insignificance (1985), kurā attēlota iedomāta tikšanās starp Merilinu Monro un Albertu Einšteinu. Filma sacentās par Zelta palmas zaru Kannu kinofestivālā.

1990. gadā režisējis filmu "Raganas" (The Witches), kas ir balstīta uz Rūalla Dāla romāna. Šī kļuva par pēdējo Rouga kritiķu slavēto filmu, kā arī par pēdējo lielo studiju filmu.

Ietekme 
Dažādi tehniskie paņēmieni, kā arī Rouga filmu atmosfēra ir ietekmējusi tādus kinorežisorus kā Stīvenu Soderbergu, Toniju Skotu, Ridliju Skotu, Fransuā Ozonu un Deniju Boilu. Papildus tam, Kristofers Nolans ir teicis, ka viņa filma "Memento" (2000) būtu neiedomājama bez Rouga un ka Rouga filma Insignificance ir ietekmējusi viņa filmu "Pirmsākums" (2010).

Atsauces

Ārējās saites 

1928. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Angļu kinorežisori
Kinooperatori
Londonā dzimušie
Londonā mirušie
Don't Look Now

Don't Look Now ir 1973. gada Apvienotās Karalistes un Itālijas kopražojuma trillera filma, kuras režisors ir Nikolass Rougs. Filmā galvenās lomas atveido Donalds Saterlends un Džūlija Kristija. Filma ir balstīta uz Dafnes du Marjēras 1971. gada īso stāstu ar tādu pašu nosaukumu.

Filma stāsta par Loru un Džonu Baksteriem, precētu pāri, kuri dodas uz Venēciju pēc nesenās meitas nāves pēc tam, kad Džons pieņem pasūtījumu atjaunot baznīcu. Viņi sastopas ar divām māsām, no kurām viena apgalvo, ka ir gaišreģe, un paziņo, ka meita cenšas ar viņām sazināties un brīdināt par briesmām.

Don't Look Now pirmizrāde notika . Filma fokusējas uz tādām tēmām kā bēdas un bērna nāves ietekme uz attiecībām. Filma ir slavena ar savu novatorisko montāžas stilu, atkārtotiem motīviem un tēmām, kā arī ar tolaik pretrunīgi vērtēto erotisko seksa ainu, kas toreiz bija liels retums. Filmas reputācija ir laika gaitā augusi, un tagad tā tiek uzskatīta par klasiku un vienu no ietekmīgākajām žanra filmām. 1999. gadā Britu Kinoinstitūts Don't Look Now filmu ierindoja savā 20. gadsimta labāko britu filmu saraksta 8. vietā. 2011. gadā žurnāls Time Out, aptaujājot 150 aktierus, režisorus, producentus un scenāristus, Don't Look Now ierindoja kā visu laiku labāko britu filmu.

Atsauces

Ārējās saites 

1973. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Itālijas filmas
Nikolasa Rouga filmas
Egils Helmanis

Egils Helmanis (dzimis ) ir Latvijas politiķis. Kopš 2017. gada ir Ogres novada domes priekšsēdētājs, pārstāv partiju «Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK"».

Pirms kļuva par Ogres novada pašvaldības deputātu un domes priekšsēdētāju bija militārās tuvcīņas pasniedzējs.

2017. gadā tika ievēlēts par Ogres novada domes priekšsēdētāju. 2021. gadā amatā ievēlēts atkārtoti.

Atsauces 

1971. gadā dzimušie
Latvijas Sporta pedagoģijas akadēmijas absolventi
Ogres novada pašvaldības vadītāji
Jehegnadzora

Jehegnadzora (, ) ir pilsēta un pašvaldība Armēnijas centrālajā daļā, Vajocdzoras marzes centrs. Atrodas netālu no šosejas, kas savieno Erevānu ar Irānas robežu.

Iedzīvotāji 
Pēc 2011. gada tautskaites datiem Jehegnazdorā bija 7944 iedzīvotāji, pārsvarā etniskie armēņi.

Iedzīvotāju skaita dinamika

Atsauces

Ārējās saites 

Armēnijas pilsētas
Džesija Baklija

Džesija Baklija (, dzimis ) ir īru aktrise un dziedātāja.

Savu karjeru sākusi 2008. gadā, kā dalībniece BBC talantu šovā I'd Do Anything. Vēlāk strādājusi kā teātra aktrise un 2013. gadā pabeigusi Karalisko drāmas akadēmiju Londonā. Piedalījusies vairākos BBC seriālos, kā "Karš un miers" (War & Peace, 2016), Taboo (2017) un The Woman in White (2018).

Baklijas pirmā kinoloma bija trillerī Beast (2017). Par lomu filmā Wild Rose (2018), Baklija saņēma BAFTA kino balvas nomināciju. Par lomu filmā The Lost Daughter (2021), Baklija tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise otrā plāna lomā". Piedalījusies arī filmās I'm Thinking of Ending Things (2020) un "Vīri" (2022). Attēlojusi lomas HBO miniseriālā "Černobiļa" (2019) un "Fārgo" (2020).

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Īru kinoaktieri
Vīri

"Vīri" () ir 2022. gada Apvienotās Karalistes un ASV šausmu filma, kuras režisors un scenārija autors ir Alekss Gārlends. Filmā galvenās lomas atveido Džesija Baklija un Rorijs Kinirs.

Filma ir par atraitni, kura dodas atvaļinājumā uz lauku ciematu, kur viņu sāk vajāt dīvaini vīrieši.

"Vīri" pirmizrāde notika  ASV. Latvijā filmas pirmizrāde notika . Filma saņēma pārsvarā pozitīvas kritiķu atsauksmes par aktierspēli, toties tās stāstījuma pieeja saņēma kritiku.

Atsauces

Ārējās saites 

2022. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Šausmu filmas
Jānis Slaidiņš

Jānis Slaidiņš (dzimis 1974. gada 19. maijā Rīgā) ir latviešu militārpersona, Zemessardzes štāba virsnieks, majors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1974. gada 19. maijā Rīgā.

No mazām dienām J. Slaidiņš zināja, par ko vēlējās kļūt. Ļoti paticis lasīt. Pirmā bija militārā literatūra, kas bijis visa sākums.

Zemessardzē iestājies 1993. gadā.

No 1995. līdz 1997. gadam bijis Zemessardzes Štāba bataljona obligātajā dienestā.

2008. gada 18. novembra Valsts svētku parādes laikā Rīgā komandēja NBS karoga vadu.

2013. gadā organizēja ekspedīciju pa Kurzemes kauju vietām.

NBS nodienējis gandrīz 20 gadus, veicis politikas un militāro analīzi. Karadarbības laikā Ukrainā nereti parādījies dažādos medijos, komentējot un skaidrojot tās gaitu.

2022. gada 14. septembrī valsts prezidents Egils Levits izdeva pavēli paaugstināt J. Slaidiņu majora dienesta pakāpē.

Personīgā dzīve 
Paralēli dzīvei bruņotajos spēkos J. Slaidiņš 17 gadus nodarbojies ar hokeju un pievērsies militārās vēstures pētījumiem – Otrajam pasaules karam un latviešu leģionam. Viņa vectēvs Voldemārs Slaidiņš Otrā pasaules kara laikā cīnījās latviešu leģiona rindās.

Atsauces 

1974. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas militārpersonas
Adjutants Lemuāns (špaga)

Adjutants Lemuāns (; dzimšanas un miršanas datums nav zināms) bija franču paukotājs, startēja 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Parīzē.

Lemuāns 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš startēja tikai pirmās kārtas posmā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Adjutants Lemuāns (Olympedia profils) 
 Adjutants Lemuāns (Sport Reference profils) 

Francijas paukotāji
Francijas sportisti 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Paukotāji 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Reģimants Adomaitis

Reģimants Adomaitis (, dzimis , miris ) bija lietuviešu teātra un kino aktieris.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Šauļos inženiera ģimenē. Studēja Viļņas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē un Viļņas konservatorijas aktiermākslas nodaļā.
Strādāja Marijampoles teātrī, tad Kauņas Drāmas teātrī (1963—1967). Filmējās Vītauta Žalakeviča filmās "Neviens negribēja mirt" (Niekas nenorėjo mirti, 1966) un "Tas saldais brīvības vārds" (Это сладкое слово — свобода!, 1973), Grigorija Kozinceva filmā "Karalis Līrs" (1970), filmā "No atpūtnieku dzīves" (Из жизни отдыхающих, 1981), fantastikas filmā "Grūti būt dievam" (1989) un daudzās citās filmās.

Kopš 1967. gada bija Lietuvas Nacionālā drāmas teātra aktieris Viļņā. 1983. gadā režisors Aloizs Brenčs viņam piedāvāja lomu Rīgas Kinostudijas trīssēriju detektīvfilmā "Mirāža", bet 1996. gadā filmā "Anna".

1988. gadā Adomaitis kopā ar 34 domubiedriem izveidoja Sajūdis Reformu kustību.

Miris  Viļņā.

Apbalvojumi 
 1979. gadā Adomaitim tika piešķirts Lietuvas PSR Tautas skatuves mākslinieka nosaukums, bet 1985. gadā — PSRS Tautas skatuves mākslinieka nosaukums.
 1997. gadā apbalvots ar Lietuvas Dižkunigaiša Ģedimina ordeņa Komandiera krustu.

Atsauces

Ārējās saites 

1937. gadā dzimušie
Šauļu apriņķī dzimušie
2022. gadā mirušie
Lietuvas aktieri
Cilvēki no Šauļiem
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Francisko Kamē

Francisko Karmelo Kamē (; zināms arī kā Eduardo Kamē (); dzimis , miris ) bija argentīniešu paukotājs. Viņš ir pirmais Argentīnas pārstāvis modernajās olimpiskajās spēlēs.

Kamē 1900. gada Parīzes olimpiskajās spēlēs startēja paukošanā ar špagu. Šajā disciplīnā viņš izcīnīja 5. vietu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Francisko Kamē (Olympics profils) 
 Francisko Kamē (Olympedia profils) 
 Francisko Kamē (Sport Reference profils) 

1876. gadā dzimušie
1931. gadā mirušie
Argentīnas paukotāji
Argentīnas sportisti 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Paukotāji 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Nikolass Rejs

Nikolass Rejs (, dzimis , miris ) bija amerikāņu kinorežisors, scenārists un aktieris.

Vislabāk pazīstams ar savu filmu "Dumpinieks bez iemesla" (1955), ar Džeimsu Dīnu galvenajā lomā. Strādājis dažādos žanros, kā film noir, vesternos un drāmā. Režisējis arī filmas They Live by Night (1948), "Vientuļā vietā" (1950), "Džonijs Ģitāra" (Johnny Guitar, 1954) un Bigger Than Life (1956).

Vairāki režisori, īpaši Franču jaunā viļņa, kā Žans Liks Godārs, Fransuā Trifo, Mārtins Skorsēze un Vims Venderss ir ietekmējušies no Reja.

Atsauces

Ārējās saites 

1911. gadā dzimušie
1979. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
Amerikāņu kinoaktieri
ASV scenāristi
Viskonsinā dzimušie
Ņujorkā mirušie