joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kārlis II Anžū

Kārlis II jeb Šarls II (, ; dzimis 1248. gadā, miris ) bija Anžū dinastijas Neapoles karalis no 1285. gada līdz savai nāvei 1309. gadā. Bija arī Albānijas karalis, Salerno princis, Ahejas princis, Provansas grāfs, Anžū grāfs.

Sicīlijas karalistes iekarotāja Šarla I dēls. Apprecejās ar Ungārijas karaļa Ištvāna V meitu Mariju. Sicīlijas vakarēdiena kara laikā Kārli II sagūstīja admirālis Rudžero di Lauria, un Kārlis II par karali kļuva ieslodzījumā esot. 1288. gadā Kārlim II ar Anglijas karaļa Edvarda I un pāvesta Nikolaja IV palīdzību izdevās atbrīvoties no gūsta, apsolot atdot Sicīliju. Tomēr pēc atbrīvošanas pāvests atbrīvoja Kārli no solījuma, karš turpinājās līdz Kantabellotas miera noslēgšanai 1302. gadā. 

Valdīšanas laikā Kārlis II veidoja sarežģītu ārpolitiku, cita starpā izmantojot daudzo bērnu laulības. Personīgi bijis ārkārtīgi reliģiozs un cieši sadarbojies ar katoļu baznīcu. Izveidoja galvaspilsētu Neapoli par ievērojamu Eiropas tirdzniecības un mākslas centu, atbalstīja universitāti, cēla klosterus un baznīcas.

Ārējās saites

 

1248. gadā dzimušie
1309. gadā mirušie
Anžū dinastija
Hagātņa

Hagātņa (, ), vēsturiski Aganja (), ir Amerikas Savienoto Valstu atkarīgās teritorijas Guamas administratīvais centrs. 2020. gadā Aganjā dzīvoja 943 cilvēks. Šo ciemu 1668. gadā dibināja spāņi. 1998. gadā Guamas valdība ciema oficiālo nosaukumu mainīja no Aganja (Agaña) uz Hagātņa (Hagåtña), jo tā to dēvē čamorri, vietējie iedzīvotāji.

Ārējās saites

Atsauces 

Guama
Vecpiebalgas novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Vecpiebalgas novada pašvaldības vadītāji. Vecpiebalgas novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Dzērbenes, Inešu, Kaives, Taurenes un Vecpiebalgas pagastus.

Uzskaitījums

Ārējās saites 
 Vecpiebalgas novads

Atsauces 

Pašvaldība
Latvijas pašvaldību vadītāji
Vecpiebalgas novads
Dikļu iela (Rīga)

Dikļu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē, pilsētas daļā Mārupē. Dikļu iela sākas krustojumā ar Līves ielu un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu, taču turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Dikļu iela. Ielas kopējais garums ir 1190 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Daibes ielā ir tikai savrupmāju apbūve.

Iela nosaukta Dikļu — ciema Vidzemē, Kocēnu novadā — vārdā.

Ielas raksturojums 
Dikļu iela ir 1190 metrus gara asfaltēta iela Rīgas Mārupes rietumos, pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu. Iela sākas krustojumā ar Līves ielu, divreiz asi maina vizienu, krustojas ar vairākām citām ielām un beidzas pie Rīgas robežas krustojumā ar Upesgrīvas ielu. Krustojumā ar Liepājas ielu Dikļu iela tālāk neturpinās taisni, bet atsākas ar aptuveni 20 metru nobīdi. Iela turpinās Mārupes novadā, Mārupē ar tādu pat nosaukumu Dikļu iela.

Ielu savienojumi 
Dikļu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Līves iela (T veida krustojums)
 Dāliju iela (T veida krustojums)
 Liepājas iela
 Druvas iela (T veida krustojums)
 Brūkleņu iela
 Dauguļu iela
 Upesgrīvas iela
 Dikļu iela (Mārupe)

Skatīt arī 
 Bieriņi

Atsauces 

Ielas Bieriņos
Zemgales priekšpilsēta
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Austrijas erchercogiste

Austrijas erchercogiste (vācu: Erzherzogtum Österreich) bija viena no Svētās Romas impērijas valstīm, kas pastāvēja no 1453. līdz 1806. gadam. Erchercogiste izveidojās uz iepriekšējās Austrijas hercogistes bāzes, kas bija izveidota 1156. gadā un kurā kopš 1282. gada valdīja Habsburgu dinastija, kuras pārstāvji no 15. gadsimta bija arī Svētās Romas impērijas imperatori. Erchercogiste aizņēma tikai daļu mūsdienu Austrijas teritorijas. 

Austrijas vēsture
Bukovina

Bukovina (, ) ir vēsturisks reģions, kas mūsdienās atrodas Rumānijas un Ukrainas teritorijās. Reģiona nosaukums radies 1775. gadā, kad austrieši savu jauniegūto provinci nosauca par Dižskābaržu zemi (poļu un ukraiņu valodā dižskābardis buk).

Vēsture 
Reģiona vēsture cieši saistīta ar viduslaiku Moldāvijas kņazistes vēsturi, kuras galvaspilsēta no 1385. līdz 1572. gadam atradās Sučavā. Šajos gadsimtos reģionu vairākkārt mēģināja iekarot poļi, līdz Moldāvija nonāca Osmaņu impērijas pakļautībā. Kā atlīdzību par palīdzību Krievijai krievu-turku karā krievu armijas 1769. gadā iekarotos Moldāvijas ziemeļus 1774. ieguva Austrijas erchercogistes valdnieki, kuriem bija nepieciešama teritorija, kas savienotu Galīciju un Transilvāniju. Bukovinu sākotnēji pievienoja Galīcijas un Lodomērijas karalistei, bet 1849. gada 4. martā izveidoja atsevišķu Bukovinas hercogisti. Austriešu varas laikā tika attīstīta un uzplauka Černovica (Čerņivci), kas kļuva par izglītības un komercijas centru. 19. gadsimtā reģiona ziemeļos aizvien vairāk ieplūda rutēņi (ukraiņi) un gucuļi, bet dienvidos joprojām vairākumā bija rumāņi. Pilsētās dominēja vācieši, poļi un ebreji. 1910. gada tautas skaitīšana uzrādīja, ka Bukovinā dzīvo 800 198 cilvēki, no kuriem 38,88% bija rutēņi, 34,38% rumāņi, 21,24% vācieši un ebreji, 4,55% poļi un 1,31% ungāri. 

1878. gadā izveidotā Rumānijas karaliste vēlējās iegūt arī Bukovinu, ar kuru cieši bija saistīta valsts vēsture un kultūra. Kā pretnostatījumu vietējo rumāņu nacionālismam austrieši atbalstīja ukraiņu stāvokli reģionā. Izmantojot Austroungārijas sabrukumu 1918. gadā, Bukovinas ziemeļus vēlējās iegūt īslaicīgi pastāvējusī Rietumukrainas Tautas republika, taču šeit ienāca rumāņu karaspēks un reģionu pasludināja par pievienotu Rumānijai. 

1940. gada 28. jūnijā PSRS izvirzīja ultimātu Rumānijai cedēt Besarābiju (kur izveidojas Moldāvijas PSR) un Bukovinas ziemeļus, kurus iekļāva Ukrainas PSR sastāvā. Līdzīgi kā okupētajās Baltijas valstīs, 1940. un 1941. gadā uz Sibīriju deportēja vairāk nekā 27 000 iedzīvotāju, galvenokārt rumāņus. Uz Rumāniju bēgošos zemniekus apšāva padomju robežsargi. Uzreiz pēc okupācijas 45 000 Bukovinas vāciešu pārcēlās uz dzīvi nacistiskās Vācijas okupētajā Polijā. Sākoties Vācijas-PSRS karam, Rumānijas karaspēks atguva Bukovinas ziemeļus. Kara laikā rumāņu un vācu karaspēks nogalināja apmēram pusi no šeit dzīvojošajiem ebrejiem. 

1944. gadā Sarkanā armija atgriezās, un Bukovinas ziemeļus kā Čerņivcu apgabalu atkal iekļāva Ukrainas PSR sastāvā, ko apstiprināja arī 1947. gada Parīzes miera līgums starp Rumāniju un PSRS. Reģionā dzīvojošos rumāņus atkal pakļāva represijām. No šejienes uz Polijas Tautas Republiku aizbēga arī vairāk nekā 8000 etniskie poļi un 2000 ebreji. Bukovinas dienvidi arī turpmāk palika Rumānijas Tautas Republikas un mūsdienu Rumānijas kontrolē. Mūsdienās Bukovinas ziemeļos dominē ukraiņi ar nelielu rumāņu minoritāti, kamēr dienvidos gandrīz pilnībā rumāņi.

Atsauces

Ārējās saites 

Rumānijas vēsture
Ukrainas vēsture
Ukrainas vēsturiskie reģioni
Vecumnieku novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Vecumnieku novada pašvaldības vadītāji. Vecumnieku novads tika izveidots 2009. gada 1. jūlijā, apvienojot Bārbeles, Kurmenes, Skaistkalnes, Stelpes, Valles, Vecumnieku pagastus.

Uzskaitījums

Ārējās saites 
 Vecumnieku novads

Atsauces 

Pašvaldība
Latvijas pašvaldību vadītāji
Vecumnieku novads
Sindija Bukša

Sindija Bukša (dzimusi  Ogrē) ir latviešu vieglatlēte, lielmeistare. Pašlaik ir Latvijas vadošā sprintere, 2019. gada janvārī saņēmusi Latvijas Gada vieglatlētes balvu. Startē īsajās (sprinta) distancēs, pamata distance ir 200 m, Latvijas rekordiste 100 metros.

Karjera 
Ar vieglatlētiku nodarboties sākusi Ķekavas vidusskolā, trenējusies Ķekavas novada sporta skolā pie treneres Anitas Kozičas. Pēc tam pārstāvējusi Bērnu un jauniešu centru "Auseklis IK", trenējusies pie Mārītes Lūses, bet šobrīd strādā Viktora Lāča vadībā. Pie iespējas trenējas ārzemēs Latvijas stadionu sliktā stāvokļa dēļ.

2017. gada Eiropas U-23 čempionātā Bidgoščā S. Bukša izcīnīja 6. vietu 200 m distancē, kas tolaik bija augstākais sasniegums sportistes karjerā. Pirms tam pusfinālā uzstādīja personisko rekordu 23,12 s, kas bija arī Latvijas rekords U-23 vecuma grupā.

S. Bukša 19 gadu vecumā startēja arī 2017. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem Londonā, kur izcīnīja 29. vietu 200 m skrējienā ar rezultātu 23,54 s. Šajā sezonā uzstādīja arī personisko rekordu 100 m skrējienā (11,58 s,  Ogrē).

2018. gada maijā sacensībās "Rīgas kausi" Daugavas stadionā S. Bukša uzvarēja 100 m distancē ar rezultātu 11,29 s, labojot Vinetai Ikauniecei kopš 1987. gada piederējušo Latvijas rekordu (11,34). Šai pašā vakarā viņa uzvarēja arī 200 m distancē ar jaunu personisko rekordu 23,02 s.

2019. gada Eiropas U-23 čempionātā Zviedrijas pilsētā Jēvlē S. Bukša pārliecinoši kļuva par uzvarētāju 200 m distancē. Pēc šī sasnieguma pasaules sieviešu reitingā 200 m distancē viņa pacēlās uz 55. vietu no 76. vietas gada sākumā.

S. Bukša piedalījās 2019. gada Pasaules čempionātā Dohā, kur ieņēma 36. vietu kopvērtējumā 200 m distancē.

Sasniegumi

Personiskie rekordi

Privātā dzīve 
Studē LU Sociālo zinātņu fakultātē. Sportiste apzināti piestrādā pie sava publiskā tēla, lai gūtu lielāku skatītāju atbalstu.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 
 

1997. gadā dzimušie
Valmierā dzimušie
Latvijas vieglatlētes
Ieva Puķe

Ieva Puķe (dzimusi ) ir latviešu teātra aktrise.

Biogrāfija 
Dzimusi aktrises Svetlanas Bless un dziedātāja Ādolfa Puķes ģimenē. 1997. gadā beigusi Latvijas Kultūras akadēmijas Ekrāna un teātra mākslas nodaļas Jura Rijnieka aktierkursu, strādājusi Latvijas Nacionālajā teātrī. Kopš 1997. gada strādā Valmieras drāmas teātrī.

Nozīmīgākās lomas teātrī 
 Soņa — Antona Čehova "Tēvocis Vaņa" (2003) — Spēlmaņu nakts balva Labākā aktrise otrā plāna lomā
 Raņevska — Antona Čehova "Ķiršu dārzs" (2009)
 Gella, arī Praskovja Fjodorovna — Mihaila Bulgakova "Meistars un Margarita" (2015)

Lomas kino 
Attēlojusi lomas filmās "Seko man" (1999), "NeGribu, neGribu, neGribu!..." (2003), "Ķīlnieks" (2006), "Tas, ko viņi neredz" (2017), "Ar putām uz lūpām" (2017), "Jelgava '94" (2019), "Klases salidojums" (2019). Nelielā lomā filmējusies britu-amerikāņu miniseriālā Katrīna Lielā (2019). 2018. gadā par lomu filmā "Ar putām uz lūpām" nominēta Lielā Kristapa balvai kā labākā aktrise. 2019. gadā par lomu filmā "Jelgava '94" ieguvusi Lielā Kristapa balvu kā labākā aktrise otrā plāna lomā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Ieva Puķe filmas.lv
 

1975. gadā dzimušie
Latviešu teātra aktieri
Latvijas teātra aktieri
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Fakts

Fakts ir patiess, neizdomāts atgadījums, notikums un/vai parādība. Par faktu var tikt saukta arī precīza, pieredzē gūta atziņa, ko izmanto par zinātniskas teorijas pamatu un kas atbilst objektīvai īstenībai.

Atsauces 

Zinātnes filozofija
Īstenība
Fjodors Davidenko

Fjodors Davidenko (; dzimis  ir krievu, pirms tam padomju, šaha problēmists.

1974. gadā beidzis Harkovas Aviācijas institūtu, specialitātē — inženieris elektromehāniķis.

Šaha kompozīcija 
Kopš 1967. gada publicējis vairāk nekā 300 šaha kompozīcijas, galvenokārt trīsvilčus un daudzvilčus ar pareiziem matiem. No 1986. gada PSRS sporta meistars, bet no 1993. gada starptautiskais meistars šaha kompozīcijā. Ieguvis godalgotas vietas PSRS un Krievijas čempionātos.

Davidenko ir bronzas medaļas ieguvējs 6. pasaules čempionātā (WCCI 2013—2015) daudzvilču grupā.

Piemērs 

Uzdevuma risinājums:
 1. Th6 h4 2. Zxc5+ Rxc5 3. Lxf5+ Kxf5 4. Dg6#
 1. ... Zg3 2. Zg5+ Dxg5 3. Dxe5+ Kxe5 4. Te6#
 1. ... Lc8 2. Dxd5+ Kxd5 3. Zc7+ Zxc7 4. Lc6#
 1. ... Dxe6 2. Dxe6 Zg3 3. Dxe5+ Kxe5 4. Te6#

Skaisti  figūru upuri, visi varianti beidzas ar pareizu matu.

Atsauces

Papildu literatūra

Ārējās saites 
 F. Davidenko šaha kompozīcijas vietnē PDB

PSRS šahisti
Krievijas šahisti
Šaha problēmisti
Kemerovas apgabalā dzimušie
Lapu kāposti

Lapu kāposti ir vairākās dārza kāpostu šķirnes. Lapu kāpostam ir zaļas vai purpursarkanas krāsas lapas, bet atšķirībā no galviņkāpostiem, centrālās lapas neveido galvu. Lapu kāposti tiek uzskatīti par radnieciski tuvākiem savvaļas kāpostiem nekā lielākā daļa citu šķirņu.

Vēsture 
Lapu kāposts bija viens no visbiežāk izplatītajiem zaļajiem dārzeņiem Eiropā līdz pat viduslaiku beigām. Gludu, kā arī krokotu lapu kāpostu šķirnes eksistēja senajā Grieķijā jau ceturtajā gadsimtā pirms mūsu ēras. To izmantoja arī kā ārstniecības augu. Ārsts Dioskorīds aprakstīja to kā zāles pret zarnu slimībām. Par modernā lapu kāposta priekšteci tiek uzskatīta šķirne, ko senie romieši dēvēja par sabellu lapu kāpostiem.

Lapu kāpostu Amerikā ieviesa kolonisti 16. gadsimtā. Vēlāk, 19. gadsimtā krievu tirgotāji ieveda Kanādā krievu lapu kāpostu.
Otrā pasaules kara laikā Lielbritānijā cilvēki tika mudināti produktu normēšanas laikā audzēt lapu kāpostus, lai kompensētu uzturā iztrūkstošās barības vielas.

Dārzeņi
Kāpostu cilts
7K-OK № 1

7K-OK № 1 bija PSRS Sojuz sērijas 7K-OK bezpilota kosmosa kuģis. Tam  starta laukumā neplānoti iedarbojās avārijas glābšanas sistēma (AGS), izraisot nesējraķetes aizdegšanos un eksploziju.

Pēc sākotnējā plāna pasīvajam 7K-OK № 1 bija paredzēts būt par saslēgšanās mērķi aktīvajam kuģim 7K-OK № 2 (Kosmos-133). 7K-OK № 2 tika palaists 1966. gada 28. novembrī, bet konstrukcijas kļūmes dēļ tam ātri iztērējās tuvošanās un orientācijas sistēmas raķešdegviela. Aptuveni pēc diennakts bija jāstartē 7K-OK № 1, bet tā palaišana tika atcelta.

Vēlāk tika nolemts 7K-OK № 1 palaist 14. decembrī, lai notestētu sistēmas, bez saslēgšanās ar citu kuģi. Starts bija paredzēts 16:00 pēc vietējā laika. Pēc galvenās pakāpes iedarbināšanas viens sānu pakāpes dzinējs neaizdegās, un automātiskā vadības sistēma izslēdza visus dzinējus. Pēc 27 minūtēm negaidīti iedarbojās avārijas glābšanas sistēma. Nolaižamais aparāts ar izpletni veiksmīgi nosēdās 300 m attālumā no starta laukuma. AGS pulvera lādiņa darbības rezultātā sākās ugunsgrēks otrajā pakāpē, un uguns ātri pārsviedās uz citām pakāpēm. Pēc dažām minūtēm notika raķetes sprādziens. Eksplozija iznīcināja starta kompleksu 31. Bojā gāja starta apkalpošanas virsnieks.

Sākotnēji tika secināts, ka avārijas glābšanas sistēmas aktivizēšana notikusi tāpēc, ka raķete bijusi sašķiebusies. Sistēmas automātika bija ieprogrammēta tā, ka, raķetei sasveroties vairāk par 7 grādiem, iedarbojas AGS. Raķetes sašķiebšanos varēja izraisīt apkalpošanas fermas pacelšana pēc atceltā starta. Vēlāk izrādījās, ka AGS var nostrādāt arī pēc sprieguma zuduma uz sistēmas kontaktiem, kas notiek starta atcelšanas gadījumā. Žiroskopi pēc kādu laika ieņem galējo stāvokli un automātiski dod komandu startēt avārijas glābšanas sistēmai.

Iemesls, kāpēc avārijas glābšanas sistēmas darbības rezultātā aizdegās nesējraķete, bija tas, ka, atdalot nolaižamo aparātu no dzinēju un iekārtu nodalījuma, notika noplūde no dzesēšanas caurulēm, kurās bija viegli uzliesmojošs šķidrums.

Atsauces

Ārējās saites 
 Каманин Николай Петрович. СКРЫТЫЙ КОСМОС. КНИГА 2-я. 1964—1966 ГГ.
 Глава 5. Рождение «Союзов» Черток Борис Евсеевич. Ракеты и люди

Sojuz kosmosa kuģi
Vorens Bītijs

Henrijs Vorens Bītijs (; dzimis ) ir amerikāņu kinoaktieris un režisors.

14 reizes ticis nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai — četras kā labākais aktieris, četras par labāko filmu, divas kā labākajam režisoram, trīs par labāko oriģinālscenāriju un vienu par labāko adaptēto scenāriju. Saņēmis Akadēmijas balvu par filmas "Sarkanie" (Reds, 1981) režiju. Bītijs ir pirmais un vienīgais cilvēks, kas divas reizes nominēts gan par aktiera, gan režisora, gan producenta, gan scenārista lomu vienā filmā (Heaven Can Wait (1978) un "Sarkanie"). 1999. gadā saņēmis Īrvinga Tālberga memoriālo balvu. Vēl Bītijs 18 reizes nominēts Zelta globusa balvai, saņēmis sešas balvas.

Precējies ar aktrisi Aneti Beningu, ir četri bērni. Viņa māsa Šērlija Makleina arī ir aktrise.

Ārējās saites 

1937. gadā dzimušie
Virdžīnijā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Lazdonas draudzes novads

Lazdonas draudzes novads () bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture 
Draudzes pirmsākumi ir meklējami Zviedru Vidzemes laikā 1668. gadā, kad pie baznīcas vizitācijas Lazdonas muižas īpašniekam Otto Gerhardam fon Klēbekam, lielā attāluma no Ļaudonas baznīcas dēļ, uzdeva savas muižas teritorijā uzcelt lūgšanu namu un algot Ļaudonas mācītāja palīgu, kurš apkalpotu šo baznīcu. 1699. gadā pēc zviedru Vidzemes ģenerālgubernatora Ērika Dālberga projekta Lazdonā uzcēla krustveida luterāņu baznīcu.
1710. gada mēra epidēmijā Lazdonas draudzes novadā no 1372 iedzīvotājiem nomira 500 (36,4%).
Patstāvīgu Lazdonas draudzes novadu izveidoja 1731. gadā, nodalot tā teritoriju no Ļaudonas draudzes novada. Tas aptvēra Lazdonas, Praulienas, Sarkaņu, Patkules, Madonas, Kujas muižas un to zemnieku sētas un daļu no Aizkujas muižas zemnieku sētām.
Tagadējā Lazdonas luterāņu baznīca celta no 1802. līdz 1805. gadam, iesvētīta 1806. gadā. Pēc tam, kad pareizticībā pārgājušais brāļu draudzes priesteris Dāvis Balodis Ļaudonā nodibināja pirmo latviešu pareizticīgo draudzi, 1863.-1866. gadā uzcēla arī Lazdonas Sv. Trijādības pareizticīgo baznīcu.

Muižas
Lazdonas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:

Lazdonas mācītājmuiža (Lasdohn Pastorat)
Veclazdonas muiža (Alt-Lasdohn)
Jaunlazdonas muiža (Neu-Lasdohn)
Kujas muiža (Kujen)
Madonas muiža (Modohn) jeb Biržu muiža
Praulienas muiža (Praulen) 
Sarkaņu muiža (Heydenfeld)
Patkules muiža (Hilsen, Gilsen)

Ārējās saites

Atsauces 

Vidzemes vēsture
Cēsu apriņķa draudžu novadi
Karambola

Karambola (Averrhoa carambola) ir mūžzaļš zaķskābeņu dzimtas krūms vai koks. Par karambolu sauc arī šī koka augli, to sauc arī par zvaigznes augli. Karambolas dabiskais izplatības areāls ir Dienvidaustrumāzija un Indostāna. Koki ir 5–12 metru augsti, ziedi ir sarkanīgi violeti. Karambolas augļus izmanto kulinārijā.

Zaķskābeņu dzimta
Esenberģu Jānis

Esenberģu Jānis, arī Jānis Esenberģis-Hess (1862—1890), bija latviešu aktieris, dzejnieks un lugu tulkotājs. Romantisma lirisko ideju paudējs. Darbojās Rīgas Latviešu teātrī un Ā. Alunāna ceļojošajā teātra trupā.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Lielsvētes pagasta Upes Priekuru Daiļos amatnieka Dāvja Esenberga ģimenē. 
Mācījās Lielsvētes pagastskolā (1869—1872), 1873. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz Rīgu un turpināja mācības Torņakalna zēnu elementārskolā (1872—1877). 

Pēc skolas beigšanas strādāja Pilhaua kokzāģētavā, no 1880. gada Ādolfa Alunāna vadītajā Rīgas Latviešu teātrī kā aktieris un suflieris. 1883. gadā žurnālā "Mājas Viesis" publicēja dzejoli "Bērnības draudzenei". 
Teātra iestudējumiem pārtulkoja ap 20 lugu, ieskaitot V. Šekspīra "Venēcijas tirgotājs" (kopā ar R. Jansonu), "Sapnis vasaras naktī", B. Bjernsona "Redaktors", R. Planketa operetes "Korneviļas zvani" tekstu. Atdzejoja A. Puškina, Š. Petēfi dzeju.
1885. gadā kopā ar Ā. Alunānu aizgāja no Rīgas Latviešu teātra kopā ar viņa trupu apceļoja Kurzemes guberņas pilsētas un miestus.

1887. gadā saslima ar diloni un atsāka strādāt Rīgas teātrī par suflieri, bet veselības dēļ nevarēja vairs ilgi darboties. No 1888. gada dzīvoja Vecsaules pagastā.
Miris 1890. gada 20. novembrī Rīgā, apbedīts Torņakalna kapos.

Darbi 
 Kopoti raksti 3 sējumos (1924) Plūdoņa kopojumā un kārtojumā
 izlase "Baltā roze" (1990)

Literatūra 
 Fr. Kārkluvalka. Latviešu dzejnieks E. J. Austrums 1892, 12. burtnīca 
 Esenberģu Jānis,  25 gadu jubilejai par piemiņu. Baltijas Vēstnesis, 1893. - nr. 81-84
 V. Plūdons. Mīlestības dziesminieks Esenberģu Jānis (1924, priekšvārds Kopotiem rakstiem)
 T. Zeiferts. Latviešu rakstniecības vēsture. Rīga: A. Gulbis, 1. daļa 1922., 2. daļa 1930.
 O. Zanders. Esenberģu Jānis un latviešu teātris. Karogs, 1982. - nr. 4
 G. Bībers. Aizstāvības vārdi latviešu dziesminiekam Esenberģu Jānim (1990, priekšvārds grāmatai Esenberģis J. Baltā roze)

Atsauces 

Latvijas dzejnieki
Latviešu valodā rakstošie
19. gadsimta rakstnieki
Jelgavas novadā dzimušie
Jānuss (pavadonis)

Jānuss () ir Saturna iekšējais pavadonis. Nosaukts seno romiešu mitoloģiska personāža Jānusa vārdā. Vēl pavadonis tiek apzīmēts kā Saturns X.

Atklāšana 
1966. gada 15. decembrī franču astronoms Odvens Dolfuss (Audouin Dollfus) novēroja Saturna pavadoni, kuru sākotnēji nosauca par S/1966 S 2. Pirms tam 1966. gada 29. oktobrī Žans Teksero (Jean Texereau) fotografēja Jānusu, taču to neapzinājās. Tai pašā mēnesī trīs dienas vēlāk (1966. gada 18. decembrī) Ričards Valkers (Richard L. Walker) arī novēroja objektu tajā pat orbītā. Tobrīd šķita, ka tas ir viens un tas pats pavadonis, bet divpadsmit gadus vēlāk 1978. gada oktobrī Stīvens Larsons un Džons Faunteins (John W. Fountain) atklāja, ka patiesībā tie ir divi atšķirīgi objekti (Jānuss un Epimētejs), kas kustas pa ļoti tuvām orbītām. Rezultātā R. Valkeram tiek piedēvēta Epimēteja atklāšana. To apstiprināja 1980. gadā kosmiskās zondes "Voyager-1" atsūtītie dati.

Orbitālie parametri 

Attālums starp abu pavadoņu orbītām ir tikai 50 km, kas ir būtiski mazāk par to izmēriem. 1997. gadā astrofiziķi Lora Betta un Pols Devrīzs no Maiami universitātes izskaitļoja Saturna unikālā pavadoņu pāra kustības trajektorijas. Epimētejs un Jānuss kustas pa savām orbītām neatkarīgi viens no otra līdz brīdim, kamēr iekšējais pavadonis panāk ārējo. Tad gravitācijas spēka ietekmē Epimētejs tiek izstumts uz augstāku orbītu, bet Jānuss pāriet uz orbītu tuvāk Saturnam, t.i. pavadoņi apmainās vietām. Šāda pārvietošanās notiek reizi četros gados. Pēc visa spriežot, abi pavadoņi senāk veidoja vienu kopīgu ķermeni, bet Saturna sistēmas veidošanās agrīnajā stadijā sadalījās divos objektos. Spriežot pēc zemā blīvuma (mazāks par ūdens blīvumu, ap 0,64 gr./cm³), Jānuss ir porains ķermenis, kas galvenokārt sastāv no ledus.

Atsauces

Ārējās saites 

Saturna pavadoņi
Marģers Stepermanis

Marģers Stepermanis (1898—1968) bija latviešu vēsturnieks, vēstures zinātņu doktors (1960), Latvijas Universitātes profesors (1961).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1898. gada 15. augustā Bauskā rakstnieka Stepermaņu Krustiņa ģimenē.
Mācījās Jelgavas elementārskolā, tad Jelgavas reālskolā. 

Piedalījās Latvijas brīvības cīņās (1919—1920). Studēja Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultātes vēstures nodaļā (1923-1927) pie profesora Roberta Vipera. 1931. gadā viņš saņēma Latvijas Universitātes stipendiju divu gadu studijām Parīzes universitātē. Pēc atgriešanās Rīgā 1933. gadā viņš aizstāvēja doktora disertāciju "Aizkraukles K. F. Šulcs un viņa sabiedriskā darbība"  un 1936. gadā tika ievēlēts par Jauno laiku katedras privātdocentu, vēlāk par docentu. 1936. gadā M. Stepermani iecēla par Latvijas Vēstures institūta direktora vietnieku zinātniskajā darbā.

Pēc Otrā pasaules kara Marģers Stepermanis strādāja Latvijas PSR Zinātņu akadēmijas Vēstures un materiālās kultūras institūtā par direktora vietnieku zinātniskajā darbā (1946—1949), vēlākajos gados par sektora vadītāju, paralēli pildot docenta pienākumus LU Vēstures fakultātē. 1960. gadā viņš aizstāvēja vēstures zinātņu doktora disertāciju "Zemnieku nemieri Vidzemē 1750—1784", 1961. gadā tika ievēlēts par LVU Vēstures un filoloģijas fakultātes vispārējās vēstures katedras vadītāju un profesoru.

Miris 1968. gada 21. decembrī Rīgā, apbedīts Raiņa kapos.

Darbi 
 Pirmās cīņas par dzimtbūšanas atcelšanu Vidzemē 1750—1764. "Izglītības Ministrijas Mēnešraksts" 1931. - 10. un 11. numurs 
 Latviešu stāvoklis XVII un XVIII gs. un apgaismotāju kustība Latvijā. "Literatūra", 1935 
 Uzbrukums latviešu tautībai zemnieku brīvlaišanas laikmetā. "Senatne un Māksla", 1936. gada 4. numurs 
 Latviešu apgaismotāji XVIII gadsimtenī. krājums "Vēstures atziņas un tēlojumi", 1937.
 "Piezīmes" Garlība Merķeļa grāmatas "Latvieši..." jaunajam izdevumam (1953)
 Latviešu tautas dzīves veids un kultūra vēlā feodālisma periodā (XVII—XVIII gs.). "Latvijas PSR vēstures" pirmā sējuma XV nodaļa (1953)
 monogrāfija "Zemnieku nemieri Vidzemē 1750—1784" (1956)

Atsauces 

Latviešu vēsturnieki
1898. gadā dzimušie
1968. gadā mirušie
Latvijas Universitātes pasniedzēji
Latvijas Universitātes absolventi
Bauskā dzimušie
Raiņa kapos apbedītie
Donkastera

Donkastera () ir pilsēta Anglijas centrālajā daļā, Dienvidjorkšīras grāfistē, Donkasteras metropoles centrs. Izvietojusies Donas upes krastos 30 km no Šefīldas. Ievērojams rūpniecības un transporta centrs.

Vēstures avotos pirmoreiz minēta mūsu ēras 2. gadsimtā kā romiešu cietoksnis Danuma (Danum). 1194. gadā karalis Ričards I piešķīra Donkasterai pilsētas tiesības, bet 1248. gadā tai tika piešķirtas tirgus tiesības. Pilsēta strauji izauga 19. gadsimta beigās sakarā ar akmeņogļu ieguves attīstību. Pēc šahtu slēgšanas 1970. gados pilsēta pārorientējās uz apkalpojošo rūpniecību.

Mūsdienās svarīgs transporta un loģistikas centrs, 2005. gadā atklāta Donkasteras Šefīldas lidosta. Attīstīta mašīnbūve (traktori), ķīmiskā un pārtikas rūpniecība.

Atsauces 

Anglijas pilsētas
Raunas draudzes novads

Raunas draudzes novads () bija viens no 16 Vidzemes guberņas Cēsu apriņķa draudzes novadiem.

Vēsture  
Pēc Tālavas zemju dalīšanas 1224. gadā Raunas draudzes novads bija tieši pakļauts Rīgas arhibīskapiem. Alberta II Zauerbēra valdīšanas laikā tika uzcelta Raunas pils (Rownenborgh), kas kalpoja par vienu no arhibīskapu rezidencēm.
Livonijas kara laikā krievu un tatāru karaspēks Raunas pili (Ровно) nenopostīja.
1625. gadā Zviedrijas karalis Gustavs II Ādolfs Raunas pili nodeva dzimtas īpašumā Svantem Baneram. Otrā Ziemeļu kara laikā Raunas pili saspridzināja. No 1658. līdz 1664. gadam par Raunas luterāņu mācītāju strādāja Jānis Reiters, kas šeit tulkoja latviski Mateja evaņģēliju un 1662. gadā publicēja tēvreižu krājumu 40 valodās (Oratio Dominica XL linguarum).

Raunas luterāņu baznīca cietusi poļu-zviedru kara laikā, 1613. gadā tā bijusi bez jumta. Pēc Lielā Ziemeļu kara 1724. gadā tā minēta kā sabrukusi. Baznīcas tornis atjaunots 1736. gadā, no 1793. līdz 1794. gadam uzcelta piebūve ģērbkambarim. No 1803. līdz 1804. gadam un no 1936. līdz 1937. gadam veikta baznīcas pārbūve.

Muižas
Raunas draudzes novadā 1826. gadā bija šādas muižas:
Raunas mācītājmuiža (Pastorat Ronneburg)
Raunas pilsmuiža (Schloß Ronneburg)
Jaunraunas muiža (Ronnenburg-Neuhof)
Veselavas muiža (Wesselshof)
Baižkalna muiža (Friedrichshof)
Mārsnēnmuiža (Mahrzen, Mahrzenhof), kroņa muiža
Launkalna muiža (Launekaln) 
Rozes muiža (Lubar) 
Startu muiža (Stürzenhof), kroņa muiža
Brantu muiža (Horfenhof, Horstenhof) 
Lisas muiža (Lissenhof)
Paula muiža (Paulenhof)
Kalna muiža (Gresten, Greesten)

Ārējās saites

Atsauces 

Vidzemes vēsture
Cēsu apriņķa draudžu novadi
Lidl

Lidl Stiftung & Co. KG , iepriekš Schwarz Unternehmenstreuhand KG, ir Vācijā reģistrēts mazumtirdzniecības uzņēmums, kas nodarbojas ar pārtikas un sadzīves preču tirdzniecību. Uzņēmums tirgū konkurē ar zemām cenām un regulārām atlaidēm, ko panāk, galvenokārt tirgojot savu privāto zīmolu preces. "Lidl" uzņēmumos 32 pasaules valstīs strādā vairāk nekā 310 000 darbinieku, un tā ienākumi sasniedz 62 miljardus USD. Uzņēmums pieder pārvaldītājsabiedrībai Schwarz Gruppe, kam pieder arī veikalu ķēdes "Handelshof" un "Kaufland". Galvenais birojs atrodas Nekarzulmā, Bādenē-Virtembergā, Vācijā.

Uzņēmuma vēsture sākās 20. gs. 30. gadu Vācijā, kad Švarcu ģimene atvēra pārtikas veikaliņu. 1973. gadā Vācijā atvēra pirmo "Lidl" veikalu. 1977. gadā Vācijā bija 33 "Lidl" veikali. 20. gs. 90. gados "Lidl" sāka izplesties Rietumeiropā, atverot pirmo veikalu Francijā. 1994. gadā atvēra pirmo veikalu Lielbritānijā, 2018. gada sākumā atverot savu 700. veikalu šajā valstī. Par galvenajiem konkurentiem Eiropā uzskatāmas "Aldi" un "Carrefour" veikalu ķēdes. ASV, kur "Lidl" ir jaunienācējs, tas konkurē ar lielajām ASV ķēdēm. Lielbritānijā to izmēra ziņā apsteidz "Tesco", "Sainsbury's" un "Aldi".

Uzņēmuma attīstība balstīta jaunu veikalu atklāšanā, tas gandrīz nekad neiegādājas konkurējošas veikalu ķēdes. "Lidl" ir atvēris vairāk nekā 11 200 veikalus un 200 loģistikas centrus 29 valstīs, un 2017. gadā tas atvēra pirmos veikalus ASV Austrumu piekrastes pavalstīs Virdžīnijā, Ziemeļkarolīnā un Dienvidkarolīnā. Atšķirībā no citiem lielveikaliem, kas mēģina piedāvāt ļoti daudzas preces, "Lidl" veikalu iekārtojums balstās uz sešām plauktu rindām, kurās ap 90% ir uzņēmuma privāto zīmolu preces.

Latvijā
2017. gada jūlijā parādījās neoficiālas ziņas par "Lidl" veikalu plānoto atvēršanu Latvijā.
2017. gada 31. augustā "Lidl" oficiāli apliecināja plānu ienākt Latvijas un Igaunijas tirgū.
"Lidl" pārstāvošais uzņēmums Latvijā tika dibināts 2016. gada 5. oktobrī ar nosaukumu SIA "MMS Property Solutions". 2018. gada 28. februārī tas tika pārdēvēts par SIA "Lidl Latvija".
2018. gada oktobrī sākās "Lidl" loģistikas centra celtniecība Dreiliņos, Rīgā. Pirmo 10 veikalu atklāšanu plānoja veikt 2020. gadā, bet vēlāk veikalu atvēršanu pārcēla uz 2021. gadu.
2021. gada 25. janvārī virtuāli tika atklāts "Lidl"  loģistikas centrs. Tā izveidē tika ieguldīti 55 miljoni eiro. Tā paša gada februārī uzņēmums paziņoja, ka veikalus Latvijā atvērs pēc COVID-19 pandēmijas izraisītās epidemioloģiskās situācijas uzlabošanās valstī. Pirmie 15 veikali Latvijā tika atvērti 2021. gada 7. oktobrī.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 Yahoo! — Lidl & Schwarz Stiftung & Co. KG uzņēmuma profils

Vācijas uzņēmumi
Veikalu tīkli Latvijā
Bādene-Virtemberga
Franciskāņi

Franciskāņi ir apzīmējums vairākiem vēsturiski saistītiem Romas Katoļu baznīcas mūku ordeņiem, kurus esot 1209. gadā dibinājis Asīzes Francisks.  Franciskāņu ordeņos parasti ieskaita  Mazāko brāļu ordeni, Svētās Klāras ordeni (Nabaga Klāras ordeni), Mazāko brāļu kapucīnu ordeni un citus.

Raksturojums 
Pirmās regulas aizliedza īpašumus un lika franciskāņu mūkiem ubagot un sludināt, kā arī pieticībā "līdzināties Jēzum Kristum".  Visos laikos bijuši strīdi par regulas piemērošanu un ievērošanu, kā arī par ordeņu vienotību.

Tieši franciskāņi esot piedzīvojuši stigmas un mistiskas vīzijas, kā arī bijuši ievērojami sholastiķi, kā piemēram Dunss Skots, Bonaventura un Rodžers Bēkons. Bieži piesaukti arī Svētais Antonijs no Padujas, Viljams Okams, Fransuā Rablē, Pijs no Petralčinas un Maksimiliāns Kolbe.

Skaits
2011. gadā esot 20,000 Svētās Klāres mūķenes 75 valstīs.
2013. gadā ziņots par franciskāņu skaitu sekojoši:
 Mazāko brāļu ordenis: 2,212 kopienas, 14,123 piederīgie, 9,735 priesteri.
 Ordo Fratrum Minorum Conventualium 667 kopienas, 4,289 piederīgie, 2,921 priesteri.
 Mazāko brāļu kapucīnu ordenis: 1,633 kopienas, 10,786 piederīgie, 7,057 priesteri.
 Tertius Ordo Regularis (T.O.R.): 176 kopienas, 870 piederīgie, 576 priesteri.

Atsauces

Ārējās saites

 Kapucīni Latvijā  
 Order of Friars Minor
 Order of Friars Minor Capuchin 
 Order of Saint Clare 
 Secular Franciscan Order 
 Third Order Regular of St. Francis of Penance

Mūki
Aklā zona

"Aklā zona" () ir amerikāņu krimināldrāmas žanra televīzijas seriāls, pārraidīts NBC televīzijas kanālā piecas sezonas (2015—2020). Seriāla autors ir Mārtins Gero. Galvenajās lomās filmējušies Salivans Stepltons un Džeimija Aleksandra.

Seriālā stāstīts par kādu sievieti, kurai ar speciālu medikamentu palīdzību ir izdzēsta atmiņa. Viņu atrod ietītu segā pilnīgi kailu Ņujorkas Taimskvērā. Sievietes ķermenis ir pārklāts ar dažādiem tetovējumiem, starp kuriem dīvainā kārtā ir arī Federālā izmeklēšanas biroja (FIB) īpašā aģenta Kurta Vellera vārds. Sievietes identitāti nespēj noteikt ne FIB laboratorijas speciālisti, ne Kurts. Toties FIB aģenti secina, ka ikviens tetovējums ir atslēga uz noziegumiem, kuri tiem jāatklāj.

Ārējās saites 

ASV televīzijas seriāli
Drustu iela (Rīga)

Drustu iela ir iela Rīgā, Zemgales priekšpilsētā, Bieriņu apkaimē (Mārupē). Drustu iela sākas krustojumā ar Mežotnes ielu un beidzas pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu krustojumā ar Upesgrīvas ielu. Kopējais ielas garums ir 1400 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām ar asfalta segumu.

Drustu ielā ir gandrīz tikai savrupmāju apbūve. Iela nosaukta Drustu — ciema Raunas novadā — vārdā.

Ielu savienojumi 
Drustu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Mežotnes iela (T veida krustojums)
 Lutriņu iela
 Brūkleņu iela
 Dauguļu iela
 Upesgrīvas iela (T veida krustojums)

Skatīt arī 
 Bieriņi

Atsauces 

Ielas Bieriņos
Zemgales priekšpilsēta
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Eiropas valstu pēc minimālās algas uzskaitījums

Aprēķini balstās uz pieņēmumu par 40 stundu darba nedēļu un 52 nedēļām gadā, izņemot Franciju (35 stundas), Sanmarīno (37.5 stundas), Beļģiju (38 stundas), Apvienoto Karalisti (38.1 stundas), Īriju (39 stundas), Monako (39 stundas), un Vāciju (39.1 stundas).
Lielākā daļa minimālo algu ir balstītas uz mēneša ienākumiem, bet ir arī valstis, kur minimālā alga ir balstīta uz stundas vai nedēļas likmēm.

Eiropas valstis par minimālo algu (bruto)

Zilā kartiņā norādītās valstis ir noteikušas minimālo algu - no €1000 vai vairāk, oranža no €500 līdz, €1000 eiro, sarkanā krāsā - zem €500. Valstī, kas uz kartes atzīmētas violetas, nav minimālās algas.

Eiropas valstis par minimālo algu (neto)

Zilā kartiņā norādītās valstis ir noteikušas minimālo algu - no €1000 vai vairāk, oranža no €500 līdz, €1000 eiro, sarkanā krāsā - zem €500. Valstī, kas uz kartes atzīmētas violetas, nav minimālās algas.

Minimālās algas valstī (Eiropas valstīs)

Atsauces 

Darbs
Ekonomika
Eiropa
Ikšķiles pilsētas priekšsēdētāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Ikšķiles pilsētas priekšsēdētāji jeb Ikšķiles mēri kopš 1992. gada 17. decembra, kad tika piešķirtas pilsētas tiesības Pēc 2004. gada pašvaldības reformas Ikšķiles pilsētas priekšsēdētāja amatu pilda Ikšķiles novada priekšsēdētājs.

Uzskaitījums

Skatīt arī 
 Ikšķiles novada pašvaldības vadītāju uzskaitījums

Ārējās saites 
 Ikšķile

Atsauces 

Priekšsēdētāji
Ikšķile
Devīns Bukers

Devīns Armani Bukers (; dzimis  Grandrapidsā, Mičiganas štatā, ASV) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv NBA klubu Fīniksas "Suns".

D. Bukera tēvs Melvins Bukers arī ir bijis basketbolists, spēlējis vairākās NBA komandās.

Karjera 
Pēc vienas sezonas prestižajā Kentuki Universitātes komandā Wildcats D. Bukers pieteicās NBA draftam un 2015. gada NBA draftā Fīniksas "Suns" viņu izraudzījās ar kopējo 13. numuru.

Jau pirmajā sezonā D. Bukers ieņēma svarīgu vietu komandā, dodamies sākumsastāvā 51 spēlē no 76, kurās piedalījās. Savas karjeras otrajā sezonā viņš devās pamatsastāvā visās 78 spēlēs, spēlējot vidēji 35 minūtes un gūstot vidēji 22,1 punktu spēlē.  D. Bukers guva 70 punktus zaudētā spēlē (120—130) pret Bostonas "Celtics". Viņš kļuva par jaunāko spēlētāju līgas vēsturē, kas iemetis vairāk nekā 60 punktus spēlē, tāpat arī par pirmo "Suns" spēlētāju, kas izcēlies ar šādu rezultativitāti.

2020. gadā D. Bukers pirmo reizi tika izraudzīts piedalīties NBA Visu Zvaigžņu spēlē, atkārtojot to pašu 2021. gadā. 2021. gadā D. Bukers ar Fīniksas "Suns" pirmo reizi sasniedza NBA izslēgšanas spēles.

Statistika

NBA

Regulārā sezona 

|-
| style="text-align:left;"| 
| style="text-align;left;"| "Suns"
| 76 || 51 || 27,7 || 42,3 || 34,3 || 84,0 || 2,5 || 2,6 || 0,6 || 0,3 || 13,8
|-
| style="text-align:left;"| 
| style="text-align:left;"| "Suns"
| 78 || 78 || 35,0 || 42,3 || 36,3 || 83,2 || 3,2 || 3,4 || 0,9 || 0,3 || 22,1
|-
| style="text-align:left;"| 
| style="text-align:left;"| "Suns"
| 54 || 54 || 34,5 || 43,2 || 38,3 || 87,8 || 4,5 || 4,7 || 0,9 || 0,3 || 24,9
|-
| style="text-align:left;"| 
| style="text-align:left;"| "Suns"
| 64 || 64 || 35,0 || 46,7 || 32,6 || 86,6 || 4,1 || 6,8 || 0,9 || 0,2 || 26,6
|-
| style="text-align:left;"| 
| style="text-align:left;"| "Suns"
| 70 || 70 || 35,9 || 48,9 || 35,4 || 91,9 || 4,2 || 6,5 || 0,7 || 0,3 || 26,6
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"| Karjera
| 342 || 317 || 33,5 || 44,8 || 35,4 || 87,1 || 3,6 || 4,7 || 0,8 || 0,3 || 22,5
|- class="sortbottom"
| style="text-align:center;" colspan="2"| Visu zvaigžņu spēle
| 1 || 0 || 19,0 || 37,5 || 0 || — || 4 || 0 || 0 || 1 || 6
|}

Atsauces

Ārējās saites 

1996. gadā dzimušie
ASV basketbolisti
Uzbrūkošie aizsargi
Fīniksas "Suns" spēlētāji
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Vitālijs Davidovs

Vitālijs Davidovs (; dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā kļuvis par trīskārtēju olimpisko čempionu, kā arī deviņkārtēju Pasaules čempionu. 1967. gadā atzīts par labāko čempionāta aizsragu. Karjeras laikā aizvadījis 16 sezonas PSRS čempionāta komandā Maskavas "Dinamo", ilgāku laiku pildot arī komandas kapteiņa funkcijas. Pēc karjeras beigām strādājis kā treneris.

Spēlētāja karjera 
Hokejista karjeru Davidovs sāka 1957.—58. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Maskavas "Dinamo". "Dinamo" sastāvā septiņas reizes izcīnījis PSRS čempionāta sudraba medaļas, bet vēl četras reizes ieguvis bronzu. Kopumā karjeras laikā PSRS čempionātā aizvadījis 519 spēles, tajās gūstot 37 vārtus. No 1968. gada līdz karjeras noslēgšanai 1973. gadā Davidovs bija "Dinamo" kapteinis.

Trenera karjera 
1972.—73. gada sezonā, spēlējot "Dinamo" rindās, Davidovs bija komandas spēlējošais trenera palīgs. Pēc karjeras beigšanas, no 1973. līdz 1979. gadam Davidovs turpināja strādāt kā "Dinamo" trenera palīgs. Pēc tam divas sezonas bija komandas galvenais treneris. No 1977. līdz 1979. gadam bija PSRS U-20 izlases galvenais treneris. Astoņdesmitajos gados trenējis Ungārijas un Vācijas komandas, tostarp 1983. gadā būdams Ungārijas hokeja izlases galvenais treneris.

Ārējās saites 

1939. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Krievijas hokeja treneri
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Maskavas "Dinamo" treneri
Ungārijas hokeja izlases treneri
Hokejisti 1964. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1968. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie treneri
IIHF slavas zālē uzņemtie
PSRS hokejisti
Dženna Kolmena

Dženna Kolmena (, pilns vārds Dženna Luiza Kolmena (); dzimusi 1986. gada 27. aprīlī, Blekpūlā, Lankašīrā, Anglijā, Lielbritānijā) — angļu aktrise, zināma ar Klāras Osvaldas lomu britu zinātniskās fantastikas teleseriālā  "Doctor Whо", kā arī ar karalienes Viktorijas lomu biogrāfiskā TV seriālā "Viktorija". Līdz 2013. gada jūnijam viņa izmantoja savu pilno vārdu — Dženna Luiza Kolmena. Pirmoreiz viņas jaunais skatuves vārds parādījās seriāla "Doctor Who" 50. gadu jubilejai veltītās sērijas titros.

Biogrāfija 
Dženna Kolmena (zināma arī kā Dženna Luiza Kolmena) dzimusi 1986. gada 27. aprīlī Blekpūlā, Lankašīrā. Skolas gados bija teicamniece un klases vecākā. Pēc skolas beigšanas nākamā aktrise devās uz Londonu, kur iesniedza dokumentus uzreiz vairākās augstākajās teātra mācību iestādēs, tomēr viņai neizdevās iestāties nevienā no tām.

Karjera 
Džennas pirmā loma, kas atnesa viņai atpazīstamību Lielbritānijā, bija Jasmine Thomas ziepju operā Emmerdale, kur viņa tēloja no 2005. līdz 2009. gadam. Par šo lomu viņa tika nominēta British Soap Awards kategorijā "Labākā debija" un 2006. gadā Nacionālajai televīzijas balvai kategorijā "Vispopulārākais jaunpienācējs" (The Most Popular Newcomer). 2009. gadā British Soap Awards iekļāva viņu nominācijās "Labākā aktrise", "Visseksuālākā aktrise" (The Sexiest Female) un "Labākais tēlojums dramatiskā seriālā" (The Best Dramatic Performance), bet TV Choice Awards — nominācijā "Labākā aktrise".

2009. gadā viņa pievienojās BBC seriālam Waterloo Road, 23 gadu vecumā notēlojot vidusskolnieci Lindseju Džeimsu (Lindsay James). 2010. gadā BBC iekļāva Džennu Kolmenu Džona Breina (John Braine) romāna Room at the Top teleadaptācijā, kur viņa tēloja Sūzanu Braunu (Susan Brown), taču šis seriāls sākotnēji tika pārtraukts autortiesību problēmu dēļ un atsākās tikai 2012. gada rudenī.

2011. gadā notika Džennas debija uz lielajiem ekrāniem. Viņa parādījās divās filmās — Konijas (Connie) lomā filmā "Kapteinis Amerika: Pirmais atriebējs" un Enijas Dezmondas (Annie Desmond) lomā četru sēriju garajā seriālā Titanic.

2012. gada 21. martā preses konferencē Stīvens Mofats, britu zinātniskās fantastikas seriāla "Doctor Who" producents paziņoja, ka Džennai Kolmenai piešķirta vienpadsmitā Doktora jaunās ceļabiedres Klāras Osvaldas loma.

Viņa stājās Karenas Gillanas (Karen Gillan) un Artura Darvila (Arthur Darvil) vietā, kuri atstāja seriālu septītās sezonas piektajā sērijā. Pirmā sērija ar Džennu šajā lomā bija 2012. gada Ziemassvētku sērija, taču pirmoreiz seriālā viņa jau bija parādījusies septītās sezonas pirmajā sērijā.

Dženna turpināja Klāras lomu arī astotajā sezonā, kad vienpadsmito Doktoru, kuru tēloja Mets Smits, nomainīja Pīters Kapaldi. 2014. gada beigās kļuva zināms, ka Kolmena seriālā paliks arī visu devīto sezonu.

2015. gada 18. septembrī seriāla "Doctor Who" oficiālajā vietnē tika publicēts, ka seriāla devītā sezona būs pēdējā, kurā Dženna Kolmena tēlos Doktora ceļabiedri Klāru Osvaldu. Viņas nākamā nozīmīgā loma bija karaliene Viktorija (jaunībā) kanāla ITV veidotajā vēsturiskajā TV seriālā "Viktorija".

Atsauces

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
Lankašīrā dzimušie
Angļu kinoaktieri
Texas (grupa)

Texas ir 90. gadu beigās plašu popularitāti Lielbritānijā un citviet Eiropā iemantojusi skotu rokgrupa, kuru 1986. gadā Glāzgovā izveidoja bijušais grupas Altered Images ģitārists Džons Makelhons un vokāliste Šarlīna Spiteri. 

Grupas pirmā uzstāšanās notika 1988. gada martā Skotijā Dandī universitātē, bet pirmais singls I Don't Want a Lover iznāca 1989. gada janvārī, sasniedzot 8. vietu Apvienotās Karalistes hitparādē.

"Ziedu laikos” divi Texas studijas albumi - White on Blonde un The Hush - sasniedza britu pārdotāko albumu saraksta pirmo vietu, populārākās dziesmas - tādas kā Say What You Want, Insane un Summer Sun - tika pastāvīgi atskaņotas radio, bet videoklipi raidīti MTV.

Texas izdevusi desmit studijas albumus, trīs labāko dziesmu izlases, kā arī vienu ar grupas muzicēšanu radio BBC studijās.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Southside (1989)

 Mothers Heaven (1991)

 Ricks Road (1993)

 White on Blonde (1996)

 The Hush (1999)

 Careful What You Wish For (2003)

 Red Book (2005)

 The Conversation (2013)

 Jump On Board (2017)
Hi (2021)

Izlases 
 The Greatest Hits (2000) 
 I Don't Want a Lover: The Collection (2004)

 The BBC Sessions (2007)

 Texas 25 (2015)
Skotijas rokgrupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Nikola Anistone

Ešlija Nikola Millere (; dzimusi  Sandjego), pazīstama ar skatuves vārdu Nikola Anistone (), ir amerikāņu pornoaktrise. Viņas ģimenes izcelsme saistīta ar vācu un grieķu imigrantiem.

Darbojas pornoindustrijā kopš 2010. gada, pirms tam strādāja itāļu restorānā. Piedalījusies vairāk nekā 200 pornofilmās, filmējas joprojām.

Viņa bija Penthouse 2012. gada augusta Pet of the Month un 2013. gada Pet of the Year.

Atsauces

Ārējās saites 

 IAFD profils 
 AFDB profils 

1987. gadā dzimušie
Sandjego dzimušie
ASV pornozvaigznes
Kubeseles pilskalns

Kubeseles pilskalns (, ) bija līvu pilskalns un ciems Gaujas labajā krastā jeb Kaupo zemē, tagadējā Krimuldas pagasta teritorijā pie Runtiņupītes gravas. Pilskalnu uzskata par Indriķa hronikā minēto Gaujas lībiešu valdnieka Kaupo pils vietu, iespējams, ka arī tā nosaukums cēlies no Kaupo vārda. 

Ģeoloģiski Kubeseles pilskalns ir Ledus laikmetā Gaujas senlejas malā izveidojies morēnu paugurs.

Vēsture 
Indriķa hronikas vēstījumā par 1206. gada notikumiem minēts, ka katoļu priesteris Alebrands kristīja Gaujas līvus Turaidā un uzcēla Kubeseles baznīcu (, tagad - Krimuldas baznīca), kas atradās pie Kubeseles pilskalna Kaupo pārvaldītajā novadā. Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma Kaupo daļu (pars Cauponis) ieguva  bīskaps Alberts. 
1225. gadā Kubeseles baznīcā Romas pāvesta legāts Modenas Viļums līviem noturēja misi un sludināja pestīšanas vārdu.
Pēc bīskapa Alberta nāves 1231. gadā šo zemi ieguva Rīgas domkapituls. 14. gadsimtā Kubeseles draudzes novads ar Krimuldas pili atradās Rīgas domkapitula tiešā valdījumā, Kubeseles baznīckungs (plebanus de Cubezele) bija viens no domkapitula pastāvīgajiem locekļiem.

1775. gadā agrākajā Kubeseles pilskalnā izveidojās Krimuldas mācītājmuiža. Pilskalna izrakumos atrastas liecības no agrā un vēlā dzelzs laikmeta.

Nosaukums 
Uzskata, ka pilskalna un ciema nosaukuma pirmā daļa saistāma ar Kaupo vārdu (viņš Atskaņu hronikā saukts par Kope), bet izskaņa -sele līvu valodā nozīmē ciemu. Pieņēmumam, ka Kubesele bija Kaupo dzimtais ciems, par labu liecina tas, ka pēc nāves Kaupo apglabāja Kubeseles baznīcā (Indriķa hronika XXI, 4), kuras tuvumā izveidojās Ķizbeles muiža (Kipsal).

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Latvijas-pilskalni.lv
 Krimuldas novada pašvaldība 
 Vietas.lv

Pilskalni Vidzemē
Latvijas vēsture
Lībieši
Krimuldas pagasts
Sāra Kolaka

Sāra Kolaka (; dzimusi  Ludbregā, Horvātijā) ir horvātu vieglatlēte, startē šķēpa mešanas sacensībās. 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnījusi zelta medaļu, uzstādot jaunu Horvātijas nacionālo rekordu - 66,18 m.

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Varaždinas župānijā dzimušie
Horvātijas vieglatlētes
Šķēpa metēji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Petešons

Petešons () ir zviedru cilmes uzvārds, kam citās ģermāņu valodās sastopami līdzīgi uzvārdi ar tādu pašu cilmi — Pītersons (), Petersens (, ) un Petešens (). Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Eliass Petešons (Elias Pettersson; 1998) — zviedru hokejists;
 Frēdriks Petešons (Fredrik Pettersson; 1987) — zviedru hokejists;
 Markuss Petešons (Marcus Pettersson; 1996) — zviedru hokejists;
 Sīmons Petešons (Simon Pettersson; 1994) — zviedru vieglatlēts.

Skatīt arī 
 Petersens
 Petersons

Zviedru uzvārdi
Sieksāte

Sieksāte (arī Kalnmuiža) ir ciems Kuldīgas novada Rudbāržu pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 7,8 km no pagasta centra Rudbāržiem (caur Kandeļiem), 9,4 km no Skrundas un 159,4 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļu P117 (Skrunda — Aizpute) un V1273 (Sieksāte–Laidi) krustojuma. Veidojusies ap vēsturisko Kalnamuižu (Gut Berghof).

Atsauces 

Kuldīgas novada ciemi
Ludvigs Nikolajs fon Hallarts

Ludvigs Nikolajs fon Hallarts (Ludwig Nikolaus von Hallart) (1659–1727) bija Pētera I armijas ģenerālis, muižnieks, Valmiermuižas nomnieks, hernhūtiešu kustības atbalstītājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1659. gadā Dānijai piederošajā Huzumā ģenerālmajora Heinriha Hallarda "Elliota" (1620–1681) un viņa sievas Kunigundes ģimenē. Dienēja Saksijas armijā, apguva militārā inženiera profesiju. 
Lielā Ziemeļu kara laikā piedalījās Saksijas  armijas karagājienā uz Baltijas provincēm, kur pārgāja Krievijas cara Pētera dienestā un ieguva ģenerāļa pakāpi. Pēc 1700. gada Narvas kaujas nokļuva zviedru gūstā. 1705. gadā viņu apmainīja pret krievu sagūstīto zviedru ģenerāli Arvīdu Hornu (Arwid Horn) un 1706. gadā nozīmēja par Saksijas sūtni Krievijā. Pēc karaļa Augusta Stiprā atteikšanās no Polijas-Lietuvas kopvalsts troņa viņš 1706. gadā atkal pārgāja Krievijas militārajā dienestā.
Viņš vadīja Polockas nocietinājumu būvi, 1708. gadā komandēja 3. divīziju Poltavas kaujā, apbalvots ar Sv. Andreja ordeni. Pēc Krievijas armijas iebrukuma Baltijas provincēs viņš 1710. gada 18. jūnijā apprecējās ar Beļavas muižas, Ungurmuižas un Kūduma muižas īpašnieci Magdalēnu Elizabeti Leijonu (Leyon), kuras vīrs bija kritis kaujā pie Ļesnas 1708. gadā un abi dēli mira Lielā mēra epidēmijā.

1711. gadā viņš piedalījās krievu—turku karā, pēc tam dāņu, sakšu un krievu uzbrukumā zviedru kontrolē esošajām Baltijas jūras ostām Vismārai un Štrālzundei. Pēc militārajām neveiksmēm tika atstādināts no karaspēka vadības un atgriezās pie sievas Vidzemē. 
1716. gadā viņš devās uz Saksiju, kur bija Saksijas cietokšņu ģenerālinstruktors. Drēzdenē viņš iepazinās ar piētisma idejām un jauno grāfu Ludvigu Nikolaju fon Cincendorfu, kas 1722. gadā savos zemes īpašumos Saksijā izveidoja pirmo Hernhūtes brāļu draudzi.

1721. gadā kopā ar piētistu sludinātāju Albertu Antonu Fīrortu (Vierorth) uzturējās Pēterburgas galmā, tad komandēja Krievijas armiju austrumu Ukrainā. 1723. gadā Menšikova intrigu dēļ viņš tika atcelts no komandēšanas un devās uz Pēterburgu.
1725. gadā Krievijas ķeizariene Katrīna I ģenerāli Hallartu apbalvoja ar Aleksandra Ņevska ordeni un piešķīra mūža rentē Valmiermuižu, Mūrmuižu, Burtnieku un Zvārtes muižas, tajā pašā gadā Valmiermuižā tika iekārtota zemnieku bērnu skola. 

Miris 1727. gada 27. maijā Valmiermuižā. Viņa sieva Magdalēna Elizabete fon Hallarte kļuva par muižu mantinieci un viņa darba turpinātāju.

Atsauces 

Krievijas virsnieki
Vācbaltieši