joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Latvijas Olimpiskā komiteja

Latvijas Olimpiskā komiteja (LOK) ir bezpeļņas par sportu atbildīgā organizācija Latvijā. Komitejas sastāvā ir olimpisko sporta veidu federāciju pārstāvji un ievēlēti individuālie locekļi. LOK galvenā pārvaldes institūcija ir Ģenerālā asambleja. Olimpiskā komiteja saņem valsts finansējumu, ar ko nodrošina dažādu sporta veidu attīstību un sportistu treniņus un dalību sacensībās.

Vēsture 
LOK tika dibināta  Rīgā.  saņemtais SOK paziņojums par Latvijas uzņemšanu SOK saimē bija apliecinājums atļaut Latvijas sportistiem startēt Olimpiskajās spēlēs. 1940. gadā LOK darbību pārtrauca Latvijas okupācija un iekļaušana PSRS sastāvā.  tika izplatīts aicinājums atjaunot LOK darbību, ko parakstīja 25 sabiedrībā pazīstami cilvēki, tai skaitā Jānis Ķipurs un Dainis Kūla.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas LOK tika atjaunota  un Starptautiskajā Olimpiskajā komitejā uzņemta  kopā ar Lietuvas un Igaunijas nacionālajām Olimpiskajām komitejām. Pirmais LOK prezidents pēc tās atjaunošanas bija Vilnis Baltiņš. 1989. gadā tika reģistrēta himna un emblēma.

Pašreizējais organizācijas prezidents ir Žoržs Tikmers, ģenerālsekretārs — Kārlis Lejnieks. LOK galvenais uzdevums, kas tika izvirzīts organizācijas dibināšanas brīdī, ir nodrošināt Latvijas sportistu startus Olimpiskajās spēlēs.

LOK vadītāji 

Priekšsēdētāji
 Jānis Dikmanis (1922—1933)
 Roberts Plūme (1933—1934)
 Marģers Skujenieks (1934—1938)
 Alfreds Jēkabs Bērziņš (1938—1940)
Prezidenti
 Vilnis Baltiņš (1988—2004)
 Aldons Vrubļevskis (2004—2020)
 Žoržs Tikmers (2020—pašlaik)

Skatīt arī 
 Latvija Olimpiskajās spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Olimpiskās komitejas mājaslapa
 Olimpiskās kustības profils 
 LOK vēsture
Latvijas Sporta vēsture. LIF, 1994. 330 lpp.

Sports Latvijā
Latvijas sporta organizācijas
Latvija olimpiskajās spēlēs
Nacionālās Olimpiskās komitejas
Divplaušzivjveidīgās

Divplaušzivjveidīgās (Lepidosirenoidei) ir ragzobzivjveidīgo kārtas (Ceratodontiformes) apakškārta. Šīs apakškārtas pārstāvjus raksturo pāra plaušas un grīstveida pāra spuras. Turklāt šo zivju kāpuriem aiz žaunu vāka katrā pusē ir četras ārējās plūksnainās žaunas.

Morfoloģija 
Ķermenis ir garš, stipri izstiepts. Zvīņas ir sīkas, cikloīdas un atrodas dziļi ādā. Segkaulu ir maz. Smadzeņu kapsula sastāv no skrimšļa ar nelieliem pārkaulojumiem. Sekundāro žokļu nav. Zobu plātnītes ir ar asu griezējvirsmu. Žaunu vāku kauli ievērojami reducējušies. Pāra spuras ir garas, taustekļveidīgas; to skeletu veido tikai posmota centrālā ass.

Plaušas ir pāra un tās ir vāji šūnainas. Žaunas ir nepilnīgas. Arteriālā konusa vārstules ir līdzīgas kā abiniekiem. Olnīcas ir noslēgtas un olvadi ir izteikti atdalīti. Attīstība notiek ar metamorfozi. Pirms kloākas ir viens paritoneālais atvērums.

Ekoloģija 
Divplaušveidīgas zivis dzīvo saldūdeņos, kuri vasarās izžūst. Šajā gadalaikā zivis ierokas dūņās, kas ap to ķermeni izveido īpatnēju kokonu, un iemieg. Zivju vājā elpošana notiek vienīgi ar plaušām, kurās gaiss nokļūst pa īpašu kokona atveri iepretim mutei. Iesākoties lietainam laikam, kokons izšķīst un no tā izpeld atmodusies zivs. Divplaušu zivis izplatītas dažādās pasaules daļās: protopteri dzīvo ekvatoriālās Āfrikas saldūdeņos, lepidosireni – Dienvidamerikas Amazones baseinā.

Sistemātika 
Divplaušzivjveidīgo apakškārta (Lepidosirenoidei)
Lepidosirenu dzimta (Lepidosirenidae) 
 ģints: Lepidosireni (Lepidosiren) 
 suga: Dienvidamerikas lepidosirens (Lepidosiren paradoxa) 
 Protopteru dzimta (Protopteridae) 
 ģints: Protopteri (Protopterus) 
 suga: Āfrikas protopters (Protopterus annectans) 
 suga: Marmora protopters (Protopterus aethiopicus) 
 suga: Mazais protopters (Protopterus amphibius) 
 suga: Tumšais protopters (Protopterus dolloi)

Atsauces 

Ripidistveidīgās
Skota kalni

Skota kalni () ir dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā ~90 km garumā izstiepta un līdz 50 km plata kalnu grēda Antarktīdā, Enderbiju Zemes ziemeļrietumos. Grēda izvietojusies dienvidos no Amundsena līča un austrumos no Keisija līča un Sakellari pussalas. Gar grēdas ziemeļu galu okeānā noplūst Bīvera glečers, dienvidrietumos paceļas Regeta kalni. Skota kalnu augstākā virsotne ir 1722 m augstais Simpsona kalns grēdas dienvidu galā.

Grēdu 1930. gadā 13. janvārī atklāja BANZARE ekspedīcija Daglasa Mosona vadībā un nosauca par godu Robertam Skotam.

Atsauces 

Antarktīdas grēdas
Kalnu grēdas
Enderbiju Zeme
Babilona

Babilona (), galvenokārt reliģiskos tekstos Bābele (, , Bābil), tulkojumā "Dieva vārti" bija viens no nozīmīgākajiem politiskās, ekonomiskās un kultūras centriem Senajā Divupē. Babilonas drupas atrodas Eifratas upes krastā aptuveni 85 kilometrus uz dienvidiem no mūsdienu Irākas galvaspilsētas Bagdādes, uz ziemeļiem no Hillas pilsētas un ir UNESCO Pasaules mantojuma objekts.

Babilona ir uzcelta Mezopotāmijas līdzenuma vidusdaļā, kur Eifratas un Tigras upes atrodas netālu viena no otras. Tā atradās svarīgu tirdzniecības ceļu krustpunktā. Babilonas dibināšanas gadi nav zināmi, pirmās atradumi datējami ar 28.-24. gadsimtu pr.Kr., bet pirmoreiz rakstos tā pieminēta Akadas valsts laikā 24. - 22. gadsimtā pr.Kr., kad tā bija ne pārāk ietekmīga pilsētvalsts. Pilsētas galvenais dievs bija Marduks. No 2. gadu tūkstoša sākuma pr.Kr. līdz 1. gadu tūkstoša sākumam pr.Kr. bija Babilonijas galvaspilsēta, kas lielāko uzplaukumu piedzīvoja Hammurapi laikā 18. gadsimts pr.Kr.). Pēc tam Babilona bija Jaunbabilonijas galvaspilsēta, kuras ietekmīgākais valdnieks bija Nebukadnecars II.

539. gadā pr.Kr. pilsētu ieņēma Kīrs II un tā kļuva par vienu no Ahemenīdu impērijas galvaspilsētām. 4. gadsimtā pr.Kr. Babilona kļuva par Maķedonijas Aleksandra impērijas galvaspilsētu, kur šeit esot miris. Vēlāk pilsēta ietilpa Seleikīdu impērijā, Partā, Romas impērijā, pamazām zaudējot nozīmi, jo to izkonkurēja citi centri, tādas kā Ktēsifona.

Babilonā atradās viens no Septiņiem pasaules brīnumiem — Babilonas gaisa dārzi. Babilonai (Bābelei) ir simboliska un eshatoloģiska nozīme Vecās un Jaunās Derības tekstos. Vecajā derībā saistīta ar tādiem simboliem kā Bābeles tornis, Bābeles gūsts, milzis uz māla kājām un citiem. Jaunās derības Jāņa atklāsmes grāmatā Bābele parādās kā lielākā pasaules pilsēta pirms apokalipses, Antikrista un pasaules grēku mājvieta.

Skatīt arī 
 Babilonas gaisa dārzi
 Bābeles gūsts
 Bābeles mauka
 Bābeles tornis

Ārējās saites 

 
Irākas arheoloģiskie pieminekļi
Senās pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Irākā
Dipterīdveidīgās

Dipterīdveidīgās (Dipteridiformes syn. Dipterida) ir izmirušu divējādelpojošo zivju kārta, kas vidusdevonā un augšdevonā apdzīvoja saldūdens baseinus. Paleozoja beigās tās izmira.

Morfoloģija 

Zivju ķermeni klāja kosmīdās zvīņas. Uz ķermeņa bija liela segkaulu dažādība; purna daļā tie bieži vien saplūst. Dažām sugām var izdalīt dentale, pakauša maxillare, praemaxillare. Vaigu apgabala segkauli ir labi attīstīti. Galvas apakšdaļā ir gulārās plātnes (gulare). Smadzeņu kapsula bija ar dažādas pakāpes pārkaulojumu. Jūtīgie kanāli ir ieauguši dziļi galvas kaulos vai ādā. Parasti ir novērojamas bedrīšu līnijas. Neurālie loki ir saauguši. Dažām sugām ir konstatēti mugurkaula skriemeļi. Anālajā peldspurā var būt koncentrēts endoskelets. Astes peldspura heterocerkāla vai dificerkāla.

Ekoloģija 

Dipterīdveidīgās zivis, domājams, dzīvoja ar ūdensaugiem bagātās ūdenstilpēs. Barojās ar mazkustīgiem dzīvniekiem un augiem. Paleozoja foramas, iespējams, jau elpoja ar plaušām, lai gan daļa sugu, ūdenim izsīkstot, atradās īpatnējā ziemas guļā. Izrakumos, perma nogulumos, ir atrasti dipterīdveidīgo zivju „kokoni”.

Sistemātika 

 kārta: † Dipterīdveidīgās (Dipteridiformes)
 apakškārta: † Dipteroidei
 dzimta: † Dipnorhynchidae
 dzimta: † Dipteridae (Dipterīdas)

 apakškārta: † Phaneropleuroidei
 dzimta: † Phaneropleuridae
 dzimta: † Scaumenaciidae
 dzimta: † Fleuraniidae
 dzimta: † Rhynchodipteridae

 apakškārta: † Uronemoidei
 dzimta: † Uronemidae
 dzimta: † Conchopomatidae

 apakškārta: † Ctenodoidei
 dzimta: † Ctenodontidae

(†) - izmirušu zivju grupa.

Atsauces 

Daivspurzivis
Kurdi

Kurdi (, Kurd) ir irāņu tauta, kura galvenokārt apdzīvo kalnaino un vēsturisko Kurdistānu, kas atrodas vairākās valstīs (Turcijas dienvidaustrumos, Irānas ziemeļrietumos, Irākas ziemeļos un Sīrijas ziemeļaustrumos). Nozīmīgas kurdu diasporas dzīvo arī citās valstīs, piemēram, Vācijā. Tiek lēsts, ka kopējais kurdu skaits ir no 35 līdz 40 miljoniem. No 11,4 līdz 14 miljoniem kurdu dzīvo Turcijā. Irānā dzīvo no 6,5 līdz 7 miljoniem kurdu, bet Irākā — no 6 līdz 6,5 miljoniem. Ceturtā lielākā valsts pēc kurdu skaita ir Sīrija. Tur dzīvo aptuveni 2 miljoni. Kurdi ir viena no lielākajām tautām, kurai nav savas pašnoteikšanās un neatkarīgas valsts. Kurdi ir etniski radniecīgi persiešiem un puštuniem.

Ģeogrāfija 

Kurdi vēsturiski un politiski ir viena no nozīmīgākajām tautām Tuvajos Austrumos. Tuvajos Austrumos pēc cilvēku skaita tā ir ceturtā lielākā etniskā grupa aiz arābiem, turkiem un persiešiem.

Cīņa par autonomiju 
Kurdu nacionālisms radās vairāku apstākļu un faktoru ietekmē, piemēram, Apvienotā Karaliste reģionā ieviesa privātīpašuma jēdzienu, Kurdistānas sadalīšana starp vairākām valstīm, Amerikas Savienoto Valstu un Padomju Savienības interešu ietekme Persijas līča reģionā. Šie un citi faktori veicināja nacionālisma kustības izveidi, it īpaši kurdu intelektuāļu vidū, kas dažādās pilsētās izveidoja kurdu klubus.

1897. gadā tika izdots pirmais kurdu laikraksts, kas ar pārtraukumiem tika izdots līdz 1902. gadam. Pēc Turcijas valsts apvērsuma 1908. gadā radās pirmās kurdu literārās un kultūras biedrības. 1908. gada rudenī tika izveidota pirmā kurdu kultūras biedrība “Kurdistānas atgūšana un attīstība” (Taali we Terakii Kurdistan). 1912. gadā oficiāli tika apstiprināta pirmā kurdu politiskā apvienība “Kurdu cerība” (Kivija Kurd). Pēc Pirmā pasaules kara, kad kurdi tika deportēti un slepkavoti, viņu politiskā aktivitāte apsīka. Pēc tam nāca jaunas politiskas organizācijas, it īpaši “Kurdistānas atgūšanas biedrība” (Kurdistan Taali Djemijeti), kas atsāka cīņu par neatkarību. Tika uzsākta kurdu rakstības standartizēšana un valodas modernizācijas kampaņa.

1920. gada Sevras līgums paredzēja Kurdistānai piešķirt autonomiju, bet tas netika ratificēts; 1923. gada Lozannas līgumā, kas aizstāja Sevras līgumu, nebija minēta ne Kurdistāna, ne arī kurdi. Tiek uzskatīts, ka tādējādi tika zaudēta kurdiem iespēja izveidot savu valsti.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Indoirāņu tautas
Tuvie Austrumi
Havjers Sotomajors

Havjers Sotomajors (; dzimis  Limonarā, Kubā) ir bijušais kubiešu vieglatlēts, startēja augstlēkšanas sacensībās. Viņam kopš 1993. gada pieder pasaules rekords augstlēkšanā (2,45 m) un 17 no visu laiku visaugstākajiem 24 lēcieniem, tāpēc viņš tiek uzskatīts par visu laiku izcilāko augstlēcēju vieglatlētikas vēsturē.

Piedalījās trijās Olimpiskās spēlēs (1992, 1996, 2000), 1992. gadā Barselonā izcīnīja zelta medaļu, bet 2000. gadā Sidnejā sudraba medaļu. Viņš bija kvalificējies arī 1984. un 1988. gada Olimpiskajām spēlēm, taču Kubas boikota dēļ tajās nepiedalījās. Pasaules čempionātos H. Sotomajors ir izcīnījis divas zelta un divas sudraba medaļas.

Ārējās saites 

1967. gadā dzimušie
Kubas vieglatlēti
Pasaules rekordisti vieglatlētikā
1992. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Dopinga lietas vieglatlētikā
Augstlēcēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Migels Indurains

Migels Angels Indurains Laraja (; dzimis  Navarrā, Spānijā) ir bijušais šosejas riteņbraucējs, kurš piecas reizes pēc kārtas uzvarējis prestižajā Tour de France velobraucienā (1991., 1992., 1993., 1994. un 1995. gadā). Viņš ir vienīgais riteņbraucējs, kurš Francijas tūrē triumfējis piecas reizes pēc kārtas.

Indurains par profesionāli kļuva 1985. gadā, jau pirmajā sezonā piedaloties Tour de France. Šajās sacensībās viņš piedalījās arī nākamajos 11 gados pēc kārtas. Viņš triumfējis arī 1992. un 1993. gada Giro d'Italia, kā arī pa reizei kļuvis par olimpisko un pasaules čempionu braucienā ar atsevišķu startu.

Spāņu riteņbraucējam bija neticamas fiziskās dotības, ne tikai salīdzinot ar parastu cilvēku, bet arī ar citiem sportistiem. Viņa ķermenis spēja cirkulēt septiņus litrus skābekļa minūtes laikā. Parastam cilvēkam šie rādītāji ir no trim līdz četriem litriem, bet sportistiem - no 5 līdz 6. Viņa plaušu tilpums bija astoņi litri, kamēr vidēji cilvēkam tie ir seši litri.

Atsauces 

1964. gadā dzimušie
Navarrā dzimušie
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Spānijas riteņbraucēji
Tour de France kopvērtējuma uzvarētāji
Tour de France posmu uzvarētāji
Tour de France prologa uzvarētāji
Giro d'Italia kopvērtējuma uzvarētāji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
1984. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki riteņbraukšanā
Īvandes pagasts

Īvandes pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Alsungas, Ēdoles, Padures, Kurmāles un Gudenieku pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Dūņupīte, Suņupīte, Sūnupīte.

Vēsture 
Mūsdienu Īvandes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Apuzes muiža (Gut Apussen, Apuze), Lielīvandes muiža (Gut Groß-Iwanden, Īvande), Mazīvandes muiža (Gut Klein-Iwanden, Mazīvande), Todaižu muiža (Gut Todaischen, Todaiži).

Līdz 1920. gada agrārajai reformai pagastā atradās Heikingu dzimtai piederošā Lielīvandes muiža ar Vecmuižas pusmuižu un Edzes (Īvandes) mācītājmuižu. Reformas gaitā tās sadalīja 71 vienībā 1246,1 ha kopplatībā, muižas kungu māju iznomāja vietējai lauksaimniecības biedrībai "Vārpa". Deksnes muižu sadalīja 17 vienībās 282 ha kopplatībā, Mazīvandes muižu un Apūzes muižu (pirms 1. pasaules kara piederēja pie Ventspils apriņķa Ēdoles pagasta) sadalīja 23 vienībās 413 ha kopplatībā, Todaižu muižu sadalīja 20 vienībās 354 ha kopplatībā.
1935. gadā Kuldīgas apriņķa Īvandes pagasta platība bija 78,1 km² un tajā dzīvoja 1201 iedzīvotājs. 1945. gadā pagastā izveidoja Īvandes un Kursas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona Īvandes ciemu 1954. gadā likvidēja un tā teritoriju pievienoja Kursas ciemam, kam tajā pat gadā pievienoja likvidēto Planīcas ciemu. 1960. gadā Kursas ciema padomju saimniecības «Vilgāle» teritoriju pievienoja Kurmāles ciemam. 1965. gadā Kursas ciemu pārdēvēja par Īvandes ciemu, kuru savukārt 1977. gadā likvidēja, teritoriju pievienojot Ēdoles ciemam. 1992. gada 1. jūlijā bijušo Īvandes ciema teritoriju izdalīja no Ēdoles pagasta, no jauna izveidojot Īvandes pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Īvande (pagasta centrs), Apuze, Mazīvande.

Ievērojamas personības 
 Mārtiņš Kalndruva (1916—1992) — rakstnieks

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Kurzeme
Kuldīgas novada pagasti
Jānis Liepiņš

Jānis Liepiņš var būt:

 Jānis Liepiņš — virsnieks, Latvijas armijas ģenerālis (1894—1942);
 Jānis Liepiņš — gleznotājs (1894—1964);
 Jānis Liepiņš — ārsts, rakstnieks, publicists (dzimis 1930);
 Jānis Liepiņš — diriģents (dzimis 1988).

Skatīt arī 
 Liepiņš
Džonsona kosmosa centrs

Lindona B. Džonsona kosmosa centrs (Lyndon B. Johnson Space Center, saīsinājumā JSC) ir ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas centrs pilotējamo kosmisko lidojumu treniņiem, pētījumiem un lidojuma vadībai. Tas atrodas Hjūstonā, Teksasas štatā. Centrs sastāv no 100 ēkām un aizņem 656 ha platību.

Centru ar sākotnējo nosaukumu Pilotējamo kosmosa kuģu centrs (Manned Spacecraft Center) uzbūvēja uz Raisa universitātes dāvinātas zemes un atklāja 1963. gadā. 1973. gada 19. februārī to pārdēvēja bijušā ASV prezidenta un Teksasā dzimušā Lindona Džonsona vārdā.

Džonsona kosmosa centrā ietilpst Lidojumu vadības centrs (Mission Control Center jeb MCC-H), kas atrodas 30. ēkā. To pirmoreiz izmantoja misijas Gemini 4 laikā 1965. gada jūnijā. No tās tika vadīti visi nākamie Gemini, Apollo, Skylab un Space Shuttle lidojumi. 1998. gadā atklāja 30. ēkas piebūvi, no kuras vada Starptautisko kosmosa staciju.

Centrā tiek veikti vairums NASA astronautu apmācību un treniņu. Sonija Kārtera treniņu centrā (Sonny Carter Training Facility) atrodas Neitrālas peldspējas laboratorija (Neutral Buoyancy Laboratory) ar lielu ūdens baseinu, kura astronauti trenējas simulētā bezsvara stavoklī, gatavojoties iziešanai atklātā kosmosā.

Džonsona kosmosa centrs vada arī Vaitsendas izmēģinājumu poligonu Ņūmeksikā, kurā notiek raķešdzinēju izmēģinājumi, kā arī ir Space Shuttle rezerves nolaišanās vieta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Lyndon B. Johnson Space Center 

Džonsona kosmosa centrs
Jeremija

Jeremija (יִרְמְיָה, Yirmĭyahu) jūdaismā un kristietībā ir pravietis, kura pravietojumi un dzīve aprakstīti Bībeles Jeremijas grāmatā. Viņš tiek uzskatīts arī par Raudu dziesmu autoru. Aktīvi darbojās no aptuveni 627. gada p.m.ē. līdz 587. gadam p.m.ē.

Dzimis netālu no Jeruzālemes. Sāka pravietot Jūdejas ķēniņa Josijas laikā. Senie izraēļi bija pievērsušies elkdievībai, un ķēniņš Josija aktīvi centās to izskaust, lai atjaunotu ticību vienam vienīgajam Dievam un Desmit baušļu ievērošanu. Jeremijas pravietojumu lielākā daļa saistās ar brīdinājumiem pārtraukt elkdievību, atgriezties pie Dieva, kurš ir dusmīgs un gatavo Jeruzālemes sagrāvi.

Jeremijas pravietojumus ietekmēja vēsturiskie notikumi, kurus viņš piedzīvoja. 606. gadā p.m.ē tika sagrauta Asīrijas impērija, kas jau iepriekš bija iekarojusi ziemeļos esošo Izraēlas karalisti, ķeniņš Josija tika nogalināts 605. gadā p.m.ē un visbeidzot, Babilonieši Nebukadnecara vadībā 586. g.p.m.ē sagrāva Jūdeju, nopostīja Jeruzālemi, izlaupīja Templi un lielu daļu iedzīvotāju izsūtīja Babilonijas trimdā.

Laikā, kad babilonieši bija aplenkuši Jeruzālemi, Jeremija tika arestēts kā nodevējs un gandrīz sodīts ar nāvi, jo viņš pravietoja pilsētas sagrāvi un aicināja tās aizstāvjus padoties un pieņemt sakāvi, jo tā ir Dieva sūtīta, tāpēc to nav iespējams novērst.

Atsauces

Ārējās saites 
 Jeremiah: Prophet of Judgment and of Hope 

Bībele
Vecā Derība
Jūdaisms
Kristietība
Ebreju vēsture
Izraēlas vēsture
7. gadsimtā p.m.ē. dzimušie
6. gadsimtā p.m.ē. mirušie
Vārmes pagasts

Vārmes pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos, Ventas labajā krastā. Robežojas ar sava novada Kabiles, Rumbas, Pelču, Snēpeles un Skrundas pagastiem, kā arī Saldus novada Zirņu, Jaunlutriņu un Šķēdes pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Daurātupe, Dūrupe, Karpene (lejtecē), Ķīse (augštecē, lejtecē), Mazupe, Palīce, Ūdrupe.

Ezers: Dziedru ezers.

Vēsture 
Mūsdienu Vārmes pagasta teritorijā vēsturiski atradās Dūres muiža (Gut Duhren, Dūras), Vārmes muiža (Gut Wormen, Vārme)

1935. gadā Kuldīgas apriņķa Vārmes pagasta platība bija 169 km² un tajā dzīvoja 2289 iedzīvotāji.1945. gadā pagastā izveidoja Vārmas un Imantas ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Kuldīgas rajona Imantas ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Vārmas ciemu. 1966. gadā Imantas ciemu pārdēvēja par Vārmes ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vārmes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Kuldīgas novadā

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Vārme (pagasta centrs), Dūras, Vecvārme, Zalkšciems.

Ievērojamas personības 
 Ansis Rudevics (1890—1974) — latviešu politiķis, Latvijas tautas labklājības ministrs (1926—1928)

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra 
Vārmes pamatskola

Atsauces 

Kurzeme
Kuldīgas novada pagasti
Pazudušā šķirsta meklējumos

"Pazudušā šķirsta meklējumos" () ir 1981. gada režisora Stīvena Spīlberga piedzīvojumu filma. Šī filma ir pirmā daļa no piedzīvojumu kino tetraloģijas par arheologu un piedzīvojumu meklētāju Indianu Džonsu.

Sižets 
Piedzīvojumu meklētājs Indiana Džonss ASV valdības uzdevumā dodas mistiskā Derības šķirsta meklējumos. Viņam līdzi dodas viņa senais draugs Salla un bijusī mīļākā Meriona Reivenvuda. Džonsam šķirsts ir jāatrod ātrāk par nacistiem un viņa oponentu, franču arheologu Renē Beloku.

Galvenajās lomās 
 Harisons Fords - Indiana Džonss
 Kārena Alena - Meriona Reivenvuda
 Pols Frīmans - Renē Beloks
 Ronalds Leisijs - Arnolds Tots
 Džons Rīss-Deiviss - Salla
 Volfs Kalers - pulkvedis Dītrihs
 Alfreds Molina - Satipo
 Entonijs Higins - Goblers

Filmas skaņu celiņš 
Oriģinālo muzikālo pavadījumu filmai "Pazudušā šķirsta meklējumos" komponēja komponists Džons Viljamss un tas, pateicoties leģendārajam "The Raiders March", kas kļuva par simbolu visam, kas saistīts ar Indianu Džonsu, kļuva par vienu no atpazīstamākajiem muzikālajiem pavadījumiem filmām. Iesākumā Viljamss komponēja divas dažādas "The Raiders March" versijas, no kurām Spīlbergs izvēlējās to, kura zināma pašreiz. Skaņu celiņā tika iekļautas arī citas zīmīgas kompozīcijas: izcilo un mistisko "Ark Theme", kompozīciju, kas saistīta ar Merionu, ka arī skaļo "Nazi March". Skaņu celiņš tika nominēts "Oskaram", bet piekāpās elektro-sintētiskajām Vangeļa kompozīcijām filmai "Uguns rati" ().

Interesanti fakti un kinokļūdas 
 Filmas darbība norisinās 1936. gadā. Nacisti un viņu algotņi izmanto ložmetējus MP-40 un pistoles Walther P38, tomēr šos ieročus Vērmahts sāka izmantot tikai pēc 1938. gada. Kā arī tad, kad Indiana draud iznīcināt šķirstu, viņš rokās tur granātmetēju, kas ļoti līdzinās RPG-7, ko PSRS sāka izmantot tikai 1961. gadā.
 Uz pārlidojumu kartēm redzamas tādas valstis kā Taizeme un Irāna, kaut arī līdz 1949. gadam Taizeme tika dēvēta par "Siāmu" un Irāna par "Persiju".
 "Dvēseļu akas" dekorācijās, ja ieskatās sienā aiz šķirsta, kas aprakstīta ar hieroglifiem, var pamanīt, ka starp "senajiem rakstiem" uzzīmēti divi roboti - C3PO un R2D2 no filmas "Zvaigžņu kari". Daudz mazāki to atveidojumi ir uz altāra, kas balsta šķirstu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā Indiana Džonsa mājaslapa 

1981. gada filmas
ASV filmas
Stīvena Spīlberga filmas
Meserata Defara

Meserata Defara (dzimusi  Adisabebā, Etiopijā) ir etiopiešu vieglatlēte, galvenokārt startē 3000 m un 5000 m distanču sacensībās.

Viņa ir izcīnījusi vairākas augstākā līmeņa medaļas, tai skaitā Olimpisko spēļu un Pasaules čempionāta zelta medaļas 5000 m distancē. Viņai piederēja pasaules rekords 5000 m no 2006. gada, līdz 2008. gadā to pārspēja Tiruneša Dibaba.

M. Defara ir piedalījusies trijās olimpiskajās spēlēs (, , ), 2004. gadā Atēnās un 2012. gadā Londonā viņa izcīnīja zeltu 5000 m. 2008. gadā Pekinā šajā pašā distancē viņa bija trešā finišā, bet pēc Turcijas sportistes Elvanas Abejlegeses diskvalifikācijas dopinga lietošanas dēļ saņēma sudraba medaļu. Līdzīgus panākumus ir guvusi Pasaules čempionātā: 2007. un 2013. gadā izcīnīja zeltu, 2005. gadā — sudrabu un 2009. un 2011. gadā — bronzu. Pasaules čempionātā telpās viņa ir četrkārtēja zelta medaļas ieguvēja, 2006. gada Āfrikas čempione 5000 m.

Viņai pašlaik pieder pasaules rekords 2 jūdžu skrējienā. Viņa bijusi arī pasaules rekordiste 5000 m (no 2006. līdz 2008. gadam) un 3000 m telpās.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Etiopijas vieglatlētes
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Pasaules rekordisti vieglatlētikā
Garo distanču skrējēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
1968. gada ziemas olimpiskās spēles

1968. gada ziemas olimpiskās spēles bija desmitās ziemas olimpiskās spēles. Tās no 1968. gada  līdz  notika Grenoblē, Francijā. Oficiāli spēles atklāja Francijas prezidents Šarls de Golls. Šīs bija pirmās olimpiskās spēles, kurās Starptautiskā Olimpiskā komiteja veica dopinga un dzimuma pārbaudes. 1968. gads bija pirmais olimpisko spēļu vēsturē, kad ar atsevišķām komandām startēja Austrumvācija un Rietumvācija.

Grenobles olimpiskajās spēlēs piedalījās 37 valstis, kuras pārstāvēja 1158 sportisti. Kopumā tika sadalīti 35 medaļu komplekti 6 sporta veidos.

Spēļu rīkošanas vietas izvēle 
Grenoble par 10. ziemas olimpisko spēļu mājvietu tika izvēlēta  61. Starptautiskās Olimpiskās komitejas sesijas laikā Insbrukā, Austrijā. Grenoble sacensībā par spēļu rīkošanu apsteidza Kalgari (Kanāda), Lahti (Somija), Saporo (Japāna), Leikpleisidu (ASV) un Oslo (Norvēģija).

Medaļu kopvērtējums

Latvija olimpiskajās spēlēs 
1968. gada ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi PSRS izlasē bija iekļauta arī Latvijas PSR sportiste — ātrslidotāja Lāsma Kauniste. Viņa startēja trijās distancēs, labākajā no tām - 1500 m iegūstot augsto 5. vietu. Viens no ASV hokeja izlases ārstiem šajā olimpiādē bija trimdas latvietis Visvaldis Nagobads.

Skatīt arī 
 1968. gada vasaras olimpiskās spēles
 Olimpiskās spēles
 Ziemas olimpiskās spēles
 Starptautiskās Olimpiskās komitejas valstu un teritoriju kodi
 Francijā notikušās olimpiskās spēles
 1900. gada vasaras olimpiskās spēles — Parīze
 1924. gada vasaras olimpiskās spēles — Parīze
 1924. gada ziemas olimpiskās spēles — Šamonī
 1968. gada ziemas olimpiskās spēles — Grenoble
 1992. gada ziemas olimpiskās spēles — Albērvila

Atsauces

Ārējās saites 

 SOK jumtalapa par Grenobles olimpiskajām spēlēm 
 Sports-Reference profils 
 Olimpisko spēļu programma 

1968. gada ziemas olimpiskās spēles
Izēra
Ripidistveidīgās

Ripidistveidīgās (Dipnotetrapodomorpha) ir viena no daivspurzivju virsklases (Sarcopterygii) klasēm, kas apvieno plaušzivis un četrkājaiņus. Šīs klases aizvēsturiskie pārstavji (plaušzivju un četrkājaiņu priekšteči) dzīvoja paleozoja ērā, sākot ar apakšdevonu un izmira apakšējā permā.

Morfoloģija 
Vislielākais ķermeņa augstums ir muguras vidusdaļā. Endokrānijs pārkaulojas pilnībā. Deguna dobumi var būt satuvināti un atdalīti ar plānu sieniņu, vai arī var būt atstumti ar starpdeguna apgabalu, kas ietver sevī dobumu. Etmoīda augslēju virsmas priekšpusē ir padziļinājums vai arī pāra bedrīte. Galvai no katras puses ir viena vai divas nāsis. Ir arī hoānas. Labi izteikts olfaktorais izaugums un crista suspendens. 

Augšžokļa loks pievienots pie endokrānija tieši vai arī ar hiomandibulare palīdzību (amfistīlija). Bazipterigoīdais izaugums ir labi attīstīts. Ir maxillaria un augslēju plātne. Suboperculum un ektopterigoīds ir labi attīstīti. Praeoperculum nav saaudzis ar citiem kauliem. Dentale ir garš; infradentālā sērija ir ar diviem speniale: angulare un supraangulare. Ir trīs zoboti koronoīdi. Zobi no ārpuses klāti ar gareniskām vadziņām, ar vienkāršiem vai sarežģītiem sieniņu locījumiem. Clavicula ar augšupejošu izaugumu. Ir interclavicula. Jūtīgie kanāli ir salīdzinoši šauri. Virsacu kanāls iet pa nasalia, frontale un dermosphenoticum. 

Var būt attīstīti mugurkaula skriemeļi. Aste bez vidējās papildus daivas. Spurām masīva, gaļīga pamatne, bieži to stari saīsināti. Zvīņas ieapaļas vai rombiskas. Zvīņās un segkaulos starp atsevišķām ādas zobiņu ģenerācijām ir kaula starpslānītis.

Aizvēsturisko pārstavju izplatība 
Jau apakšdevonā kārta ir pārstāvēta ar dažādām grupām, acīmredzot piemērotām dzīvei dažāda veida ūdenstilpēs. Plaušu attīstība ļāva tām dzīvot ūdenstilpēs ar nelabvēlīgu skābekļa režīmu (trūdvielām bagātās, pūstošās ūdenstilpēs), bet to izžūšanas gadījumos aizlīst uz citu ūdenstilpi. Līšanu atviegloja masīvās pāra spuras, kuras tika izmantotas arī rāpojot pa ūdenstilpes grunti. Domājams ka no šīs grupas attīstījās primitīvie abinieki. Akmeņogļu periodā ripidistveidīgo zivju skaits un daudzveidība krasi samazinājās, bet perma sākumā tās izmira. Visdrīzāk tās tika izkonkurētas gan no abinieku, gan no vairāk attīstītāku zivju grupu puses. 

Devona periodā ziedu laikos ripidistveidīgās zivis bija izplatītas visos kontinentos. Šī grupa bagātīgi pārstāvēta arī Latvijas devona nogulumos.

Sistemātika 
Ripidistveidīgo klase (Dipnotetrapodomorpha)
 Apakšklase: Plaušzivis (Dipnomorpha)
 Virskārta: Divējādelpojošās zivis (Ceratodontae)
 Kārta: Ragzobzivjveidīgās (Ceratodontiformes)
 Apakškārta: Divplaušzivjveidīgās (Lepidosirenoidei)
 Apakškārta: Vienplaušzivjveidīgās (Ceratodontoidei)
 Kārta: †Dipterīdveidīgo (Dipteridiformes)
 Apakšklase: Četrkājveidīgie (Tetrapodomorpha)

Atsauces 

 
Daivspurzivis
Nītaure

Nītaure ir ciems Cēsu novadā Nītaures pagastā, pagasta centrs. Ciems izvietojies Mergupes krastos autoceļu P3 un P32 krustojumā 41 km no novada centra Cēsīm un 80 km no Rīgas.

Nītaurē atrodas pagasta administrācija, vidusskola, bērnudārzs, mūzikas un mākslas skola, kultūras nams, bibliotēka, pasts.

Vēsture 

Līdz Livonijas krusta karu sākumam tagadējā Nītaures apkārtne atradās uz robežas starp līvu Satezeles un letgaļu Autines zemēm. Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma un 1212. gada Autines sacelšanās to savā pārvaldībā ieguva Zobenbrāļu ordenis, vēlāk Livonijas ordenis to iekļāva Siguldas komturijā (1231-1432). 
1277. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Nortekens uzcēla Nītaures pili (). 1498. gadā  pirmo reizi minēta Nītaures Sv. Katrīnas baznīca. Livonijas kara rezultātā Nītaure nonāca Livonijas Pārdaugavas hercogiste sastāvā, Poļu-zviedru kara laikā 1601. gadā Nītaures pili ieņēma zviedri, bet jau tajā pašā gadā Polijas-Lietuvas karaspēks pili atkaroja. 1624. gada revīzijā Nītaures pils ir raksturota kā veca un sabrukusi pils, kurai ir tikai viens apdzīvots ērbērģis. Ap 1630. gadu Mālpils draudzei bija kopīgs mācītājs ar Nītaures draudzi, jo vecā baznīca kara laikā bija nopostīta. Zviedru Vidzemes laikā 1669. gadā Nītaures muižas ķīlu īpašnieks Lamperts Jonsons uzcēla jaunu dievnamu.

Pēc Lielā Ziemeļu kara Nītaure nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1761. gada 15. aprīlī Krievijas ķeizariene Elīzabete par nopelniem Septiņgadu karā Nītaures muižu kopā ar Annas, Mārcienas un Mores muižām piešķīra senatoram un ģenerālgubernatoram grāfam Vilhelmam Fermoram (1702-1771), kas baznīcai dāvināja trīs zvanus. Divas nedēļas pēc sievas Elizabetes Dorotejas nāves viņš uz senās ordeņa pils pamatiem 1762. gadā lika pamatus jaunai mūra baznīcai, kuras celtniecībai daļēji izmantoti tās gruveši.

Apdzīvotā vieta pie Nītaures muižas  centra sāka veidoties 19. gadsimta otrajā pusē, kad muižas īpašnieks sāka izdalīt apbūves gabalus. 1897. gadā Nītaurē bija 560 iedzīvotāji, notika trīs gadatirgi. 
Pēc 1920. gada agrārās reformas Nītaures muižu atņēma tās pēdējam īpašniekam Vilhelmam Konstantīnam Stenbokam – Fermoram.   
1925. gadā Nītaurei tika piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. 1935. gadā ciemā bija 362 iedzīvotāji.

Cilvēki 
 Vilhelms fon Fermors (Wilhelm Graf von Fermor 1702–1771), Krievijas impērijas armijas ģenerālis Septiņgadu kara laikā 
 Andris Bērziņš (1944), Latvijas prezidents

Atsauces 

 
Cēsu novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Māris Mičerevskis

Māris Mičerevskis (dzimis 1982. gada 21. septembrī Rīgā) ir latviešu rakstnieks, publicists, vēsturnieks, uzņēmējs, politiķis. Rīgas domes deputāts, bijis 13. Saeimas deputāts. Šobrīd — bezpartijisks, iepriekš pārstāvējis partiju "Latvijas attīstībai" un apvienību "Attīstībai/Par!". Valdes loceklis Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrībā.

Biogrāfija 
2000. gadā M. Mičerevskis sācis studijas Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātē, vēstures studijās, iegūstot bakalaura grādu. Šobrīd studē Filoloģijas fakultātē maģistra studijās. No 2007. gada ir Vēstures izpētes un popularizēšanas biedrības biedrs un valdes loceklis. Publicējis vairākus rakstus par etnogrāfiju "Latvijas avīzē".

2008. gadā iznākusi pirmā grāmata bērniem "Septiņas dienas Miltiņu karaļvalstī".

Atveidojis Duļķa lomu 2018. gada filmā "Kriminālās ekselences fonds", pie kuras ticis, iegūdams lomu caur pūļa finansējuma kampaņu filmas uzņemšanai.

Politiskā darbība 
2016. gadā partijas "Latvijas attīstībai" kongresā ievēlēts par valdes locekli. Kandidējis 2017. gada Rīgas domes vēlēšanās no Latvijas Reģionu Apvienības un partijas "Latvijas attīstībai" apvienotā saraksta, ievēlēts domē. Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās 2018. gadā no apvienības "Attīstībai/Par!" saraksta, taču netika ievēlēts.

2020. gada ārkārtas Rīgas domes vēlēšanās, pārstāvot apvienības "Attīstībai/Par!" un "Progresīvo" sarakstu, M. Mičerevskis tika atkārtoti ievēlēts pašvaldībā. 2020. gada novembrī, vienlaikus ar paziņojumu, ka ir vīlies partijā un kompromitējošas informācijas izplatīšanu par partijas līderi un Vides aizsardzības un reģionālās attīstības ministru Juri Pūci, M. Mičerevskis izstājās no partijas "Latvijas attīstībai". 2021. gada sākumā viņam bija iespēja kļūt par 13. Saeimas deputātu Daniela Pavļuta vietā, kad viņš nolika mandātu, sākdams darbu Krišjāņa Kariņa valdībā, taču M. Mičerevskis no šīs iespējas atteicās, turpinot darbu Rīgad domē. Domē turpināja darboties frakcijā, kurā ievēlēts, kamēr pārējie "Latvijas attīstībai" pārstāvji to pameta, izveidojot savu frakciju.

2021. gada jūnijā, kad Saeimas deputāte Marija Golubeva kļuva par ministri Krišjāņa Kariņa valdībā, M. Mičerevskis izmantoja iespēju kļūt par 13. Saeimas deputātu uz laiku, kamēr viņa pilda ministra pienākumus. Viņam tika atteikta iespēja pievienoties "Attīstībai/Par!" Saeimas frakcijai, tādējādi darbojās kā neatkarīgais deputāts. Tā kā Saeimā ir ievēlēta arī Janīna Kursīte-Pakule — viņi ir kļuvuši par pirmo mātes un dēla pāri, kas vienlaicīgi darbojas kādā Saeimas sasaukumā. 2022. gada maijā M. Golubeva pēc demisijas zaudēja ministres amatu un atjaunoja Saeimas deputāta mandātu, savukārt M. Mičerevskis atgriezās darbā Rīgas domē.

2022. gada 14. Saeimas vēlēšanās M. Mičerevskis kandidēja no partijas "Progresīvie" saraksta, taču netika ievēlēts.

Ārējās saites 
 Par grāmatu "Septiņas dienas Miltiņu karaļvalstī"

Atsauces 

1982. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
"Latvijas attīstībai" politiķi
13. Saeimas deputāti
Rīgas domes deputāti (2017—2020)
Rīgas domes deputāti (2020—2025)
Latviešu rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Latvijas Universitātes absolventi

Latvijas vēsturnieki
Krievijas Impērijas ģerbonis

Krievijas Impērijas ģerbonis bija viens no Krievijas Impērijas simboliem.

Attīstības vēsture 
Krievijas Impērijas ģerbonis pakāpeniski attīstījās no Bizantijas impērijas divgalvainā zelta ērgļa, ko pirmo reizi 1472. gadā lietoja Maskavijas lielkņazs Ivans III. Pirmais Krievijas cars Ivans IV uz ērgļa krūtīm lika novietot Maskavijas ģerboni — Svēto Jurģi, kas ar šķēpu dur pūķim. 1625. gadā divgalvainajam ērglim tika pievienoti trīs kroņi, kas sākotnēji simbolizēja trīs iekarotās tatāru hanistes (caristes) — Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas.

Pēc impērijas nodibināšanas 1721. gadā Pēteris I lika ģerboni izmainīt — ērgļa krāsa no zeltainas tika nomainīta uz melnu. Pēc Polijas, Krimas (Taurīdas) un Somijas iekarošanas Nikolajs I lika pārvietot Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas ģerboņus uz viena ērgļa spārna, bet Polijas, Taurīdas un Somijas ģerboņus uz otra ērģļa spārna.

1882. gadā Aleksandrs III Romanovs apstiprināja pēdējās ģerboņa izmaiņas, kas palika līdz impērijas sabrukumam 1917. gadā.

Lielā ģerboņa apraksts 
Ģerboņa centrā uz vairoga ir senākais Maskavijas ģerbonis ar Svēto Jurģi, kas ar šķēpu dur pūķim, ko balsta divi erceņģeļi — Miķelis un Gabriēls. Virs viņiem ir uzraksts "Съ Нами Богъ" ("Dievs ir ar mums"). Apkārt centrālajai kompozīcijai atrodas 15 mazāki ģerboņi, kas simbolizē Krievijas Impērijai pakļautās valstis un zemes, kas minētas tradicionālajā Krievijas imperatora pilnajā titulā.

Uz lauru lapu vainaga, pretēji pulksteņa rādītāja kustības virzienam, sākot no kreisās augšējās malas ir sarindoti šādi pakļauto zemju ģerboņi -
 Kazaņas ar cara kronēšanas cepuri,
 Polijas, ar karaļa kroni,
 Taurijas, ar Monomaha (Bizantijas) kronēšanas cepuri
 apvienotais Kijevas, Vladimiras un Novgorodas zemju, ar Monomaha cepuri,
 Holšteinas-Gotorpas dinastijas ar kroni,
 Somijas ar kroni,
 apvienotais Gruzijas valstu, ar kroni,
 Sibīrijas, ar cara kronēšanas cepuri,
 Astrahaņas, ar cara kronēšanas cepuri.

Ģerboņa augšējā lokā atrodas vēl seši mazāki pakļauto zemju apvienotie ģerboņi — no kreisās puses:
 Ziemeļaustrumu reģiona zemju apvienotais ģerbonis — Permas, Vjatkas, Volgas Bulgārijas, Obdoras, Kondas, Jugras zemju;
 Bijušās Lietuvas dižkunigaitijas zemju apvienotais ģerbonis — Lietuvas, Belostokas, Žemaitijas, Polockas, Vitebskas, Mstislavas zemju;
 Lielkrievijas kņazistu (zemju) apvienotais ģerbonis — Pleskavas, Smoļenskas, Tveras, Ņižņijnovgorodas, Rjazaņas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas zemju;
 Dienvidrietumu kņazistu (zemju) apvienotais ģerbonis — Volīnijas, Podolijas un Čerņigovas zemju;
 Baltijas provinču apvienotais ģerbonis — Igaunijas, Vidzemes, Kurzemes un Zemgales, Karēlijas zemju;
 Turkestānas ģerbonis.

Bijušo valstu ģerboņi
Krievijas vēsture
Krievijas Impērija
Teodors Eihmans

Teodors Eihmans (, dzimis 1897. gadā Lielezeres pagastā Kurzemes guberņā, miris 1938. gadā Maskavas apgabalā (nošauts)) bija latviešu izcelsmes padomju čekists, represīvo organizāciju darbinieks. 1930. gadā viņš kļuva par pirmo GULAG priekšnieku, šo pienākumu gan pildīja tikai dažus mēnešus no  līdz 16. jūnijam.

Biogrāfija 
T. Eihmans dzimis 1897. gadā bijušajā Lielezeres pagastā Kurzemes guberņā (tagad Rubas pagasts). Studēja  Rīgas Politehniskajā institūtā, ko beidza 1916. gadā, kad Pirmā pasaules kara dēļ RPI bija evakuēts uz Krieviju).

Pirmā pasaules karā karoja latviešu strēlnieku divīzijā. Pēc ievainojuma 1917. gada pavasarī demobilizējās, strādāja rūpnīcā. 1917. gadā iestājās Krievijas sociāldemokrātiskajā strādnieku partijā. Kopš 1918. gada — Petrogradas čekas darbinieks.
Pilsoņu karā karoja Turkestānā, pēc tam bija Turkestānas čekas darbinieks, Gļeba Bokijas palīgs.

T. Eihmans bija viens no Staļina represiju organizētājiem 20. gadsimta 20. un 30. gados. 1923. gadā kļuva par pirmo Solovku īpašās nozīmes nometnes (SLON, Solovku salās) vadītāju, uz kuras pamata vēlāk tika sākta veidot GULAG sistēma. Pēc īslaicīgās GULAG vadīšanas T. Eihmans organizēja un vadīja ekspedīciju uz Vaigačas salu, kuras dalībnieki tāpat pārsvarā bija ieslodzītie. Ekspedīcija apguva polimetālu rūdu atradnes.

Tāpat kā daudzi PSRS represīvās sistēmas veidotāji, pats bija tās upuris — Lielā terora laikā apvainots sazvērestībā pret NKVD un nošauts .

Ārējās saites 
 Самый известный начальник СЛОНа 

Latviešu strēlnieki
Krievijas latvieši
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Pirmā pasaules kara dalībnieki
Padomju represijās nogalinātie
Rīgas Politehnikuma absolventi
Saldus novadā dzimušie
Čekisti
Stiglova (nozīmju atdalīšana)

Stiglova () var būt:
 Stiglova — apdzīvota vieta Viļakas novada Šķilbēnu pagastā.
 Stiglova — upe, Rikas pieteka.

Skatīt arī 
 Stiglovas grava
 Krīvu Stiglova
 Latvīšu Stiglova
Rietumaustrālija

Rietumaustrālija (, ) ir viens no Austrālijas sešiem štatiem. Rietumaustrālija ir lielākais Austrālijas štats pēc platības, un aizņem gandrīz vienu trešdaļu no visa Austrālijas kontinenta. Pēc iedzīvotāju skaita tas ir tikai ceturtais lielākais. Rietumaustrālijā 2019. gadā dzīvoja aptuveni 2,62 miljoni iedzīvotāju, no kuriem ap 75% dzīvo štata administratīvajā centrā Pērtā. Štats austrumos robežojas ar Dienvidaustrāliju un Ziemeļu teritoriju. Ziemeļos apskalo Timoras jūra, ziemeļrietumos un rietumos — Indijas okeāns, bet dienvidos Indijas okeāna daļa, kuru mēdz dēvēt arī par Dienvidu okeānu.

Vēsture 
Rietumaustrālijas dienvidrietumu daļā cilvēki ieradās pirms aptuveni 40 tūkstošiem gadu. Nepastāvīgā kontakta rezultātā ar Dienvidaustrumāzijas zvejniekiem aptuveni pirms 5000 gadiem kontinentā ieviesās dingo, citādi šeit dzīvojošie aborigēni bija no ārpuses netraucēti līdz ieradās eiropieši.

Iespējams, ka jau 16. gadsimtā Austrālijas krastus sasniedza portugāļu jūrnieki. Droši ir zināms, ka 1616. gadā cits nīderlandietis Dirks Hartogs izsēdās Austrālijas rietumkrastā Stīppointa apkārtnē. 1629. gada jūlijā Nīderlandes Austrumindijas kompānijas tirdzniecības kuģis "Batavia" nonāca Rietumaustrālijā, uz kura izcēlās asiņains dumpis un kuģis nogrima. Laika posmā no 1616. līdz 1644. gadam Nīderlandes jūrasbraucēji bija atklājuši lielu daļu no Rietumaustrālijas un Dienvidaustrālijas krastiem, taču atzina to par kolonizēšanai nepiemērotu. 

Tomēr nīderlandieši neredzot iespējas tirgoties un veikt kolonizāciju šajā zemē, zaudēja interesi par Rietumaustrāliju. 1688. un 1699. gadā arī angļu jūrasbraucējs Viljams Dampīrs (William Dampier) neredzēja šajā zemē potenciālu. 1770. gadā Britu impērija anektēja Jaundienvidvelsu, bet interese no eiropiešiem par Rietumaustrāliju joprojām nebija. 1772. gadā par šo teritoriju interesi izrādīja franči. Tikai 1826. gadā Rietumaustrālijā ieradās angļi. 1829. gadā tika izveidota Svanas upes kolonija (Swan River colony), bet 1832. gadā kolonija oficiāli tika pārdēvēta par Rietumaustrāliju.

Iedzīvotāji 
2019. gadā Rietumaustrālijā dzīvoja 2,62 miljoni iedzīvotāju. Aptuveni divas trešdaļas no tiem dzīvo štata administratīvajā centrā Pērtā un tās apkārtnē.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Austrālijas administratīvais iedalījums
Nikolā Anelka

Nikolā Sebastjēns Anelka (; dzimis  Versaļā, Francijā) ir bijušais franču futbolists, spēlē uzbrucēja un pussarga pozīcijās. Ir bijis Francijas futbola izlases dalībnieks. Savu profesionāļa karjeru uzsāka 1995. gadā Paris Saint-Germain kluba sastāvā.

Francijas futbola izlasi pārstāvēja no 1998. līdz 2010. gadam. Piedalījies 2000. gada Eiropas čempionātā (uzvara), 2008. gada Eiropas čempionātā un 2010. gada FIFA Pasaules kausa finālturnīrā.

Klubu statistika 

|-
|1995—96||rowspan="2"|Paris Saint-Germain||rowspan="2"|Division 1||2||0||0||0||0||0||0||0||2||0
|-
|1996—97||8||1||0||0||1||0||1||0||10||1

|-
|1996—97||rowspan="3"|Arsenal||rowspan="3"|Premier League||4||0||0||0||0||0||0||0||4||0
|-
|1997—98||26||6||9||3||3||0||2||0||40||9
|-
|1998—99||35||17||5||0||0||0||5||1||45||18

|-
|1999-00||Real Madrid||La Liga||19||2||0||0||-||-||9||2||28||4

|-
|2000—01||rowspan="2"|Paris Saint-Germain||rowspan="2"|Division 1||27||8||0||0||1||0||9||5||37||13
|-
|2001—02||12||2||0||0||0||0||7||3||19||5

|-
|2001—02||Liverpool||Premier League||20||4||2||1||0||0||0||0||22||5
|-
|2002—03||rowspan="3"|Manchester City||rowspan="3"|Premier League||38||14||1||0||2||0||0||0||41||14
|-
|2003—04||32||16||4||4||2||0||5||4||43||25
|-
|2004—05||19||7||0||0||0||0||0||0||19||7

|-
|2004—05||rowspan="3"|Fenerbahçe||rowspan="3"|Super League||14||4||2||0||colspan="2"|-||2||0||18||4
|-
|2005—06||25||10||6||2||colspan="2"|-||6||0||37||12
|-
|2006—07||0||0||0||0||colspan="2"|-||2||0||2||0

|-
|2006—07||rowspan="2"|Bolton Wanderers||rowspan="2"|Premier League||35||11||3||0||1||1||0||0||39||12
|-
|2007—08||18||10||0||0||0||0||4||1||22||11
|-
|2007—08||rowspan="4"|Chelsea||rowspan="4"|Premier League||14||1||3||1||2||0||5||0||24||2
|-
|2008—09|||37||19||5||4||0||0||12||2||54||25
|-
|2009—10|||33||11||3||1||0||0||7||3||43||15
|-
|2010—11|||2||2||0||0||0||0||0||0||2||2
49||11||0||0||2||0||17||8||68||21
247||115||30||14||10||1||25||6||322||136
19||2||0||0||colspan="2"|-||9||2||28||4
39||14||8||2||colspan="2"|-||10||0||57||16
354||142||37||15||12||1||63||16||469||177
|}

Francijas izlases statistika

Sasniegumi 
Arsenal

 Anglijas Premjerlīga: 1997–98
 FA kauss: 1997–98
 FA Charity Shield:1998

Real Madrid

 UEFA Čempionu līga: 1999–2000

Paris Saint-Germain

 UEFA Intertoto kauss: 2001

Fenerbahçe

 Turcijas Superlīga: 2004–05

Chelsea

 Anglijas Premjerlīga: 2009–10
 FA kauss: 2008–09, 2009–10
 FA Community Shield: 2009

Juventus

 Itālijas Serie A: 2012–13

Francija

 Eiropas čempionāts futbolā: 2000
 FIFA Konfederāciju kauss: 2001

Individuālie sasniegumi

 Anglijas Premjerlīgas labākais vārtu guvējs: 2008–09

Atsauces

Ārējās saites 

 Francijas futbola federācijas profils 
 FootballDatabase profils 

1979. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
2000. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
Arsenal FC spēlētāji
Madrides "Real" spēlētāji
Liverpool FC spēlētāji
Manchester City F.C. spēlētāji
Stambulas "Fenerbahçe" spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
West Bromwich Albion F.C. spēlētāji
Musulmaņi
Swans

Swans ir 1982. gadā izveidota, ietekmīga amerikāņu eksperimentālā roka grupa. Grupa izveidojās no agrīnas 1980. gadu No Wave skatuves. Tās galvenais dalībnieks ir dziedātājs, multiinstrumentālists un dziesmu autors Maikls Gira. Grupas skaņdarbu raksturīgākās iezīmes ir biežs vokālā burdona lietojums un netipiskas instrumentācijas. No 1997. gada līdz 2010. gadam grupa bija pārtraukusi darbību.

Biogrāfija 
Sākotnēji Swans piederēja No Wave skatuvei. Grupas mūzika bija lēna un ļoti smaga. Tā koncertos tika spēlēta ļoti skaļi, radot brutālas sekas. Nereti vairākiem skatītājiem kļuva slikti, tika izsaukta policija un pasākumi pārtraukti. Swans agrīnais skanējums visautentiskāk dzirdams koncertalbumā Public Castration Is A Good idea.

Šis mūzikas stils mainījās, kad tika izdoti grupas pirmie albumi Greed un Holy Money. Mūzikas temps kļuva ātrāks, biežāk tika lietotas bungu mašīnas un sempli. Grupai pievienojās dziedātāja Jarboe, kas dziesmas padarīja daudzveidīgākas. Grupa kritiķu atzītākos albumus izlaida 1990. gadu sākumā, un tie ir ievērojami ar žanriski un stilistiski ļoti daudzpusīgu skanējumu.

Swans darbību pārtrauca 1997. gadā. Grupas līderis Gira uzsāka solokarjeru, vēlāk izveidoja grupu The Angels of Light, kas turpināja Swans pēdējo albumu tematiku.

2010. gadā Gira atjaunoja Swans darbību un izlaida jaunu albumu My Father Will Guide Me Up a Rope to the Sky. Tam sekoja trīs vairāk kā divu stundu gari dubultalbumi — The Seer, To Be Kind, The Glowing Man  —, kas iekļuva vairākos pēdējo gadu labāko albumu sarakstos.

Diskogrāfija

Atsauces 

1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV eksperimentālās mūzikas grupas
ASV industriālās mūzikas grupas
ASV postpanka grupas
ASV ārtroka grupas
ASV trokšņu roka grupas
Žists Fontēns

Žists Fontēns (; dzimis  Marakešā, Franču Marokā) ir bijušais marokāņu (tēvs) un spāņu (māte) izcelsmes Francijas futbolists.

2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Viņam pieder rekords ar visvairāk gūtajiem vārtiem vienā Pasaules kausa finālturnīrā, to viņš uzstādīja, 1958. gada turnīrā gūstot 13 vārtus, vienā spēlē gūstot četrus, vienā trīs, bet vēl divās pa diviem vārtiem. Viņš ir arī ceturtajā vietā pēc gūtajiem vārtiem visos turnīros kopā. Viņu pārspējis ir tikai Ronaldu (15 vārti 4 turnīros), Gerds Millers (14 vārti divos turnīros) un Miroslavs Kloze (14 vārti trijos turnīros). Lai arī Francija neiegiva 1958. gada Pasaules kausu, Fontēns kļuva par otro spēlētāju aiz Alsidesa Hihias, kurš guvis vārtus visās Pasaules kausa finālturnīra spēlēs.

Karjeras statistika 

|-
|1950-51||rowspan="3"|Casablanca||||||||||||||||||||
|-
|1951-52||||||||||||||||||||||
|-
|1952-53||||||||||||||||||||||

|-
|1953-54||rowspan="3"|Nice||rowspan="3"|Division 1||24||17||||||||||||||||
|-
|1954-55||28||20||||||||||||||||
|-
|1955-56||17||7||||||||||||||||
|-
|1956-57||rowspan="6"|Stade Reims||rowspan="6"|Division 1||31||30||||||||||||||||
|-
|1957-58||26||34||||||||||||||||
|-
|1958-59||32||24||||||||||7||10||||
|-
|1959-60||28||28||||||||||||||||
|-
|1960-61||7||4||||||||||||||||
|-
|1961-62||7||2||||||||||||||||
||||||||||||||||||
200||165||||||||||||||||
||||||||||||||||||
|}

|-
|1953||1||3
|-
|1954||0||0
|-
|1955||0||0
|-
|1956||1||0
|-
|1957||1||0
|-
|1958||12||18
|-
|1959||4||7
|-
|1960||2||2
|-
!Kopā||21||30
|}

Atsauces

Ārējās saites 

 UEFA.com - Francijas Zelta spēlētājs
 Profils Francijas Futbola federācijas vietnē 
 Statistika lequipe.fr

1933. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
1958. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Francijas futbola treneri
Francijas futbola izlases treneri
FIFA 100
OGC Nice spēlētāji
Stade de Reims spēlētāji
Fontēns

Fontēns () ir franču izcelsmes uzvārds.

Cilvēki ar šādu uzvārdu:
 Emīls Žans Fontēns (Émile Jean-Fontaine) — franču burātājs;
 Žists Fontēns (Just Fontaine; 1933) — franču futbolists;
 Žozefs Fontēns (Joseph Fontaine) — franču paukotājs.

Franču uzvārdi