joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Anderss Celsijs

Anderss Celsijs (Anders Celsius; dzimis , miris ) bija zviedru fiziķis un astronoms.

Celsijs ieteica simts grādu temperatūras skalu, kurā par nulli pieņēma ūdens viršanas temperatūru, bet par simts grādiem - ledus kušanas temperatūru. 1745. gadā Kārlis Linnejs to apgrieza, izveidojot mūsdienu Celsija temperatūras skalu.

Biogrāfija 
Celsijs dzimis , Upsālā, Zviedrijā. Celsija tēvs — Nils, kā arī abi vectēvi Magnuss Celsijs un Anderss Spouls bija profesori. Zinātnieki bijuši arī daudzi citi Celsija radinieki.

No 1730. līdz 1744. gadam viņš bija astronomijas profesors Upsālas Universitātē, bet laikā no 1732. līdz 1735. gadam ceļoja, apmeklēdams ievērojamas universitātes Vācijā, Itālijā un Francijā.

Celsijs mira no tuberkolozes 42 gadu vecumā  Upsalā.

Celsija vārdā nosaukta temperatūras skala, kā arī Mēness krāteris.

Zinātniskais darbs 
1733. gadā Nirnbergā Celsijs publicēja aprakstus par 316 ziemeļblāzmas novērojumiem, ko veicis viņš pats un citi laikā no 1716. līdz 1732. gadam. Viņš novēroja sakarību starp kompasa adatas novirzi un ziemeļblāzmas intensitāti un izdarīja secinājumus, ka šī parādība saistīta ar magnētismu.

1736. gadā viņš piedalījās Francijas zinātņu akadēmijas organizētajā un Pjera Lui de Mopertju vadītajā ekspedīcijā uz Lapzemi ar mērķi izmērīt meridiāna loka garumu. Līdzīga ekspedīcija tika organizēta arī uz ekvatoru tagadējās Ekvadoras teritorijā. Rezultātu salīdzinājums apstiprināja Ņūtona pieņēmumu, ka Zemes forma ir no poliem saplacināts elipsoīds.

1741. gadā Celsijs nodibināja Upsālas astronomisko observatoriju.

1742. gadā Celsijs piedāvāja Zviedrijas karaliskajai zinātņu akadēmijai 100 grādu temperatūras skalu, kurā ledus kušanas temperatūra ir 100 grādi, bet ūdens vārīšanās temperatūra 0 grādi.

Celsijs pirmais veica un publicēja eksperimentus, kas saistīti ar starptautiskas temperatūras skalas definēšanu. Viņš eksperimentāli noteica, ka kušanas temperatūra nav atkarīga no atmosfēras spiediena, kā arī ļoti precīzi noteica viršanas temperatūras atkarību no spiediena. Vēlāk Celsijs publicēja likumu, kā noteikt viršanas temperatūru, ja spiediens atšķiras no noteikta standarta spiediena.

Celsijs precīzi izmērījis vairāk kā 300 zvaigžņu spožumu.

Skatīt arī 
 Daniels Gabriels Fārenheits

Atsauces

Ārējās saites 

Upsālas lēnē dzimušie
Zviedru astronomi
Zviedru fiziķi
Endokrīnā sistēma

Endokrīnā sistēma ir iekšējās sekrēcijas sistēma. Šiem organisma dziedzeriem nav izvadkanāla, izstrādātos produktus tie ievada tieši asinīs.

Iekšējās sekrēcijas dziedzeri:
 Epifīze
 Hipofīze
 Vairogdziedzeris
 Aizkrūts dziedzeris
 Virsnieres
 Aizkuņģa dziedzeris
 Dzimumdziedzeri
Hormoni

Hormoni ir bioloģiski aktīvās vielas, ko izstrādā iekšējās sekrēcijas dziedzeri un arī audi citos orgānos.

Hormoni ar asinīm nokļūst visos orgānos un piedalās šūnu specifisko funkciju regulācijā, tādējādi ietekmējot organisma augšanu, fizisko un psiholoģisko attīstību, dzimumsistēmas stāvokli, vielmaiņu un citus procesus. Pubertātes sākumā starpsmadzenes ar hormonu starpniecību iedarbojas uz smadzeņu piedēkli jeb hipofīzi un tā sāk pastiprināti izdalīt hormonus. Tie ierosina dzimumhormonu veidošanos dzimumdziedzeros - sēkliniekos un olnīcās.

Hormoni ir viens no ķīmisko signālu veidiem. Tie izplatās organisma šķidrajā vidē un regulē tā darbību, piesaistoties pie noteiktu šūnu receptoriem, aizsākot ķīmisko reakciju virkni. Taču informācijas pārraide ar hormonu starpniecību notiek lēnāk nekā pārraide pa nervu šūnām.

Ar hormonu starpniecību notiek sazināšanās starp orgāniem un audiem fizioloģisko procesu regulēšanai un uzvedības aktivitātēm, tādām kā gremošana, vielmaiņa, elpošana, miegs, ekskrēcija, stress, augšana un attīstība, kustība, vairošanās, garastāvoklis u.c.,

Atsauces

Ārējās saites 
 Hormoni| Medicīnas termins 

Bioķīmija
Endokrinoloģija
Mati Vanhanens

Mati Taneli Vanhanens (Matti Taneli Vanhanen; dzimis 1955. gada 4. novembrī) ir Somijas politiķis. No 2003. līdz 2010. gadam viņš bija Somijas premjerministrs, kā arī Somijas Centra partijas priekšsēdētājs. Viņš ir bijis aizsardzības ministrs (2003. gadā), finanšu ministrs (2020 — 2021). Kopš 2021. gada 1. februāra Vanhanens ir Eduskuntas (parlamenta) priekšsēdētājs.

Mati Vanhanens piedzima Jiveskilē universitātes profesora ģimenē. 1989. gadā viņš ieguva maģistra grādu sociālajās zinībās. Līdz ievēlēšanai Eduskuntā (parlamentā) 1991. gadā Vanhanens strādāja par žurnālistu. Parlamentā viņš nodarbojās ar ekoloģijas jautājumiem, piemēram bija pret jaunu atomelektrostaciju celtniecību, kaut arī pats bija enerģētikas uzņēmuma Fortum valdē. Viņš darbojās Konvencijā par Eiropas nākotni, kur kritizēja tās priekšsēdētāju Valerī Žiskāru d'Estēnu par autoritārisma iezīmēm. Vanhanens pats sevi raksturoja kā eiroskeptiķi. 

No 2003. līdz 2010. gadam Mati Vanhanens bija Somijas premjerministrs.
Viņa valdības laikā tika samazināta ienākuma nodokļa maksimālā likme no 35,5 % līdz 32,5 %.

2006. gadā Vanhanens kandidēja uz Somijas prezidenta amatu, bet netika ievēlēts.

Mati Vanhanens dzīvo Klaukalā.

Atsauces

Ārējās saites 

|-

|-

|-

|-

|-

|-

1955. gadā dzimušie
Somijas premjerministri
Vidussomijā dzimušie
Panteisms

Panteisms (no  ( 'pan' ) = 'viss' un θεός ( 'theos' ) = 'Dievs') — reliģiski filozofiska mācība, kas Dievu identificē ar dabu un kas dabu, pasauli uzskata par Dieva iemiesojumu.

Reliģiskās ticības, tradīcijas un kustības
Džuzepe Garibaldi

Džuzepe Garibaldi (; dzimis ; miris ) bija Itālijas militārais un politiskais līderis. Itālijas nacionālais varonis.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1807. gadā Nicā jūrnieka Domenika Garibaldi un viņa sievas Rozas ģimenē. Jaunībā viņš strādāja uz kuģa par matrozi, bet vēlāk kļuva par kuģa kapteini. 1833. gada aprīlī Taganrogas ostā iestājās slepenajā biedrībā "Jaunā Itālija", kuras mērķis bija Itālijas apvienošana. 1833. gada novembrī Ženēvā tikās ar Džuzepi Madzīni, vēlāk iestājoties karbonāru biedrībā. 1834. gada februārī piedalījās Madzīni organizētajā sacelšanās Pjemontā, aizmuguriski tika notiesāts uz nāvi, tomēr aizmuka uz Marseļu Francijā.

Vēlāk viņš devās uz Dienvidameriku. Piedalījās nemiernieku pusē Farrapusas karā Brazīlijā. Šajā karā viņš satika savu sievu Anitu, kura kļuva par viņa cīņubiedri. 1841. gadā pāris pārcēlās uz Montevideo un apprecējās. Kolorado partijas pusē, vadot itāļu leģionārus, piedalījās Urugvajas pilsoņu karā. Leģenda vēsta, ka šeit Garibaldi kaujinieki pirmoreiz ietērpās sarkanos kreklos, kas bija paredzēti kādai lopkautuvei. Kļuvis slavens kā drosmīgs un pārgalvīgs cīnītājs, Džuzepe Garibaldi 1848. gadā kopā ar grupu itāliešu atgriezās Itālijā.

Nākamajā gadā viņš palīdzēja aizstāvēt Romas republikāņus pret pāvesta atbalstītājiem - franču spēkiem. Pēc sakāves atkal bija spiests doties trimdā. Viņš pabija ASV, Ķīnā, Peru, Filipīnās.

1854. gadā viņš atgriezās Itālijā. Nodibināja un vadīja Pjemontas Alpu mednieku (Cacciatori delle Alpi) karaspēka daļas Otrā Itālijas neatkarības kara laikā. Nikni uzbruka Kavūram par viņa dzimtās Nicas atdošanu Francijai.

1860. gadā notika iespējams visslavenākā Garibaldi militārā akcija. Vadot t.s. Tūkstoša ekspedīciju, Garibaldi no 11. maija, kad izcēlās Sicīlijā, līdz oktobrim ieņēma Abu Sicīliju karalisti, un pievienoja to Pjemontai.

1862. gadā Garibaldi no Dženovas devās uz Palermo, kur, sapulcinot brīvprātīgos, devās ieņemt pāvesta varā esošo Romu. Pret viņu šoreiz uzstājās itāļu karaspēks, un 1862. gada 29. augustā Aspromontes kaujā Kalabrijā Garibaldi tika sakauts, ievainots un krita gūstā. Vēlāk viņš tika atbrīvots. 1866. gadā Garibaldi atkal komandēja Alpu medniekus pret austriešiem Trešā Itālijas neatkarības kara laikā. 1867. gadā atkal neveiksmīgi devās cīņā pret Pāvesta valsti un atkal tika ievainots, arestēts un pēc kāda laika atbrīvots.

Pēdējos dzīves gadus Garibaldi pavadīja Kaprēras salā pie Sardīnijas, kur arī miris un apglabāts.

Piemiņa 

Garibaldi vārdā nosauktas vairāk nekā 5400 ielas un laukumi dažādās Itālijas pilsētās un ciemos.

Ārējās saites 
 

1807. gadā dzimušie
1885. gadā mirušie
Itālijas vēsture
Tepenīcas ezers

Tepenīcas ezers (latgaliešu: Tepeneicas azars) ir caurteces ezers 6,2 km no Viļakas pilsētas Susāju pagastā. Tam ir trīs salas ar kopējo platību 0,8 ha. Ezeram cauri tek Vjadas upe. Makrofīti: niedres, ūdensrozes, lēpes, glīvenes, meldri, grīšļi, kosas. Zvejas tiesības pieder valstij.

Atsauces 

Balvu novada ezeri
Susāju pagasts
Tepenīca
Viļakas novada ezeri
Rīgas Sporta pils

Rīgas Sporta pils bija sporta halle, kas atradās Rīgā, Latvijā. Ēkas pamatfunkcija bija hokeja halle ar mākslīgā ledus arēnu, bet ēku kompleksā ietilpa arī sporta zāle, fiziskās sagatavošanās un trenažieru zāle, kā arī vairākas palīgtelpas (pirts, duša, ārstnieciskie un masāžas kabineti). Arēnas hokeja halles ietilpība bija 4500 skatītāju vietas, tomēr, ņemot vērā stāvvietas un papildvietas, maksimālā arēnas ietilpība bija 5500 vietas.

Rīgas Sporta pils tika celta no 1968. līdz 1970. gadam, tās arhitekti bija Oļģerts Krauklis, Biruta Burčika, Ārija Išhanova, Liliāna Kraukle un Maija Rita Skalberga. Ēku nodeva ekspluatācijā 1970. gada 15. aprīlī un tā kļuva par nozīmīgu hokeja attīstības pamatu, jo tajā PSRS hokeja čempionātā spēles aizvadīja Rīgas Dinamo komanda. Līdz pat 2006. gadam, kad Pasaules hokeja čempionāta sarīkošanai tika uzbūvēta Arēna Rīga, Sporta pils bija svarīgākais hokeja centrs valstī. Rīgas Sporta pilī notika gan Latvijas hokeja izlases pārbaudes spēles un starptautiski turnīri, gan lielākā daļa nacionālā hokeja čempionāta spēļu.

Tāpat vienā no lielākajām sporta celtnēm Latvijā tika spēlēts basketbols, teniss un daiļslidošana, kā arī aizvadīti dažādi kultūras pasākumi. Sākot ar deviņdesmitajiem gadiem, Rīgas Sporta pils gaiteņos tika uzsākta dažādu preču mazumtirdzniecība. 1992. gada 3. novembrī Rīgas Sporta pils ieguva Nacionālās sporta bāzes statusu, tās apsaimniekošanai tika izveidota akciju sabiedrība, kuras priekšgalā ilgus gadus atradās leģendārais hokejists Helmuts Balderis.

2007.gadā Rīgas Sporta pili no Andra Šķēles meitām piederoša uzņēmuma nopirka Urmasam Sorumā piederošās igauņu kompānijas meitasuzņēmums Latvijā SIA "Rotermann Group". Jaunie īpašnieki paziņoja, ka 2007. gada vasarā tiks uzsākti ēkas un tā apkārtnē esošā kvartāla rekonstrukcijas darbi, kuros plānots investēt 100 miljonus eiro. Pēc rekonstrukcijas Rīgas Sporta pils kvartālā bija paredzēta dzīvokļu, biroju un viesnīcu izbūve. 2007. gada 16. maijā halle tika slēgta un 2008. gadā to nojauca, lai tās vietā celtu biznesa zonu, taču projekts pēc 13 gadiem, 2021. gadā joprojām nav īstenots. 

2020. gada nogalē tika paziņots par ieceri bijušās ēkas vietā uz laiku ierīkot mazdārziņus un ziedu pļavas. Kopumā teritorijā paredzēts ierīkot 150 mazdārziņus, kā arī ziedu pļavas dažādām kultūras un izglītības aktivitātēm.

Atsauces

Ārējās saites 
 Nacionālās sporta bāzes - Rīgas Sporta pils
 Sabiedrība → Rīgas Sporta pils
 Lido vairs tikai atmiņās. Rīgas Sporta pilij - 45

Ledus halles Latvijā
Celtnes un būves Rīgā
Tepenīca

Tepenīca (arī Tepenica) ir ciems Balvu novada Susāju pagastā, Vjadas labajā krastā. Tepenīcas ciems bijis viens no lielākajiem ciemiem Viļakas apkārtnē, tajā kādreiz bija 53 saimniecības, vēstures avotos pirmoreiz minēts jau 18. gadsimtā. Rietumos no ciema atrodas Vjadas caurteces Tepenīcas ezers, apkārtnē — Mītrakolns (132,2 m), Kumeļa kalns un Tepenīcas valnis.

Ciemā darbojas privāts muzejs, kurā ir ar ciema un novada vēsturi saistīta senlietu ekspozīcija.

Atsauces
Vega

Vega, pazīstama arī kā Liras Alfa jeb Liras α (α Lyr), ir spožākā zvaigzne Liras zvaigznājā, kā arī piektā spožākā zvaigzne nakts debesīs un ceturtā spožākā — Ziemeļu puslodē. Vega ir relatīvi tuva zvaigzne, tā atrodas tikai 25,3 gaismas gadu (7,8 parseku) attālumā no Zemes. Vega kopā ar Arkturu un Sīriusu ir zvaigznes ar vislielāko starjaudu Saules apkārtnē.

Astronomi ir plaši pētījuši Vegu, vadoties pēc domas, ka tā ir "iespējams, nākamā nozīmīgākā zvaigzne debesīs pēc Saules". 12 000 gadus pirms mūsu ēras Vega atradās ziemeļos Polārzvaigznes vietā un ap 14 000. gadu mūsu ērā tā atkal atgriezīsies šajā pozīcijā. Vega ir pirmā zvaigzne, izņemot Sauli, kura tika nofotografēta, kā arī iegūtas tās spektra fotogrāfijas. Tā ir arī viena no pirmajām zvaigznēm, kurai tika aprēķināts attālums no Saules, izmantojot paralakses mērījumus. Vega ir bijusi pamatā, lai kalibrētu fotometrisko spožuma skalu, kā arī bija viena no zvaigznēm, kuru izmantoja, lai definētu UBV fotometriskās sistēmas vidējās vērtības.

Skatīt arī 
 Lira (zvaigznājs)

Atsauces un piezīmes 

Zvaigznes
Lira (zvaigznājs)
Pasaules lielākās salas

Šajā uzskaitījumā iekļautas pasaules lielākās salas, kuru platība ir vairāk kā 2500 km² un arī vairākas citas salas ar platību virs 500 km². Sarakstā tās sakārtotas dilstošā secībā. Salīdzinājumam tiek parādīti arī kontinenti.

Kontinenti 

Lai gan kontinetālās zemesmasas parasti netiek sauktas par salām, tomēr to pilnībā ieskauj ūdens (izņemot ģeoloģiski nenozīmīgo Suecas kanālu starp Eirāziju un Āfrika. Būtībā tās ir milzīgas salas un šī iemesla dēļ tās tiek parādītas. Šie skaitļu ir tikai aptuveni un tikai kontinentālā cietzeme. Daži zinātnieki uzskata, ka kontinentālā Austrālija ir sala, nevis kontinents.

Piezīmes:

 Austrālija ir vairāk nekā trīs reizes lielāka par Grenlandi, lielāko salu. Austrāliju dažkārt dēvē par "Salu kontinentu", un dažreiz piešķir nosaukumu kā "Zemes lielākā sala, bet mazākais kontinents"..
 Antarktika ir īpašs gadījums: jo tās ledus netiek uzskatīts par zemi, bet kā ūdens, tā nav viena zemes masa, bet vairāki zemesgabali ar daudz mazākām platībām, jo ledus pamatiežu ir robeža zem jūras līmeņa vairākos reģionos.

Salas (platība virs 100 000 km²)

Salas (platība 25 000 — 100 000 km²)

Salas (platība 10 000 — 25 000 km²)

Salas (platība 5000 — 10 000 km²)

Salas (platība 2500 — 5000 km²)

Salas (platība 1000 — 2500 km²)

Atsauces 

Salas
Uzskaitījumi
Valters Dornbergers

Valters Roberts Dornbergers (Walter Robert Dornberger; dzimis , miris ) bija Vācijas armijas virsnieks Pirmajā un Otrajā Pasaules karā. Viņš bija ģenerālmajors vācu Vērmahtā. 1930. un 1940. gados vadīja Vācijas raķešu programmas, kuru kuliminācija bija V-2 izstrāde.

Dornbergers dzimis Gīsenē, Vācijā. Viņš iestājās artilērijas pulkā neilgi pirms kara sākšanās 1914. gadā. Mēnesi pirms karadarbības izbeigšanas Valters krita franču gūstā. Viņš tika repatriēts uz Vāciju 1920. gadā, kad arī atgriezās armijā.

No 1926. līdz 1931. gadam viņš Šarlotenburgas Tehniskajā augstskolā (tagad - Berlīnes Tehniskā universitāte) studēja fiziku. Armijai bija nepieciešami raķešu ieroči, un tās uzdevumā 1932. gadā viņš uzsāka sarunas ar Kosmisko lidojumu biedrību (Verein für Raumschiffahrt - VfR), raķešu amatieru grupu, kurai bija nepieciešama finansiāla palīdzība. Lai gan biedrība atteicās no sadarbības, tomēr Verners fon Brauns un vēl vairāki viņa biedri piekrita strādāt armijas labā.

Dornbergers un fon Brauns strādāja kopā pie jaudīgākām raķetēm Kumersdorfas artilērijas bāzē. Kad tur eksperimentiem palika par šauru, 1937. gadā, pētnieciskā stacija tika pārcelta uz Pēnemindi. Tur arī tika palaista pirmā V-2 raķete 1942. gadā.

Dornbergers bija V-2 projekta vadītājs līdz 1944. gada augustam, kad programmu pārņēma SS, un viņu nomainīja Hans Kemmlers. Valters un viņa komanda tika nozīmēta pretgaisa aizsardzībā 1945. gada janvārī. Viņi adaptēja V-2 tehnoloģiju Wasserfall zeme-gaiss raķetē, bet šim projektam šķēršļus lika Kammlers, februārī pārceļot vairumu Dornbergera tehniķu atpakaļ uz V-2.

Dornbergers un viņa grupa padevās ASV armijai maijā, pēc kā viņš divus gadus pavadīja cietumā Apvienotajā Karalistē. Tā kā viņa vadības laikā V-2 netika raidīti uz civilajiem mērķiem, tad viņš netika tiesāts kā kara noziedznieks, un tika palaists brīvībā.

Drīz pēc atbrīvošanas Dornbergers emigrēja uz ASV. Tur viņš trīs gadus strādāja Gaisa spēkos pie vadāmajām raķetēm. No 1950. līdz 1965. gadam Valters darbojās Bell Aircraft Corporation, un bija galvenais konsultants X-20 Dyna-Soar projektā.

Pēc aiziešanas pensijā V. Dornbergers atgriezās Vācijā. Viņš nomira 1980. gadā Bādenē-Virtembergā.

Ārējās saites 

1895. gadā dzimušie
1980. gadā mirušie
Raķešu konstruktori
Vācijas vēsture
Vērmahta virsnieki
Vācijas virsnieki
Hesenē dzimušie
Vinstons Čērčils

Sers Vinstons Leonards Spensers-Čērčils (; dzimis , miris ) bija Apvienotās Karalistes politiķis, pazīstams kā Apvienotās Karalistes līderis Otrā pasaules kara laikā. Bija arī armijas virsnieks, rakstnieks un gleznotājs. Apvienotās Karalistes premjerministrs no 1940. līdz 1945. un no 1951. līdz 1955. gadam.

Biogrāfija 
Dzimis dižciltīgajā un ietekmīgajā Spenseru ģimenē. Tēvs lords Rendolfs Čērčils bija politiķis, vēlāk Pārstāvju palātas līderis. Skolā Vinstons Čērčils neizcēlās ar īpašām sekmēm. Vēlāk studēja Sandhērstas Militārajā akadēmijā. Britu armijas sastāvā piedalījās karadarbībā Indijā, Sudānā un Otrajā būru karā. Piedalījās arī kaujās Pirmā pasaules kara Rietumu frontē.

Kopš 1900. gada — parlamenta loceklis. Līdz 1940. gadam, kad demisionējot Nevilam Čemberlenam, par Lielbritānijas premjeru kļuva Čērčils, ieņēma vairākus svarīgus amatus valstī. Piemēram, 1911. gadā kā iekšlietu ministrs pesonīgi piedalījās Sidnejstrītas aplenkumā, kurā tika likvidēta latviešu revolucionāru — laupītāju grupa Pētera Krāsotāja (Peter the Painter) vadībā. Čērčils par matu izglābās no nāves, jo lode trāpīja viņa cepurē. Pirmā pasaules kara laikā Čērčils bija Pirmais Admiralitātes lords, tomēr atkāpās no amata pēc Galipoli kaujas neveiksmes.

Pirms stāšanās premjerministra amatā Čērčils bija finanšu ministrs. Otrā pasaules kara laikā, spītējot daudzām neveiksmēm, izmantojot savu pārliecību, runas dāvanas un politisko ožu, spēja kopā ar Sabiedrotajiem gūt uzvaru karā. Tomēr pēc uzvaras karā zaudēja 1945. gada parlamenta vēlēšanās, tāpēc nepiedalījās Potsdamas konferences noslēdzošajā posmā.

1946. gada 5. martā Fultonā, Misūri Čērčils teica Fultonas runu, kurā vērsās pret PSRS un pieminēja "dzelzs priekškaru", kas pārdala Eiropu. Šo runu var uzskatīt par Aukstā kara sākumu. 1951. gadā Čērčils atkal spēja kļūt par Lielbritānijas premjerministru.

Čērčils bija viens no pirmajiem, kas aicināja izveidot "Eiropas Savienotās Valstis", tādējādi arī viens no pirmajiem Eiropas Savienības idejiskajiem atbalstītājiem. Otrā pasaules kara pieredze pārliecināja viņu, ka mieru var garantēt apvienota Eiropa.

Secinājumus, ko viņš izdarījis no vēstures sniegtajām mācībstundām, viņš izteica savā "runā studējošajai jaunatnei" 1946. gadā Cīrihes universitātē: "Ir viens līdzeklis, kas […] dažos gados padarītu visu Eiropu […] brīvu un […] laimīgu. Ir jāatjauno Eiropas ģimene, vai vismaz tik daudz no tās, cik mēs varam, un jānodrošina struktūra, kurā tā var mājot mierā, drošībā un brīvībā. Mums jāizveido sava veida Eiropas Savienotās Valstis."

1953. gadā Čērčilam piešķīra Nobela prēmiju literatūrā.

Ārējās saites 

 

1874. gadā dzimušie
1965. gadā mirušie
Oksfordšīrā dzimušie
Britu politiķi
Apvienotās Karalistes premjerministri
Apvienotās Karalistes dižciltīgie
Angļu valodā rakstošie
Britu rakstnieki
20. gadsimta rakstnieki
Nobela prēmijas laureāti literatūrā
Londonā mirušie
Apvienotās Karalistes finanšu ministri
Salvis Mētra

Salvis Mētra (dzimis  Latvijā) ir latviešu basketbolists, aizsargs, pašlaik (2018) pārstāv LBL 2.divīzijas klubu BK Jelgava/LLU. Viņš ir izcīnījis LBL titulu Rīgas "ASK" sastāvā.

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Krists Pīternieks

Krists Pīternieks (dzimis ) ir latviešu basketbolists, pašlaik (2018) pārstāv Latvijas Basketbola Līgas klubu BK Saldus.

1987. gadā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Jānis Pozņaks

Jānis Pozņaks (dzimis  Ogrē) ir latviešu basketbolists, spēlē spēka uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2018) pārstāv LBL klubu BK Ogre.

Vienreiz ir izcīnījis LBL čempiona titulu Rīgas ASK sastāvā.

Atsauces

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Ogrē dzimušie
Latvijas basketbolisti
Latvijas Universitātes absolventi
Cilvēka skelets

Skelets - visi kauli un to savienojumi.
Cilvēka skelets sastāv no kauliem, kuri ir savienoti un papildināti ar muskuļiem, saitēm, cīpslām un skrimšļiem. Skeletu veido apmēram 206 kauli, no tiem 170 pāra, bet 36 nepāra. Katrs kauls ir orgāns, kam ir nozīmīga loma visa organisma kopējai funkcionēšanai.

Skelets veido vīriešiem ≈18% ķermeņa masas, bet sievietēm 16% ķermeņa masas.

Kopā ar kauliem, skeletu veido arī kaulu savienojumi.

Skeleta kauli 

Cilvēka skeletā izšķir:
 Rumpja skeletu, jeb ass skeletu
 Mugurkauls (Colummna vertebralis)
 Krūšu kauls (Sternum)
 Ribas (Costae)
 Galvaskausu
 Spārnkauls (Os sphenoidale)
 Pakauša kauls (Os occipitale)
 Deniņu kauls (Os temporale)
 Paura kauls (Os parietale)
 Pieres kauls (Os frontale)
 Sietiņkauls (Os ethmoidale)
 Augšžokļa kauls (Maxilla)
 Vaiga kauls (Os zygomaticum)
 Aukslēju kauls (Os palatinum)
 Asaru kauls (Os lacrimale)
 Deguna kauls (Os nasale)
 Apakšējā deguna gliemežnīca (Concha nasalis inferior)
 Lemesis (Vomer)
 Apakšžoklis (Mandibula)
 Mēles kauls (Os hyoideum)
 Augšējās ekstremitātes skeletu
 Plecu josla
 Lāpstiņa (Scapula)
 Atslēgas kauls (Clavicula)
 Augšējā brīvā ekstremitāte
 Augšdelma kauls (Humerus, os brachii)
 Elkoņa kauls (Ulna)
 Spieķkauls (Radius)
 Plaukstas kauli (Ossa manus)
 Apakšējās ekstremitātes skeletu
 Iegurņa josla
 Gūžas kauls (Os coxae)
 Apakšējā brīvā ekstremitāte
 Augšstilba kauls (Femur, os femoris)
 Ceļa kauls (Patella)
 Lielais lielakauls (Tibia)
 Mazais lielakauls (Fibula)
 Pēdas kauli (Ossa pedis)

Skeleta funkcijas 

 piedod ķermenim vertikālu stāju
 veic balsta funkciju
 veido ķermeņa formu un piedod katram indivīdam pierasto stāju
 skeletā, locītavas veido sviras, ar kuru palīdzību ir iespējamas kustības
 aizsargfunkcija - skelets veido dobumus, kuros atrodas iekšējie orgāni
 kaulos koncentrējas minerālsāļi (sāļu depo, uzkrājums)
 kaulos, porainajā kaulvielā, atrodas sarkanās kaula smadzenes, kuras piedalās eritropoēzē (eritrocītu ražošanā)
 kauli piedalās vielmaiņā

Attēli 

Cilvēka anatomija
Balsta un kustību orgānu sistēma
Durbana

Durbana ir lielākā pilsēta Dienvidāfrikas Republikas provincē Kvazulu-Natālā un Āfrikas osta.

Pilsētu apskalo Indijas okeāns un ieskauj smilšu pludmales. Durbana ir apveltīta ar maigu subtropu klimatu visa gada garumā, padarot to par svarīgu tūrisma centru. Arī peldēšanās sezona šeit ir visa gada garumā. Ir augsti attīstīta tūrisma infrastruktūra.

Durbana apvieno eiropiešu, zulu un indiešu kultūras iezīmes, par pierādījumu tam ir tās arhitektūra un daudzie indiešu restorāni. 
Durbanā kursē daudz taksometru un ir arī attīstīta sabiedriskā transporta sistēma. Durbanas starptautiskā lidosta atrodas 10 minūšu braucienā no pilsētas un ik dienu veic gan iekšējos, gan starptautiskos lidojumus.

Pēc 2001. gada tautas skaitīšanas datiem, pilsētā dzīvo 3,2 miljoni iedzīvotāju. Durbanas sauszemes platība, kas ir 2 292 km² liela, ir salīdzinoši lielāka nekā citām Dienvidāfrikas pilsētām.

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 

Dienvidāfrikas Republikas pilsētas
Ārija (skaņdarbs)

Ārija ( — 'gaiss') ir noslēgts lirisks skaņdarbs solo balsij (retos gadījumos vairākām balsīm) ar instrumentālo pavadījumu operai, oratorijai, kantātēm vai citam lielam skaņdarbam.

Etimoloģija 
Šis termins ticis lietots arī instrumentālajā mūzikā, īpaši 17. un 18. gadsimtā, norādot uz skaņdarbu, kas ticis veidots pēc vokāla modeļa. Galvenā tēma var tikt izmantota variācijās, termins var tikt attiecināts arī uz vieglu deju mūzikas skaņdarbu. Vārda ārija blakus formas aer, aere ir aizgūtas no latīņu aer (ar nozīmi gaiss, atmosfēra), kas ir transliterācija no grieķu valodas. Izteicienu aer ytalicus anonīms itāļu teorētiķis lietojis jau 14. gadsimtā. Arī 15. gadsimtā literatūrā Venēcijas dziesmas tiek apzīmētas kā aere, šajā gadījumā tās ir strofiskas dziesmas. 16. gadsimtā sākumā izmantoja vārdu salikumu aria napolitana, homofonas melodijas sauca par madrigale ariozo. Gadsimta beigās par āriju sauca arī trīs vai četrbalsīgus strofiskus skaņdarbus, ko itāliski sauc par canzonetta. 17. gadsimta sākumā liela nozīme ir Džulio Kačīni darbiem:
 1601/2. gadā iznāk "Le nuove musiche", kurā iekļautās ārijas solo balsij ar pavadījumu pats autors sauc par canzonette a uso di aria. Ārijās izmantotā dzeja nosaka metroritmu, jo viena dzejas rindiņa sastāv no 7 vai 11 zilbēm. Izdevumā iekļauti arī madrigāli, kas nav strofu formā.
 1614. gadā iznāk grāmata "Nuove musiche e nuova maniera di scrivele", kurā iekļautās ārijas ir „vienkāršotas”, jo tiek izmantota dzeja ar 5 vai 8 zilbēm vienā rindiņā. Atšķirība starp solo madrigālu un āriju bija tā, ka ārijā tika izmantoti atkārtojumi un strofu forma. 17. gadsimta vidū komponista Frančesko Kavalli darbos balsi pavada instrumentāls ansamblis. Rodas arie concertate. Balsi pavadīja stīgu instrumenti, pirmais pūšamais instruments, kas tika izmantots šādā pavadījumā, bija trompete. Vienlaikus pastāvēja arī ciparotais bass. 17. gadsimta beigās da capo ārija ieņem dominējošu pozīciju, šī tendence nāk no Venēcijas. Lielākā daļa no šajā laikā sarakstītajām ārijām ir īsas un vienkāršas. Mūsdienu vokālās mākslas zinātnieki šī ārijām (arī dažām no 18. gadsimta) un nelieliem vokāliem skaņdarbiem ir izveidojuši speciālu terminu arie antiche.

Skatīt arī 
 Opera

Skaņdarbi
Opera
Bafina sala

Bafina sala jeb Bafina Zeme (, ), arī Kikiktāluka (, Qikiqtaaluk — ‘Ļoti liela sala’), ir sala Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Administratīvi ietilpst Nunavutas teritorijas Kikiktālukas reģionā. Kanādas lielākā sala un piektā lielākā sala pasaulē. Nosaukta britu pētnieka Viljama Bafina vārdā.

Ģeogrāfija 
Sala izvietojusies Kanādas Arktiskā arhipelāga dienvidaustrumos uz ziemeļiem no Labradoras pussalas, no kuras to šķir Hudzona šaurums. Austrumos salas krastus apskalo Deivisa šaurums un Bafina līcis. Salas dienvidrietumu piekrasti apskalo Foksa baseina ūdeņi, bet Foksa šaurums to atdala no Sauthemptonas salas. Ziemeļrietumos tikai  platais Fjūri un Heklas šaurums salu šķir no kontinentālās Melvila pussalas, bet Būtijas līcis un Prinča Reģenta šaurums — no Būtijas pussalas un Somersetas salas. Ziemeļos Lankastera šaurums Bafina salu atdala no Devonas salas. 

Krasti stipri izroboti, daudz līču, fjordu un pussalu. Pie salas garuma  un platuma no 200 līdz  krasta līnijas garums tiek lēsts . Lielākās pussalas ir Brodēra un Bordena pussalas ziemeļos un Kamberlenda un Foksa pussalas dienvidos. Lielākie līči ir ap  garie Kamberlenda līcis dienvidos un Admiralitātes līcis ziemeļos. Bafina salas piekrastē daudz salu un saliņu. Lielākās piekrastes salas ir Bailota sala ziemeļos un Prinča Čārlza sala Foksa baseinā. 

Valda tundra. Salas arktisko tuksnešu kalnos augstākā virsotne ir ledājiem klātais  augstais Odina kalns.

Atsauces

Ārējās saites 

Bafina sala
Kanādas salas
Kanādas Arktiskais arhipelāgs
Ēriks Koņeckis

Ēriks Koņeckis (dzimis  Rīgā, Latvijā, miris  Dortmundē, Vācijā) bija latviešu hokejists, uzbrucējs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. 1937.-38. un 1938.-39. sezonās, spēlējot ASK Rīga sastāvā, kļuva par divkārtējo Latvijas čempionu. Pateicoties savai izcilajai tehnikai, tika uzskatīts par vienu no Eiropas labākajiem uzbrucējiem. 

2. pasaules kara laikā emigrēja uz Vāciju, kur turpināja spēlēt hokeju. No 1946. līdz 1948. gadam viņš spēlēja Vācijas hokeja līgas klubā HC Augsburg, bet vēlāk pārcēlās uz Krēfeldes "Preussen", kuras sastāvā 1951. gadā kļuva par Vācijas čempionu, bet 1952. gadā viņš šo sasniegumu atkārtoja KEV komandas sastāvā, kur viņš bija spēlējošais treneris. Viņa spēlētāja karjera turpinājās līdz 1955. gadam, kad viņš bija Manheimas ERC spēlējošais treneris. 2005. gadā viņš tika iekļauts Vācijas Hokeja Slavas zālē. Viņa vārds ir atrodams arī Krēfeldes "Pinguine" Slavas zālē.

Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1939. gada Pasaules čempionātā, Prāgā. Kopā spēlējis četrās spēlēs.

Ārējās saites 

1920. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Latvijas hokejisti
ASK Rīgas spēlētāji
Krēfeldes "Pinguine" spēlētāji
Manheimas "Adler" spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Augsburgas "Panther" spēlētāji
Rīgā dzimušie
Valsis

Valsis ir austriešu deja, kas radusies no lendlera. To dejo 3/4 taktsmērā. To sākumā sāka dejot 19. gadsimta sākumā deju zālēs. Pirms tam to dejoja tikai zemnieki. Valsis ir populārākā balles deja.

Mūsdienu balles deju un sporta deju terminoloģijā valša ātro versiju sauc par Vīnes valsi, pretstatā lēnajam valsim.

Vēsture 
Valsis ir vecākā no mūsdienu balles dejām. Tā nosaukums ir cēlies no viduslaiku vācu valodas nosaukuma dejas figūrai "walzen", kas nozīmē "griezties". 

Daudzas slavenas valša melodijas ir sacerējuši 19.gadsimta komponisti Johans Štrauss I un Johans Štrauss II.

Atsauces 

Deja
Noktirne

Noktirne (no  — ‘naksnīgs’) ir svītas veida instrumentāls skaņdarbs 18.—19. gadsimta mijā, kas bija paredzēts atskaņošanai vakarā vai naktī zem klajas debess.
Noktirnes rakstījuši Haidns, Mocarts. 19. gadsimtā noktirnēm bija īpaša vieta romantiskajā mūzikā — tas bija neliels klavierdarbs. Žanra pārveidi sāka komponists Džons Fīlds, bet muzikālo tēlainību pastiprināja Frederiks Šopēns, Roberts Šūmanis, balstīdamies uz Ernesta Teodora Vilhelma Hofmaņa novelēm ar tādu pašu nosaukumu, akcentējot tajās fantastikas motīvu.
Noktirnes rakstījuši arī Klods Debisī, Makss Rēgers, Pauls Hindemits, Mihails Gļinka, Aleksandrs Borodins un Pēteris Čaikovskis.

Klasiskā mūzika
Instrumentāli skaņdarbi
Jumurdas ezers

Jumurdas ezers ir ezers Madonas novada Jumurdas pagastā, uz austrumiem no Jumurdas ciemata. Ietek Sārtupīte un iztek Andrupīte uz Pakšēnu ezeru. Ezerā atrodas 5 salas ar to kopējo platību 2,96 ha. Visām salām doti koku nosaukumi: Egļu sala, Liepu sala, Bērzu sala, Alkšņu sala un Kārklu sala. 

Ezera dibena struktūra ir mainīga, piekrastēs un sēkļos - smilšains, granšains, oļains, akmeņains, savukārt dziļumos un dažos līčos - dūņains. Ezera krasti ir zemi un lēzeni. Ezerā un tā krastā aug: niedres, meldri, kosas, pameldri, vilkvālītes, puplakši, kalmes, dzeltenās lēpes (maz), baltās ūdensrozes, glīvenes (peldošās, spožās, skaujošās), elodejas. Sastopamie ūdensdzīvnieki: līdaka, plaudis, zutis, karūsa, sapals, asaris, vēdzele, rauda, rudulis, ķīsis, nelielā skaitā sastopami arī vēži. 

Ezera rietumu krastā atrodas atpūtas komplekss.

Ārējās saites 
www.ezeri.lv

Madonas novada ezeri
Jumurdas pagasts
Lelde Stumbre

Lelde Stumbre (dzimusi ) ir latviešu dramaturģe, vairāk nekā 50 lugu autore. 2014. gadā bijusi 11. Saeimas deputāte.

Biogrāfija 
Lelde Stumbre dzimusi 1952. gadā žurnālista Ērika Stumbra un muzikoloģes Silvijas Stumbres ģimenē. 1970. gadā beigusi Rīgas 5. vidusskolu. 1969. gadā uzsākusi literāro darbību, sākumā rakstījusi dzeju. Pirmā publikācija 1973. gadā bija dzejoļi jauno dzejnieku krājumā "Acis". Vēlāk pievērsusies dramaturģijai. Pazīstamākās Leldes Stumbres lugas ir “Andersons”, “Zīmējumi smiltīs”, “Tā, lai var redzēt ceļu”, “Sarkanmatainais kalps”, “Jānis”, “Ipolits”.

Stumbre 1983. gadā beigusi kursus Maksima Gorkija Literatūras institūtā. 1983. gadā kļuva par Rakstnieku savienības biedri. Kopš 1999. gada ir Dramaturgu ģildē.

2014. gadā Stumbre bijusi 11. Saeimas deputāte, pildot deputāta pienākumus uz laiku, kamēr ministra pienākumus pilda deputāti, kuri ievēlēti no partijas Nacionālā apvienība "Visu Latvijai!"—"Tēvzemei un Brīvībai/LNNK".

Bibliogrāfija 
 Pirmā nozīmīgā publikācija — dzejoļu kopa jauno dzejnieku dzejoļu krājumā «Acis» (1973)
 Luga «Andersons» («Karogs», 1979, 4)
 «Zīmējumi smiltīs» (grāmata 1982, abas teātrī iestudētas arī ar nosaukumu «Andersons un Millers» 1982)
 «Ipolits», «Bērni» (abas teātrī ar nosaukumu «Klusā daba, lai var redzēt ceļu», Maskavā 1982, Latvijā 1990, grāmata 1989)
 «Gaidīt» (radioteātrī 1979, teātrī Ungārijā 1983, Latvijā 1986)
 «Jānis» (teātrī 1984)
 «Sarkanmatainais kalps» (grāmatā un teātrī 1987; abas ekranizētas ar nosaukumu «Dīvainā mēnessgaisma» 1987)
 «Nākošpavasar» (teātrī 1988, grāmatā 1989)
 «Liels, spoži sarkans autobuss» (TV teātrī 1989)
 «Kuģītis miglā» (teātrī 1988; abas grāmatā 1989)
 Luga «Kronis» (periodikā un teātrī 1989, grāmatā 2000)
 «Roze» (periodikā 1991, teātrī 1992)
 «Suns» (teātrī 1992), ciklā «Deviņas īsas lugas» (TV teātrī daļēji 1992, periodikā daļēji 1993, grāmatā 2000)
 «Slepkava un slepkava» (periodikā 1994, teātrī ar nosaukumu «Mīla — jā, mīla — nē» 1998, grāmatā 2000)
 «Spalvas» (grāmatā un teātrī 1995)
 «Svešinieki šeit» (teātrī 1995, periodikā 1996)
 „Dancoju, spēlēju» (periodikā 1997)
 «Aktieri» (periodikā 1999; visas trīs grāmatā 2000)
 «Vasaras ainava» (radioteātrī 1981)
 «Ziediņi» (teātrī 1986)
 «Loto» (periodikā 1991)
 «Divi forši suņi» (teātrī 1994)
 «Zvaigznes diena» (periodikā 1998)
 «Klasīte» (periodikā 2000)
 «Persijs Dievišķīgais» (grāmatā 2000)
 Lugu izlase «Kronis» (2000)
 «Sunītis» (2005)

Literatūra 
 Latviešu rakstnieku portreti : 70.-90.gadi : par rakstniekiem un literatūru : rakstu krājums / Jānis Jurkāns, Lelde Stumbre, Pēteris Brūveris, Andra Neiburga, Jānis Einfelds, Guntis Berelis. Rīga : Zvaigzne ABC, [1998]. 127, [1] lpp. : portr. .

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Leldes Stumbres lugu vietne
 Lelde Stumbre  filmas.lv
 

1952. gadā dzimušie
11. Saeimas deputāti
Latvijas dramaturgi
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Lada (auto)

Lada () ir automašīnu marka, kuru ražo Krievijas akciju sabiedrība AutoVAZ. Agrāk zīmols Lada tika izmantots tikai eksportam paredzētajiem automobīļiem, bet Padomju Savienības iekšējam tirgum tika izmantots nosaukums "Žigulis" (Жигули).

LADA modeļi 

 VAZ-2101
 VAZ-2102
 VAZ-2103
 VAZ-2104
 VAZ-2105
 VAZ-2106
 VAZ-2107
 VAZ-2108
 VAZ 2109
 VAZ-2110 (Lada 110)
 VAZ-2111 (Lada 111)
 VAZ-2112 (Lada 112)
 VAZ-2113 (Lada-Samara)
 VAZ-2114 (Lada-Samara)
 VAZ-2115 (Lada-Samara)
 VAZ-2121 (Ņiva)
 VAZ-2123 (Ņiva - Chevrolet)
 Lada Kalina
 Lada Revolution

Ārējās saites 
 AutoVAZ oficiālā lapa
 LADA oficiālā lapa
 LADA Kalina oficiālā lapa
 VAZ portāls

LADA
2003. gada referendums par dalību ES

Latvijā notika referendums par dalību ES. Pilsoņiem bija uzdots jautājums "Vai jūs esat par Latvijas dalību Eiropas Savienībā?". Pret iestāšanos aicināja balsot ASDLP, LSP un "Eiroskeptiķi".

Tā kā 8. Saeimas vēlēšanās 2002. gadā tika saņemtas 995 085 derīgas vēlēšanu aploksnes, tad tautas nobalsošanā par Latvijas dalību ES bija jāpiedalās vismaz 497 543 vēlētājiem.

Referenduma rezultāti 

Tautas nobalsošanā piedalījās 71,5% vēlētāju. "Par" bija nodotas 676 700 balsis (67,0%), "pret" — 325 980 (32,3%). 
"Par" balsu īpatsvars nesasniedza pusi vienīgi Daugavpilī (30,9% par), Rēzeknē (43,0% par), kā arī Daugavpils rajonā (48,4% par), Krāslavas rajonā (48,1% par) un Ludzas rajonā (49,5% par).

Atsauces

Ārējās saites 
 Nobalsošanas rezultāti

R
Referendumi Latvijā
Tārgales pagasts

Tārgales pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām gar Ventu un Baltijas jūras piekrasti. Robežojas ar Ventspils pilsētu, Talsu novada Kolkas pagastu un sava novada Ances, Popes, Ugāles, Vārves un Piltenes pagastiem. Pagasta centrs atrodas Tārgalē.

Daba 
Tārgales pagasts izvietots gar Baltijas jūras un Irbes šauruma piekrasti, kā arī Ventas kreisajā krastā, tās lejtecē. Jūras krasta līnijā viens no izteiktākajiem Latvijas zemesragiem - Ovišrags. Teritorija līdzena: pagasts atrodas Piejūras zemienes Ventavas un Irves līdzenumos.

Hidrogrāfija

Upes 
Venta, Irbe, Kamārce, Elkšķene, Mauriņupe, Platene, Aga, Jaunupe, Skalde, Standze

Ezeri 
Klāņezers (67 ha), Puterezers (8,3 ha)

Purvi 
Klāņu purvs, Platenes purvs

Vēsture 
Mūsdienu Tārgales pagasta teritorijā vēsturiski atradās Tārgales muiža (Gut Tergeln, Tārgale).

Pirmo reizi rakstos Tārgale (Thargolae) kā kiligunda kuršu ķēniņa Lamekina Ventavas zemē pieminēta 1230. gadā. 1253. gadā pēc Kurzemes sadalīšanas Tārgali ieguva Livonijas ordenis. 19. gs. otrajā pusē izveidojās Sarkanmuižas pagasts (Rothof). 20. gadsimta 20. gados Ventspilij pievienoja vairākus ciemus gar Kuldīgas ceļu un Pārventā (Lībciemu, Dzirtniekciemu). 1935. gadā Sarkanmuižas pagasta platība bija 308,2 km². 1939. gadā to pārdēvēja par Ventas pagastu. 1945. gadā Ventas pagastā izveidoja Liepenes, Tārgales un Ventas ciema padomes. 1954. gadā Liepenes ciemu pievienoja Ventas ciemam. 1961. gadā daļu, bet 1966. gadā, kad Ventas ciemu likvidēja, tā lielāko daļu pievienoja Tārgales ciemam. 1990. gadā Tārgales ciemu reorganizēja par pagastu. 1996. gadā Ventspilij pievienoja Maurciema apkaimi. 2009. gadā pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Nozīmīgi objekti 
 Ovišu bāka
 Miķeļbāka
 Grīžu Velna beņķis
 Tārgales pils ar parku
 Pizes krogs

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Akmeņdziras, Burtnieki, Būšnieki, Dokupe, Elkšķene, Ēvartciems, Jaunciems, Jaunupe, Kamārce, Krievlauki, Lielirbe, Liepene, Lodes, Lūžņa, Miķeļtornis, Muižnieki, Ogsils, Oviši, Packules ciems, Platene, Pūrkalni, Rēdznieku ciems, Skaras, Stacija "Ventspils 2", Standzes ciems, Tārgale (pagasta centrs).

Ievērojamas personības 
 Jānis Princis (vecākais) (1796—1868), lībiešu dzejnieks
 Kārlis Princis (1893—1978), entomologs, Latvijas Universitātes docents, Rīgas Dabas muzeja direktors. Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem
 Alfrēds Audze (1897—1930), Lāčplēša kara ordeņa kavalieris, Latvijas armijas pulkvedis.
 Alīda Vāne (1899—1969), operdziedātāja
 Jānis Erenštreits (1942), diriģents

Saimniecība 
2022. gada septembrī netālu no Tārgales tika atklāts vēja parks ar 14 turbīnām un kopējo jaudu 58,8 MW, tobrīd lielākais Latvijā.

Transports 
Cauri pagastam iet galvenais autoceļš Rīga-Ventspils (A10), reģionālie autoceļi Ventspils-Piltene (P122), Ventspils-Kolka (P124) un dzelzceļa līnija Rīga - Ventspils (stacijas - Ventspils-2 un Elkšķene).

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Kurzeme
Ventspils novada pagasti
Šlīteres bāka

Šlīteres bāka atrodas Dundagas pagastā, Šlīterē, apmēram 6 km no Baltijas jūras, Šlīteres Zilo kalnu kraujas malā. Otra vecākā navigācijas būve Latvijā.

Bākas tornis celts 1849. gadā. Tornis bija dienas zīme bez gaismas signāla, ar konusveida jumtu tagadējās laternas vietā. Tornis izmantots, galvenokārt, meža ugunsgrēku novērošanai, kā arī robežapsardzes vajadzībām. Pēc Otrā pasaules kara uz speciāli izbūvēta balkona darbojas acetilēna gāzes lampa. Torņa pārbūve pabeigta un gāzes lampa ar elektrību darbinātu tika nomainīta 1961. gadā. Torņa augstums ir 26 m, bet uguns augstums - 102,2 m virs jūras līmeņa.

1999. gadā bāka zaudēja jūras navigācijas būves statusu un 2000. gadā tā nodota Slīteres nacionālajam parkam. Tagad tā labiekārtota tūristu vajadzībām un kalpo ekspozīcijām, kā arī par skatu torni.

2019. gada 15. martā Latvijas Pasts izdeva pastmarku un pirmās dienas aploksni ar Šlīteres bākas attēlu.

Bākas Latvijā
Benzofenons

Benzofenons (difenilketons, difenilmetanons, benzoilbenzols, С6H5–СО–С6H5) ir aromātiskais ketons ar diviem benzola gredzeniem molekulā. Benzofenons ir balta kristāliska viela (rombiski kristāli). Ir pazīstama otra benzofenona modifikācija - monoklīni kristāli ar kušanas temperatūru 27 °C (šī modifikācija ir ļoti nestabila).

Iegūšana 
Benzofenonu iegūst benzola reakcijā ar tetrahloroglekli, hidrolizējot radušos difenildihlormetānu.

Var iegūt arī Frīdela-Kraftsa acilēšanas reakcijā no benzola un benzoilhlorīda.

Izmantošana 
Aizvietotie benzofenoni ietilpst aizsarglīdzekļu pret UV starojumu sastāvā.

Benzofenona atvasinājumu p,p'-bis(N,N-dimetilamino)benzofenonu jeb Mihlera ketonu izmanto organiskajā sintēzē (sintētisko krāsvielu ražošanā).

Benzofenona un nātrija maisījumu lieto šķīdinātāju sausināšanai.

Ketoni
Dzelzavas muiža

Dzelzavas muižas () kungu māja atrodas Madonas novada Dzelzavas pagasta centrā Dzelzavā. Pašlaik ēkā atrodas Dzelzavas pamatskola.

Vēsture 
Pirmās ziņas par muižu tagadējā Dzelzavā saglabājušās no 1594. gada, kad muižas īpašnieks bija Jēkabs no Vainekes (Jacob Wainecken) un muiža minēta kā Waineckemoise. 1600. gadā viņa dēls Johans Dzelzavas muižu (Schielschun) pārdeva Cesvaines pilskungam Vilhelmam Frīdriham Taubem.  Zviedru Vidzemes laikā daļa no Dzelzavas muižas nokļuva Zviedrijas karaļa īpašumā un kopš tā laika tika dēvēta par "Kroņa muižu" (Kronenhof). 1679. gadā abas muižas par 7000 dālderu nopirka majors Oto Vilhelms Klots (Klodt).

Lielā Ziemeļu kara laikā muiža 1724. gadā nokļuva Oto Reinholda Īgelštrēma (Igelström) īpašumā, 1765. gadā Oto Johana fon Tranzē (Transehe) īpašumā, kas 1767. gadā pabeidza jaunas muižas kungu mājas celtniecību  baroka stilā. 18. gadsimta beigās ēka pārbūvēta. No 1868. gada muiža bija Kārļa Frīdriha fon Tranzē-Rozeneka (1841-1903) valdījumā, kas 1872. gadā uz muižas zemes uzcēla Dzelzavas pagastskolas ēku (tagadējā Padomā), kurā par skolotāju strādāja Doku Atis. Viņa brālis Astafs fon Tranzē-Rozeneks (1865-1946) bija vēsturnieks un ģenealogs. 1905. gada revolūcijas laikā muižas kungu ēku daļēji nodedzināja, tad atkal līdz 1908. gadam atjaunoja arhitekta V. Bokslafa vadībā. 
Pirmā pasaules kara un brīvības cīņu laikā muižas īpašnieki ēku pameta un 1917.—1920. gadā pilī atradās pagasta administrācija.

Pēc 1920. gada zemes reformas Dzelzavas muižu ar Kroņa, Lobēnu un Sofijas pusmuižām sadalīja 100 vienībās (no tām 6 bijušās rentes mājas) ar 1428 ha.   
Muižas kungu māja no 1920. līdz 1925. gadam daļēji piederēja Latvijas armijai, provizors Oto Leivers (Leiwer) šeit četrās telpās ierīkoja aptieku. 1926. gadā ēku pārņēma pagasta valde, kas tajā ierīkoja pagasta valdes kanceleju un tautas namu. 1940. gadā uz namu pārcēla Dzelzavas pamatskolu. Otrā pasaules kara laikā ēkā izvietojās Vācijas armijas daļas (1941-1944), pēc kara atkal Dzelzavas pamatskola.

2003. gadā ar Dzelzavas pagasta, Kultūrkapitāla fonda un Mirdzas Ēmkes līdzekļiem atjaunoja ēkas fasādes un ierīkoja ārējo apgaismojumu.

Muižas parks 
Ap muižas kompleksa centrālo laukumu simetriski izvietotas kalpotāju mājas, ko ieskauj 19. gs. veidots muižas parks ar vietējo un svešzemju koku un krūmu sugu stādījumiem. Muižas parkā atrodas estrāde, kur vasaras mēnešos risinās Dzelzavas sabiedriskā dzīve. Muižas parkā arī atrodas arhitekta V. Vitanda piemineklis "Par Tēvu zemi kritušiem", kas atklāts 1939. gadā un atjaunots 1989. gadā Piemineklis veltīts Pirmajā pasaules karā un cīņās pret bermontiešiem kritušajiem dzelzaviešiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 Pilis.lv Dzelzavas muiža

Pilis Latvijā
Dzelzava
Dzelzavas pagasts
Muižas Latvijā
Lestenes luterāņu baznīca

Lestenes luterāņu baznīca atrodas Tukuma novada Lestenes pagasta centrā Lestenē, blakus Lestenes Brāļu kapiem. Tajā par mācītāju strādāja viens no pirmajiem latviešu etnogrāfiem un vēstures pētniekiem Kārlis Frīdrihs Vatsons (1777 – 1826).

Vēsture 
1670. gadā G. Firkss Lestenē uzcēla mūra baznīcu, līdz ar šīs baznīcas uzcelšanu izveidojās Lestenes draudze. Lestenes baznīcas interjers bija vienots māksliniecisks ansamblis - izcili baroka kokgriezumi, kurus Kurzemes hercoga Ventspils kuģubūvētavas koktēlniecības darbnīcā bija veidojis N. Sēfrenss (jaunākais) 1704.-1709. gadā. 
Pirmās ērģeles 1708. gadā dāvināja K. Firkss, 1740. gadā izliets baznīcas zvans. 1747. gadā baznīcas tornī iespēra zibens un tas nodega, bet drīz pēc tam tika atjaunots.  1873. gadā baznīca saņēma jaunas ērģeles.

Pirms Otrā pasaules kara uzskatīja, ka Lestenes baznīcai ir viens no greznākajiem baroka interjeriem Latvijā.
Kurzemes cietokšņa kauju laikā baznīcu nopostīja, vēl šodien tās fasādē saskatāmas kara laika lādiņu atstātās pēdas. Latvijas PSR laikā tajā ierīkoja graudu kalti, 1962. gadā draudze bija spiesta darbu pārtraukt.

Lestenes draudze savu darbību atjaunoja 1999. gadā. Mūsdienās baznīca pamazām tiek atjaunota.

Atsauces 

Lestenes pagasts
Luterāņu baznīcas Latvijā
Saku Koivu

Saku Antero Koivu (dzimis 1974. gada 23. novembrī Turku, Somijā) ir bijušais somu hokejists, centra uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Nozīmīgāko karjeras daļu Koivu aizvadījis Nacionālās hokeja līgas klubos Monreālas "Canadiens" un Anahaimas "Ducks", ilgstoši bijis "Canadiens" kapteinis. Kopumā 1124 NHL spēlēs atzīmējies ar 832 rezultativitātes punktiem. Somijas izlases rindās kļuvis par 1995. gada Pasaules čempionu, kā arī četrreiz izcīnījis olimpisko spēļu medaļas.

Vairākas sezonas NHL spēlē arī viņa jaunākais brālis Mikko Koivu.

Spēlētāja karjera 
Koivu uzsāka savu profesionālā spēlētāja karjeru SM līgas kluba Turku "TPS" rindās, kurā viņš spēlēja no 1992. līdz 1995. gadam, trijās sezonās atzīmējoties kopā ar 137 rezultativitātes punktiem un divas reizes, 1993. un 1995. gadā, kļūstot par Somijas čempionu. Jau pēc viņa pirmās sezonas TPS viņu 1993. gada NHL draftā ar kopējo 21. numuru izvēlējās Monreālas "Canadiens". Tajā viņš sāka spēlēt vienīgi sākot ar 1995. gadu. No 1999. līdz pat 2009. gadam Koivu bija "Canadiens" kapteinis. 2004.—05. NHL sezonas lokauta laikā uzbrucējs spēlēja TPS vienībā.

2009. gada vasarā hokejists pievienojās Anahaimas "Ducks" vienībai, jau līdz ar pievienošanos tam pildot arī komandas kapteiņa palīga funkcijas. 2014. gada jūnijā "Ducks" ģenerālmenedžeris Bobs Marejs paziņoja, ka līgums ar somu uzbrucēju pagarināts netiks. Septembrī Koivu paziņoja par karjeras beigšanu.

Somijas hokeja izlases sastāvā spēlējis septiņos Pasaules čempionātos, 1994. un 1999. gadā izcīnot sudraba medaļu, bet 2008. gadā - bronzas medaļu. 1995. gadā Koivu kļuva par Pasaules čempionu. Piedalījies arī 1994., 1998., 2006. un 2010. gada Olimpiskajās spēlēs, 1994., 1998. un 2010. gadā izcīnot bronzas medaļu, bet 2006. gadā - sudraba medaļu.

NHL viņam 2002. gadā piešķirta Bila Mastertona balvu, savukārt 2007. gadā Koivu ieguva arī Kinga Klensija balvu. 1995. gadā, kad Koivu otro reizi, kopā ar TPS, kļuva par Somijas čempioniem, viņš jau bija komandas līderis un pēc sezonas beigām saņēma vairākus apbalvojumus. Viņam piešķīra Kultainen kypara balvu kā labākajam spēlētājam pēc citu spēlētāju balsojuma, Jari Kurres balvu kā izslēgšanas kārtas vērtīgākajam spēlētājam, Lasses Oksanena balvu kā regulārās sezonas labākajam spēlētājam un arī Veli-Pekkas Ketolas balvu kā rezultatīvākajam spēlētājam līgā.

Karjeras statistika

Klubu statistika

Izlases statistika

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Monreālas "Canadiens" spēlētāji
Anahaimas "Ducks" spēlētāji
Hokejisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
SM līgas čempioni
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Saratov

Saratov jeb Saratova () bija kravas un pasažieru kuģis, Latvijas Pagaidu valdības uzturēšanās vieta 1919. gadā pēc Aprīļa puča no 16. aprīļa līdz 27. jūnijam. 1919. gada 7.—8. jūlijā pārveda Latvijas Pagaidu valdību no Liepājas uz Rīgu.
Tā ietilpība bija 1679 bruto reģistra tonnu (BRT), jauda 138 ZS. Kapteiņi: A. Remess-Veics, A. Janovskis.

Īpašnieki 
 Dānijas Apvienoto kuģniecību kompānija (DFDS) 
 no 1911. Krievijas Ziemeļrietumu kuģniecības sabiedrība 
 no 1916. gada Vācijas impērijas armija
 no 1919. gada Latvijas Republikas Kara ministrija
 no 1920. gada Latvijas Valsts kuģu ekspluatācijas nodaļa
 no 1923. gada KPFSR

Vēsture 
Kuģis tika uzbūvēts 1888. gadā Kopenhāgenā, Dānijā un nosaukts par Leopold II. To izmantoja Apvienoto kuģniecību kompānija (, DFDS).

1911. gadā kuģi nopirka Krievijas Ziemeļrietumu kuģniecības sabiedrība (Русское Северо-Западное Пароходство) un pārdēvēja Saratovas pilsētās vārdā. Kuģa pieraksta osta bija Liepāja, tas uzturēja satiksmi starp Liepāju un Hallu Lielbritānijā. 

Pēc Liepājas ostas ieņemšanas Pirmā pasaules kara laikā 1915. gada maijā Saratov konfiscēja Vācijas okupācijas iestādes un to izmantoja kā munīcijas noliktavu. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atkal to nodeva īpašnieku, "Krievu Ziemeļrietumu tvaikoņu sabiedrības" rokās. 

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 8. janvārī kuģi ar Latvijas Pagaidu valdības rīkojumu konfiscēja (Apsardzības ministra pavēle N°707) un novietoja Liepājas reidā britu kara kuģu apsardzībā, Latvijas karogu uz tā pacēla 1919. gada 10. janvārī. Pēc Aprīļa puča uz tā patvērās Latvijas Pagaidu valdība.
1920.—1921. gados veica reisus uz Baltijas jūras un Lielbritānijas ostām, izmantots militāro kravu piegādei armijai.
Pēc kara beigām pārvadāja pasažierus, pārtikas preču, koku un ogļu kravas. 

 uzbrauca uz sēkļa pie Helsinkiem, remontēts Liepājā. Pēc Latvijas-KPFSR miera līguma noslēgšanas kuģi atdeva Padomju Krievijai.  kuģis Rīgā tika nodots apkalpei no KPFSR, bet  Saratov uzskrēja sēklim iepretim Akmeņraga bākai. Kuģa vraku iznīcināja, saspridzinot 1934. un 1936. gados.

Literatūra 
 Bandavs J. “Saratova” piemiņai. Latvija. Nr. 11, 10.02.1923.
 Kapteinis stāsta par “Saratova” likteņgaitām. Brīvā Zeme. Nr. 70, 26.03.1938.
 Latvijas jūrniecības vēsture. Enciklopēdija. Rīga, 1998.

Ārējās saites 
 Zeļenko Dz. Leģendārais "Saratov" jeb Valdības kuģa stūre A.Remesa rokās/

Latvijas kuģi
Latvijas brīvības cīņas