joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Otons

Marks Salvijs Otons (, dzimis , miris ) bija Romas imperators 69. gadā no 15. janvāra līdz 16. aprīlim. Viņš bija otrais imperators Četru imperatoru gadā.

Dzimis dižciltīgā etrusku cilmes ģimenē. Jaunībā bija imperatora Nērona draugs, bet pēc savas sievas mīlas dēkas ar Nēronu tika atstumts no galma un nosūtīts kā pārvaldnieks uz Luzitānijas provinci. Bijis viduvējs administrators. 68. gadā kļuvis par kaimiņu provinces Tarakonas Spānijas pārvaldnieka Galbas sabiedroto un pievienojies viņam maršā uz Romu. Nākamā gada sākumā sacēlās pret Galbu un nogalināja viņu, tādējādi pats kļūstot par imperatoru. Trīs mēnešus vēlāk viņš piekāpās konfliktā ar LejasĢermānijas provinces pārvaldnieku Vitēliju un veica pašnāvību pēc sakāves kaujā pie Bedriākas, kur kopējais zaudējumu apmērs sasniedza 40 000 karavīru.

Ārējās saites 

32. gadā dzimušie
69. gadā mirušie
Romas imperatori
Pašnāvnieki
Supermens 2

"Supermens 2" () ir 1980. gada ASV un Apvienotās Karalistes supervaroņu filma, kuras režisors ir Ričards Lesters. Filma ir balstīta uz DC Comics tēlu Supermenu. Šis ir turpinājums 1978. gada filmai "Supermens".

Filmā Supermens cīnās ar ģenerāli Zodu. Galvenās lomas "Supermenā 2" attēlo Kristofers Rīvs, Džīns Hekmens, Margota Kidera, Terenss Stamps, Sāra Daglasa un Džeks O'Halorans.

Filmas sākotnējais režisors Ričards Doners, kas uzņēma arī pirmo filmu, nofilmēja aptuveni 75% filmas, līdz viņš tika aizstāts ar Ričardu Lesteru. Lai Lesters tiktu nosaukts par pilnvērtīgu filmas režisoru, viņam bija jānofilmē vismaz 51% filmas ainu, tādējādi daudz kas tika pārfilmēts. 2006. gadā tika izdota Ričarda Donera filmas versija, kurā 83% filmas ir viņa filmēti.

Filmā ģenerāli Zodu attēlojošais Terenss Stamps seriālā "Smolvila. Leģenda par Supermenu" attēloja Supermena bioloģisko tēvu Džorelu.

Atsauces

Ārējās saites 

1980. gada filmas
Apvienotās Karalistes zinātniskās fantastikas filmas
ASV zinātniskās fantastikas filmas
Supermens 3

"Supermens 3" () ir 1983. gada Apvienotās Karalistes un ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Ričards Lesters. Filma ir balstīta uz DC Comics tēlu Supermenu. Šis ir turpinājums 1980. gada filmai "Supermens 2".

Filmā Supermens cīnās ar multimiljonāru Rosu Vebsteru, kas cenšas nogalināt Supermenu ar sev padotā datorģēnija Gūsa Gormana palīdzību. Galvenās lomas "Supermenā 3" attēlo Kristofers Rīvs, Ričards Priors, Anete O'Tūla, Roberts Vons.

Filmā Lanu Lengu attēlojošā Anete O'Tūla seriālā "Smolvila. Leģenda par Supermenu" attēloja Supermena māti uz Zemes Martu Kentu.

Atsauces

Ārējās saites 

1983. gada filmas
Apvienotās Karalistes zinātniskās fantastikas filmas
Supermens 4

"Supermens 4" () ir 1987. gada Apvienotās Karalistes un ASV supervaroņu filma, kuras režisors ir Sidnijs Furjē. Filma ir balstīta uz DC Comics tēlu Supermenu. Šis ir turpinājums 1983. gada filmai "Supermens 3" un šī ir "Supermena" oriģinālās filmu sērijas pēdējā daļa, kā arī pēdējā filma, kurā Supermenu attēlojis Kristofers Rīvs.

Filmā Supermens cīnās ar Leksu Lutoru. Galvenās lomas "Supermenā 4" attēlo Kristofers Rīvs, Džīns Hekmens, Džons Kraiers, Sems Vanameikers.

Atsauces

Ārējās saites 

1987. gada filmas
Apvienotās Karalistes zinātniskās fantastikas filmas
Antoniss van Deiks

Antoniss van Deiks (; dzimis , miris ) bija baroka laika flāmu mākslinieks. Pazīstams kā portretu un reliģisko sižetu gleznotājs.

Dzimis Antverpenē. Kļuvis par mākslinieku jau agrā vecumā. Strādājis Pītera Paula Rubensa darbnīcā. No 1621. līdz 1627. gadam darbojies Itālijā. 1632. gadā kļuva par Anglijas karaļa Čārlza I galma mākslinieku. Miris Londonā.

Antoniss van Deiks dzimis 1599. gada 22. martā Antverpenē, bagāta auduma tirgotāja Frana van Deika ģimenē. Viņš bija septītais no divpadsmit bērniem. 1609. gadā, kad viņš bija 10 gadu vecs, viņš tika atdots slavenā gleznotāja Hendrika van Balena darbnīcā, kurš rakstija gleznas uz mitoloģiskām tēmām.  Pirmo šedevru Antonis uzrakstījis, kad viņam bija 14 gadi - 70 gadu veca vīrieša portrets. Kopš 1615. gada Van Deikam jau bija sava darbnīca, kurā viņš kopā ar vairākiem jaunajiem māksliniekiem izveidojis gleznu sēriju "Apustuļu galvas".  Viena no agrīnajām gleznām ir viņa pašportrets, kas izceļas ar žēlastību un eleganci. 1620.-1620. gadā izveido 13 dēļu ciklu, kas attēlo Kristu un apustuļus. Apustuļu izteiksmīgās sejas ir uzrakstītas brīva vizuālā veidā.  Tagad ievērojama šī cikla dēļu daļa ir izkaisīta muzejos visā pasaulē. 1618. gada februārī Vens Dikss tika pieņemts Sv. Lūkas glezniecības ģildē. Sadarbojas ar Rubensu, strādā kā asistents viņa darbnīcā.

Van Deiks agri pierādīja sevi ka portretu uz reliģisko- mitoloģisko sižetu meistaru. No 1618. līdz 1620. gadam viņš strādāja Rubensas darbnīcā. No 1620. gada beigām – līdz 1621. gada sākumā, viņš strādāja pie  Anglijas valdnieka Jēkaba I, bet pēc tam atgriezās Antverpenē. Kādu laiku viņš dzīvojis Itālijā, galvenokārt Dženovā. No 1621. līdz 1627. gadam Van Dīks dzīvo un strādā Vācijā. 1627. gadā van Deiks atgriezās Antverpenē un kļuva par Isabella Clara Eugene mākslinieku.  Kopš 1632. gada gleznotājs atkal dzīvoja Londonā, strādājot par mākslinieku pie Charles I. 1632. gadā karalis  pasludināja viņu par bruninieku un 1633. gadā viņam piešķīra karaliskā mākslinieka statusu. Gleznotājs saņēma stabilu atalgojumu. Anglijā 1639. gadā viņš apprecējās ar Kunga Ruthvenas meitu- Mariju Rufvenu. Van Dīks nomira 1641. gada 9. decembrī Londonā, tika apglabāts Sv. Pāvila katedrālē Londonā.

Ārējās saites 

 Antoniss van Deiks artcyclopedia 
 Antoniss van Deiks museumsyndicate  

1599. gadā dzimušie
1641. gadā mirušie
Flāmu gleznotāji
Baroka gleznotāji
Antverpenes provincē dzimušie
Londonā mirušie
Sezemice

Sezemice () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Pardubices apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1227. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Lielmeistars (šahs)

Lielmeistars ir augstākais spēlētāja tituls šahā. Mūsdienās Starptautiskā šaha federācija (FIDE) piešķir starptautiskā lielmeistara titulus.

Vēsturiski par lielmeistariem sauca pašus spēcīgākos šahistus: pasaules čempionus un spēcīgu turnīru uzvarētājus, bet striktu kritēriju nosaukumam nebija. Oficiāli FIDE tikai 1950. gadā 27 spēcīgākajiem pasaules šahistiem piešķīra starptautiskā lielmeistara titulus. 2013. gada jūnijā to skaits bija 1414.

Atsevišķi, FIDE starptautiskā lielmeistara tituli tiek piešķirti sievietēm, kā arī šaha kompozīcijā un uzdevumu risināšanā. Savus lielmeistaru titulus piešķir arī Starptautiskā Korespondencšaha federācija (ICCF).

Lielmeistara tituli tiek piešķirti arī dambretistiem.

Atsauces 

Šahs
Šaha tituli
Benets

Benets var būt:

 Arnolds Benets (Arnold Bennett; 1867―1931) — angļu rakstnieks;
 Čārlzs Benets (Charles Bennett; 1870—1948) — britu vieglatlēts, olimpiskais čempions vieglatlētikā;
 Džordžs Benets (George Bennett; 1990) — Jaunzēlandes riteņbraucējs;
 Entonijs Benets ( Anthony Bennett; 1993) — Kanādas basketbolists;
 Sems Benets (hokejists) (Sam Bennett; 1996) — Kanādas hokejists;
 Sems Benets (riteņbraucējs) (Sam Bennett; 1990) — Īrijas riteņbraucējs.

Uzvārdi
Edvards Snoudens

Edvards Džozefs Snoudens (; dzimis ) ir bijušais ASV Centrālās izlūkošanas pārvaldes un Nacionālās drošības aģentūras darbinieks.

Sabiedrībā pretrunīgi vērtēts, Snoudens tiek uzskatīts par varoni, trauksmes cēlēju, disidentu, nodevēju un patriotu. Viņa publiskotā informācija izraisījusi debates par masu novērošanu, valdības slepenību un balansu starp nacionālo drošību un informācijas privātumu.

Slepenās informācijas nodošana 
2013. gada jūnija sākumā Snoudens nodeva laikrakstiem The Guardian un The Washington Post slepenu informāciju par ASV izlūkdienestu izmantotajām datu iegūšanas programmām, tostarp masveida telefonsarunu noklausīšanos un personas izsekošanu globālajā tīmeklī, analizējot videomateriālus, fotogrāfijas un e-pastus.

Pēc informācijas nopludināšanas Snoudens no ASV varasiestādēm slēpās Honkongā, bet kopš 24. jūnija uzturējās Maskavas Šeremetjevas starptautiskās lidostas tranzītzonā. Vairākas valstis noraidīja Snoudena lūgumus piešķirt politisko patvērumu, tomēr 5. jūlijā uzņemt Snoudenu piekrita Venecuēlas prezidents Nikolass Maduro, kā arī Nikaragvas prezidents Danjels Ortega, "ja vien radīsies atbilstoši apstākļi".

1. augustā Snoudenam tika uz gadu piešķirts pagaidu patvērums Krievijā un viņš pameta lidostas tranzītzonu. Saistībā ar šo Krievijas lēmumu ASV prezidents Baraks Obama atteicās no septembra sākumā paredzētās tikšanās ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu.

2022. gada 26. septembrī Krievijas prezidents Putins izdeva rīkojumu par Krievijas pilsonības piešķiršanu Snoudenam.

Filmas par Snoudenu 
 Ņujorkas Kinofestivālā notika dokumentālās filmas "Pilsonis četri" pirmizrāde, kas ir dokumentālā filma par Edvardu Snoudenu. Agrāk tajā pašā gadā filmas režisore Laura Poitresa paziņoja Associated Press, ka viņa montē šo filmu Berlīnē, jo baidās, ka filmas sagataves varētu konfiscēt ASV valdība. Divas stundas ilgā filma ir uzņemta vairākās valstīs, sekojot Snoudena gaitām Hongkongā un Maskavā, kur viņš pašreiz dzīvo kopā ar savu draudzeni Lindseju Milsu. Filma ieguva pozitīvas kritiķu atsauksmes gan ASV, gan Eiropā, un ieguva 87. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā dokumentālā filma".

2016. gadā iznāca režisora Olivera Stouna mākslas filma "Snoudens" (Snowden), kurā parādīti notikumi Snoudena dzīvē laika posmā no 2003. līdz 2013. gadam. Titullomu atveidojis aktieris Džozefs Gordons-Levits.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mājaslapa Edvarda Snoudena atbalstam  The Courage Foundation

Ziemeļkarolīnā dzimušie
ASV cilvēki
Skandāli
Haktīvisms
Bistre

Bistre () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1200. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Komposts

Komposts (no  — ‘saliktais’) ir augsnes organiskais ielabošanas līdzeklis, kuru pievieno augsnei, lai saglabātu un uzlabotu tās fizikālās un ķīmiskās īpašības un/vai bioloģisko aktivitāti. Kompostu iegūst, kompostējot bioloģiski sadalāmos atkritumus. Gatavs komposts parasti ir tumšā krāsā ar zemes/trūdu smaržu. 
Kompostam paredzētus materiālus alternatīvi var pārveidot biogāzē.

Kompostēšana 
Kompostēšana ir kontrolēts aerobs, eksotermisks process, kurā jaukta mikroorganismu asociācija gaisa skābekļa klātbūtnē pārveido organiskos atkritumus par humificētu produktu — kompostu, jaunradīto biomasu un minerālvielām (ūdeni un oglekļa dioksīdu). Mūsdienās kompostēšana ir viena no perspektīvākajām bioloģiski sadalāmo atkritumu pārstrādes metodēm, kas ļauj būtiski samazināt atkritumu daudzumu un iegūt augsnes organisko ielabošanas līdzekli jeb kompostu.

Organiskais mēslojums
Atkritumi
Eiropas autoceļš E95

|}
|}

Eiropas autoceļš E95 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Autoceļš ir aptuveni 2527 kilometrus garš, un savieno Sanktpēterburgu ar Merzifonu Turcijas ziemeļos. Posmā no Krievijas līdz Turcijai, autoceļš šķērso arī Baltkrieviju un Ukrainu. Posmu no Odesas ostas līdz Samsunai Turcijā ir jāšķērso Melnā jūra ar prāmi.

Maršruts
 Krievija: M20 Sanktpēterburga-Neveļa
 Baltkrievija: M8 Haradoka-Gomeļa
 Ukraina: M01 Čerņihiva-Kijiva; M05 Kijiva-Odesa
 Melnā jūra
 Turcija: D795 Samsuna-Merzifona

Autoceļi Baltkrievijā
Starptautiskais E ceļu tīkls
Bržezova pie Svitavas

Bržezova pie Svitavas () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta ap 1300. gadu. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Salerno province

Salerno province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Kampānijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Salerno. Nākamās lielākās pilsētas ir Kava de Tirēni, Batipalja, Skafāti un Nočera Inferjore. 2012. gada oktobrī provincē dzīvoja aptuveni 1,09 miljoni cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 158 komūnās.

Itālijas provinces
Kampānijas provinces
Velta Sniķere

Velta Sniķere (dzimusi 1920. gada 25. decembrī) ir latviešu dzejniece un jogas skolotāja.

Biogrāfija 
Dzimusi 1920. gada 25. decembrī ārsta Reinholda Sniķera ģimenē Veļikije Lukos, viņas vecākiem ar vilcienu atriežoties mājup no pilsoņu kara bēgļu gaitām. 
Mācījās Rīgas 8. pamatskolā, tad Rīgas 1. ģimnāzijā, pēc kuras beigšanas studēja Latvijas Universitātē filozofiju. Jau no jaunības V. Sniķere interesējās par jogu un dejas mākslu, no 13 gadu vecuma mācījusies pie Latvijas Jogas biedrības vadītāja Harija Dīkmaņa.
1941. gadā iznāca viņas pirmā dzejas publikācija. Otrā pasaules kara beigās 1944. gadā viņa kopā ar draudzeni devās bēgļu gaitās uz uz Austriju. 1946. gadā pārcēlās uz dzīvi Londonā.

No 1954. līdz 1958. gadam viņa bija dejotāja Rama Gopala indiešu deju grupā. 1965. gadā Sniķere kļuva par jogas skolotāju, no 1972. gada Anglijā organizēja un vadīja jogas skolotāju kursus. Aktīvi darbojās arī Latvijas PEN kluba Londonas nodaļā, kas apvienoja latviešu rakstniekus trimdā.

No 1950. līdz 2010. gadam publicēja septiņus dzejas krājumus, veica arī Zinaīdas Lazdas un Andreja Eglīša dzejas atdzejojumus angļu valodā.

Dzejas raksturojums 
Veltas Sniķeres dzeja sakņojas maģijas un simbola poētikā, dažkārt tuvinoties sirreālistiskam izteiksmes veidam, taču saglabājot saikni ar dažādu tautu arhetipisko un mītisko pasaules izjūtu un tēlainību. Viņas dzejas centrālā tēma ir cilvēka spēja atklāt pasaules un dabas dziļāko metafizisko nozīmi un iekļauties kosmiskā ritējumā. Dzejoļiem lakonisks, piesātināts spriegums.

Apbalvojumi 
 J. Auškāpa piemiņas fonda balva (1984). 
 PBLA Kultūras fonda balva (2004).
 Triju Zvaigžņu ordenis, IV šķira (2007).
 Literatūras gada balva par mūža ieguldījumu (2019).

Bibliogrāfija

Oriģināldarbi 
 Trīs autori [dzeja; kopā ar Dzintaru Sodumu un Ojāru Jēgenu]. Stokholma: Daugava, 1950.
 Nemitas minamais [dzeja]. Čikāga: A. Kalnājs, 1961.
 Piesaukšana [dzeja]. Kopenhāgena: Imanta, 1967.
 Lietu mutes [dzejas izlase]. Rīga: Artava, 1991.
 Pietuvoties vārdiem [dzejas izlase]. Rīga: Valters un Rapa, 2003.
 Savādībiņas [īsproza]. Rīga: Valters un Rapa, 2009.
 Pieredze [dzeja]. Rīga: Mansards, 2010.

Angļu valodā 
 Smile of the Unknown [3 dzejoļi]. New York, 1979.
 Husks. Paris: Editions Librairie-Galerie Racine, 1999; 2. izd.: Rīga: Mansards, 2019.

Atdzejojumi angļu valodā 
 Andrejs Eglītis. God Thy Earth is Aflame. Stockholm: O. Sakārnis, 1947.
 Andrejs Eglītis. Gallows Over Europe (kopā ar Robertu Fērnliju). London: John Calder - New York: Riverrun, 1984.
 Zinaīda Lazda. A Green Leaf (kopā ar Robertu Fērnliju). Maidstone: Woodcutter Press, 1986.
 Steve Kütz. In the Landscape of My Mothers Eyes. Maidstone: Woodcutter Press, 1986.
 Andrejs Eglītis. Hand Holds Hand. Rīga: Pils, 2001.
 Dainas. Rīga: Mansards, 2019.

Atsauces 

1920. gadā dzimušie
Latvijas dzejnieki
Jogi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Simtgadnieki
Jevīčko

Jevīčko () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.

Vēsture

Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Moravska Tršebova

Moravska Tršebova () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 981. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. Pilsētas vāciskais nosaukums bija Mērištrībava () un tā pēc iedzīvotāju nacionālā sastāva bija viena vāciskākajām pilsētām Morāvijā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Moravska Tršebova ir riteņbraucēja Romāna Kreicigera (Roman Kreuziger, 1986) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Polička

Polička () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķī. Ap pilsētu saglabājušies viduslaiku aizsardzības mūru atliekas.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1167. gadā. Viduslaikos pilsēta bija Bohēmijas karalienes īpašums (Královské věnné město), un karalienes galmam piegādāja auzas. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Polička ir komponista Bohuslava Martinū (Bohuslav Martinů, 1890-1959) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
HK Nitra

HK Nitra ir hokeja komanda, kas bāzēta Nitrā, Slovākijā, un spēlē Slovākijas Ekstralīgā. Klubs dibināts 1931. gadā, taču Ekstralīgā tas spēlē vien kopš 2003. gada. 2016. gadā Nitra kļuva par Slovākijas čempioni.

Pašlaik (2022) komandā spēlē latviešu uzbrucējs Filips Buncis. 2006.—07. gada sezonā vairākas spēles klubā aizvadīja Artūrs Irbe, pēc gada Nitrā spēlēja Armands Bērziņš un Māris Jass. 2009.—10. gada sezonā Jass atgriezās Nitrā, bez viņa kluba rindās spēlējot arī Maksimam Širokovam.

Ārējās saites 
 Komandas oficiālā mājaslapa
 Eliteprospects.com komandas profils

Slovākijas hokeja klubi
Kauguri (Jūrmala)

Kauguri ir Jūrmalas pilsētas daļa tās rietumu daļā starp Sloku un Kaugurciemu.  Līdz 1959. gadam ietilpa Slokas pilsētā. Kauguri ir galvenais Jūrmalas pilsētas daudzstāvu dzīvojamo ēku rajons.

Vēsture 

Kad hercogs Jēkabs Kaugurciemā 17. gadsimta vidū ierīkoja jūras ostu, preces cauri tagadējai Kauguru teritorijai ar pajūgiem veda uz Sloku, no kurienes ar laivām veda tālāk uz Jelgavu, Lietuvu, Poliju.  
Ap 1700. gadu Kauguros bija savs fogts, kura uzdevums bija uzraudzīt kuģus un gādāt par kaltētu reņģu un lestu sūtīšanu hercoga galvaspilsētu Jelgavu.  
Hercogs Pēteris Bīrons 1783. gada 10. maijā apstiprināja Slokas novada atdalīšanu no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienošanu Krievijas impērijai.

Latvijas brīvības cīņu laikā 1919. gada 18. maijā Kaugurciema kāpās notika kauja starp kapteiņa Zolta komandēto Latviešu atsevišķās brigādes vienību un LSPR armijas vienību. 
1925. gadā Slokas pilsētai pievienoja Slokas mācītājmuižas zemi un Kaugurciemu. Sloku kopā ar Kaugurciemu 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.

1960. gados sākās daudzstāvu namu būve starp Sloku un Kaugurciemu, kur izveidoja Jūrmalas Kauguru mikrorajonu. Sākumā jaunās ēkas cēla gar Talsu šoseju, tad arvien attālinoties no jūras Slokas virzienā. 
Pēc pirmā Jūrmalas pilsētas ģenerālplāna izstrādes 1971. gadā tika veidotas divas galvenās atpūtas zonas: galvenokārt atpūtniekiem no visas PSRS paredzētā kūrorta zona Ķemeri-Jaunķemeri un rīdzinieku masveidīgas atpūtas zona Priedaine-Vaivari. 
Starp šīm zonām attīstīja galveno Jūrmalas daudzstāvu ēku dzīvojamo rajonu Kaugurus. 
1981. gadā Kauguros dzīvoja apmēram 15 000 iedzīvotāju.

Kauguru kultūras nams 
Kauguru kultūras nams ir iekārtots bijušajā kinoteātrī. Tā prioritāte ir tradicionālās kultūras saglabāšana un popularizēšana, kā arī kultūrizglītojošu pasākumu organizēšana Kauguru rajonam. Kultūras namā organizē vērienīgus masu svētkus, festivālus un nacionāli patriotiskus pasākumus.

Kultūrā 
Kauguru ciems Kira Buļičova stāstā "Karš ar liliputiem" minēts kā daudzu viņa stāstu galvenās varones Aļisas Seļezņovas radinieces Austras tantes dzīvesvieta.

Galerija

Atsauces 

Jūrmala
Kūdra (Jūrmala)

Kūdra ir Jūrmalas pilsētas daļa tās rietumu daļā starp Ķemeriem un Brankciemu. Uz ziemeļiem līdz Slokas ezeram plešas Slokas purvs un Vecais purvs. Daļēji atrodas Ķemeru nacionālā parka teritorijā.

Vēsture 
Tagadējā Kūdras teritorija atradās Slokas pagastā, kuru kopā ar Slokas novadu 1783. gadā atdalīja no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienoja Krievijas impērijai. 

20. gadsimtā te izveidojās kūdras fabrikas strādnieku ciemats. 1950. gados no Kūdras uz Slokas papīrfabriku tika vesta kurināmā kūdra.
1951. gadā izveidoja Kūdras dzelzceļa pieturu. 1959. gadā Kūdru kopā ar Sloku un Ķemeriem iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.

Pēc pirmā Jūrmalas pilsētas ģenerālplāna izstrādes 1971. gadā tika veidotas divas galvenās atpūtas zonas: galvenokārt atpūtniekiem no visas PSRS paredzētā kūrorta zona Ķemeri-Jaunķemeri un rīdzinieku masveidīgas atpūtas zona Priedaine-Vaivari. 
Starp šīm zonām bija paredzēts attīstīt industriālo rajonu Kūdrā.

Pirmā pasaules kara kapi 
Ventspils šosejas 38,5 kilometrā ir savrupa, atsevišķi iekārtota apbedījumu vieta ar piemiņas plāksnēm. Pirmā pasaules kara laikā (1915.–1916. gadā) te apglabāti apmēram 400–500 Krievijas impērijas armijas karavīru. Uz kapavietu ir norāde šosejas malā.

Atsauces 

Jūrmala
Bāžciems

Bāžciems ir Jūrmalas pilsētas daļa tās rietumu daļā Lielupes kreisajā krastā starp Sloku un Brankciemu. Bāžciemā no 1. aprīļa līdz 15. oktobrim pietur 2. mikroautobusu maršruts.

Vēsture 
Kurzemes hercogu Slokas muižai piederošais Bāžciems jeb Bāžnieki () izveidojās pie Slokas miestiņa robežas, ko iezīmēja Vecslocenes upe ar dzirnavām. Poļu-zviedru kara laikā šeit 1605.-1608. gadā zviedri uzcēla nocietinājumus. Kurzemes saimnieciskā uzplaukuma periodā hercogs Jēkabs vēlējās izveidot ar Rīgu konkurējošu eksporta ostu Slokā, kur tika izveidotas stikla fabrikas un vara ceplis. Viņš pavēlēja izbūvēt kanālu, kas savienotu Slokas ostu pie Lielupes ar Baltijas jūru pa tagadējo Vecslocenes upīti un Slokas ezeru.
 
1783. gadā Slokas muižu kopā ar Slokas novadu atdalīja no Kurzemes un Zemgales hercogistes un pievienoja Krievijas impērijai. 1795. gada ciemā bija 159 iedzīvotāji - 82 vīrieši un 77 sievietes.    

1925. gadā ciemu pievienoja Slokas pilsētai. Sloku kopā ar Bāžciemu 1959. gadā iekļāva Jūrmalas pilsētas sastāvā.

Atsauces 

Jūrmala
2013. gada NHL drafts

2013. gada NHL drafts bija 51. NHL drafts, kurš norisinājās 2013. gada 30. jūnijā Ņuarka, ASV. Kopā tika draftēti 211 spēlētāji septiņās kārtās.

5. kārtā ar kopējo 124. numuru Tampabejas "Lightning" draftēja latviešu vārtsargu Kristeru Gudļevski. Viņš kļuva par 29. Latvijas hokejistu un tikai otro vārtsargu pēc Artūra Irbes, kurš ticis izvēlēts NHL draftā.

Pirms drafta dažādos kandidātu sarakstos tika minēti arī vairāki citi latviešu hokejisti, piemēram, Roberts Lipsbergs, Edgars Kļaviņš, Artūrs Kuzmenkovs un Georgs Golovkovs, taču neviens no viņiem draftā izvēlēts netika.

1. kārta

2. kārta

3. kārta

4. kārta

5. kārta

6. kārta

7. kārta 

2013. gads sportā
NHL drafts
Svitavi

Svitavi () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Svitavu apriņķa centrs. Labi saglabājusies vecpilsēta. Pilsētā atrodas Esperanto muzejs.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1256. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. Pilsētas vāciskais nosaukums bija Cvitava (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Svitavi ir ebreju glābēja Oskara Šindlera (Oskar Schindler, 1908-1974) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē - Brnenecā atradās Šindlera rūpnīca, kurā viņš nodarbināja no nometnes atbrīvotos ebrejus.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
GALEX

GALEX jeb Galaxy Evolution Explorer (no angļu valodas — Galaktiku attīstības pētnieks) bija ASV ultravioletā starojuma orbitālā observatorija. Tā bija NASA programmas Small Explorer program septītā misija (SMEX-7). Palaists 2003. gada aprīlī. Pētīja tālas galaktikas un zvaigznes ultravioletajā starojumā.

GALEX instruments sastāvēja no 50 cm diametra Riči—Kretjēna teleskopa f/6 konfigurācijā. Tas varēja novērot viļņu garumus no 135 nanometriem līdz 280 nm ar skata laukumu 1,2 grādi.

GALEX lielākie atklājumi:
 Miras zvaigznei atklāta putekļu un gāzu aste, līdzīga kā komētām;
 novērots melnais caurums, kas "apēd" zvaigzni;
 atrasti jaunu zvaigžņu milzu gredzeni ap vecām, mirušām galaktikām;
 pierādīta tumšās enerģijas eksistence;
 atklāts galaktiku evolūcijas trūkstošais posms — pusaudžu galaktikas pāreja no jaunas uz vecu.

GALEX palaists  11:59:54 UTC ar nesējraķeti Pegasus-XL no L-1011 lidmašīnas Stargazer virs Atlantijas okeāna aptuveni 60 km no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacija.

Sākotnēji misija tika plānota 29 mēnešiem, bet vēlāk pagarināta.

2011. gada februārī NASA pārtrauca GALEX operāciju finansēšanu. Kalifornijas Tehnoloģiju institūts (Caltech) lūdza tai nodot observatorijas kontroli, solot piesaistīt privātus līdzekļus. 2012. gada maijā GALEX operācijas nodotas Caltech.

 Orbital Sciences Corporation operatori observatorijai nosūtīja komandu izslēgt visu aparatūru. Kosmiskais aparāts paliks orbītā vismaz 65 gadus, līdz ieies atmosfēras blīvajos slāņos un sadegs.

Atsauces

Ārējās saites 

 GALEX Caltech vietnē 
 GALEX JPL vietnē 
 Explorer: GALEX (SMEX 7) Gunter Dirk Krebs 

Orbitālās observatorijas
Neitans Makinnons

Neitans Makinnons (; dzimis 1995. gada 1. septembrī) ir kanādiešu hokejists, centra uzbrucējs, kurš 2013. gada NHL draftā tika izvēlēts ar kopējo pirmo numuru. Pašlaik (2020) Makinnons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Kolorādo "Avalanche" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
2011.—12. gada sezonā Makinnons pievienojās QMJHL kluba Helifeksas "Mooseheads" rindām. 2012.—13. gada sezonā kopā ar klubu izcīnīja Memoriālo kausu, Makinnonam iegūstot gan kausa izcīņas vērtīgākā, gan arī rezultatīvākā spēlētāja balvu.

2013. gada pirmssezonas treniņnometnē Makinnnons izcīnīja vietu Kolorādo "Avalanche" sastāvā. Sezonas gaitā Makinnons kļuva par vienu no "Avalanche" rezultatīvākajiem spēlētājiem, atzīmējoties ar 63 rezultativitātes punktiem. Pēc sezonas beigām kā līgas labākais debitants ieguva Kaldera balvu. No 2018. līdz 2020. gadam Makinnons trīs sezonas pēc kārtas noslēdza līgas rezultatīvāko spēlētāju desmitniekā.

Kanādas hokeja izlases rindās spēlējis trīs pasaules čempionātos, kā arī 2016. gada pasaules kausa izcīņā. Junioru vecumā spēlējis 2013. gada Pasaules čempionātā junioriem.

Ārējās saites

Atsauces 

1995. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Helifeksā dzimušie
Aleksandrs Barkovs

Aleksandrs Barkovs (; dzimis 1995. gada 2. septembrī) ir krievu izcelsmes Somijas hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2022) Barkovs spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Floridas "Panthers", pilda tās kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Barkovs sāka 2011.—12. gada sezonā, kad 16 gadu vecumā debitēja SM līgas klubā Tamperes "Tappara", tā rindās aizvadot 32 spēles. 2012.—13. gada sezonu Barkovs ar 48 punktiem 53 spēles noslēdza kā otrs rezultatīvākais komandas spēlētājs.

2013. gada vasarā pārcēlās uz NHL vienību Floridas "Panthers". Jau nākamajā sezonā "Panthers" rindās aizvadīja 54 spēles. 2015.—16. gada sezonā guva 59 punktus, sezonu noslēdzot kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs. 2017.—18. gada sezonā ar 78 punktiem bija komandas rezultatīvākais spēlētājs un nākamajā sezonā uzsāka pildīt komandas kapteiņa funkcijas.

Somijas hokeja izlases rindās izcīnījis bronzas medaļas 2014. gada olimpiskajās spēlēs. Spēlējis arī 2012. un 2013. gada Pasaules čempionātos junioriem.

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Floridas "Panthers" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Pirkanmā dzimušie
Assassin's Creed II

Assassin's Creed II ir vēsturiska trešās personas piedzīvojumu datorspēle, kuru izstrādāja Ubisoft Montreal un izdeva Ubisoft. Assassin's Creed II ir otrā spēle spēļu sērijā Assassin's Creed, un seko aiz Assassin's Creed un ir pirmā spēle "Ezio triloģijā". Spēle priekš PlayStation 3 un Xbox 360 tika izdota 2009. gada novembrī, priekš Windows 2010. gada martā un priekš Xbox One un Playstation 4 2016. gada 15.novembrī kopā ar Assassin's Creed: Brotherhood un Assassin's Creed: Revelations kā "Assassin's Creed: The Ezio Collection". Nākamā daļa spēļu sērijā ir  Assassin's Creed: Brotherhood, kas tika izdota 2010. gada novembrī priekš PlayStation 3 un Xbox 360 un 2011.gada martā priekš Windows un tās spēles turpinājums Assassin's creed: Revelations kas tika izdota 2011.gada 15. novembrī priekš PlayStation 3 un Xbox 360 un 2011. gada novembrī un decembrī priekš Windows.

Spēle 
Spēlētāji kontrole spēles galveno varoni ar trešās personas perspektīvu, un var kontrolēt kameru, atļaujot 360° redzesloku. Spēle notiek atvērtā pasaulē, kurā spēlētājs var ceļot pa vairākām Renesanses laika Itālijas pilsētām, piemēram, Florenci, Venēciju, Sandžiminjāno, Forli un Romu (tikai Vatikānu). Animus 2.0 jauna versija no ierīces no pirmās spēles, piedāvā kontekstu priekš dažām izmaiņām un papildinājumiem spēles elementiem, piemēram, tas ka spēlēs tēls nevarēja peldēt pirmajā spēlē ir paskaidrota kā kļūda pirmajā versijā. Ir arī pieejama datu bāze, piedāvājot informāciju par vēsturiskiem cilvēkiem, orientieriem un servisiem ar kuriem spēlētājs var sastapties.

Atsauces 

Piedzīvojumu datorspēles
PlayStation 3 spēles
Xbox 360 spēles
Brandīsa pie Orlices

Brandīsa pie Orlices () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī pie Tiha Orlices upes.

Vēsture

Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Eiropas autoceļš E271

|}
|}

Eiropas autoceļš E271 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla B klases ceļiem. Tas ved cauri tikai Baltkrievijai, un savieno Minsku ar Gomeļu. Visā savā garumā autoceļš seko Baltkrievija maģistrālajam autoceļam M5. 

Autoceļi Baltkrievijā
Starptautiskais E ceļu tīkls
Juris Kalniņš (aktieris)

Juris Kalniņš (dzimis  Siguldā) ir latviešu aktieris un režisors.

Vidējo izglītību ieguvis Siguldas 1. vidusskolā, pēc tam iestājies LVFKI, tomēr to nav pabeidzis. 1977. gadā absolvējis Latvijas Konservatorijas Teātra fakultāti (Dailes teātra VI studija), 1983. gadā — Kultūras un mākslas zinātņu fakultātes Režijas nodaļu.

No 1977. līdz 2017. gadam strādājis Dailes teātrī. Laikā no 1981. līdz 1985. gadam Kalniņš strādājis arī Latvijas Radio par diktoru. Papildu lomām Dailes teātrī tēlojis arī citu teātru iestudējumos. Tāpat tēlojis televīzijā. 2012. gadā kļuva par LNT raidījuma "Labvakar, Latvija!" vadītāju (kopā ar Jolantu Strikaiti). 2019. gadā tēlojis lomu TV seriālā "Sarkanais mežs".

Precējies ar aktrisi Katrīni Pasternaku.

Atsauces

Ārējās saites 
 Dailes teātra profils

1952. gadā dzimušie
Siguldā dzimušie
Latvijas aktieri
Latvijas teātra aktieri
Dailes teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Latviešu režisori
Lidija Semjonova

Lidija Semjonova (; , Voločiskas rajonā, Hmeļņickas apgabalā, Ukrainā) ir Ukrainas starptautiskā sieviešu lielmeistare šahā (WGM, 1982).

Biogrāfija 
1971. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātā. 1978. gadā kļuvusi par PSRS sieviešu šaha čempioni. Ukrainas izlases sastāvā uzvarējusi PSRS komandu čempionātos šahā 1979. un 1981. gadā. 1978. gadā uzvarējusi PSRS komandu kausa izcīņā šahā «Avangard» komandas sastāvā, bet 1982. gadā atkārtojusi šo panākumu «Trud» komandas sastāvā. 1984. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādē Salonikos (Grieķija), parādot sacensību labāko rezultātu — 9½ punktus no 10.  

1980. gadu vidū sekmīgi spēlējusi Pasaules šaha čempionāta izcīņas ciklos. 1982. gadā izcīnījusi 2. vietu starpzonu turnīrā Badkisingenā (Vācija) un iekļuvusi pretendentu mačos. 1983. gadā pretendentu maču ceturtdaļfinālā uzvarējusi Margaretu Murešanu ar 5½ : 4½ (+4 −3 =3), pusfinālā - Nanu Joseliani ar 5½ :4½ (+5 −4 =1), bet 1984. gadā finālā piekāpusies Irinai Levitinai ar 5 : 7 (+2 −4 =6). Vēlāk šo panākumu vairs nav izdevies atkārtot. 1986. gadā pretendentu turnīrā Malmē Semjonova palika 5. vietā. Pēc gada  starpzonu turnīrā Tuzlā dalījusi 3.-4. vietu, taču papildmačā par iekļūšanu pretendentu turnīrā zaudējusi Agneškai Brustmanei ar 1 : 4 (+0 =2 -3).

Pēc Ukrainas neatkarības iegūšanas 1992. gadā palīdzējusi savas valsts izlasei iegūt sudraba medaļas Pasaules šaha olimpiādē Manilā.

Atsauces

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē fide.com
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)

1951. gadā dzimušie
Ukrainas šahisti
PSRS šahisti
Česka Tršebova

Česka Tršebova () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī. Pilsētā atrodas dzelzcēļa lokomotīvju uzņēmums LOKO.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1278. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Lokomotīvju ražošanas uzņēmums LOKO

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
IRIS (Saules observatorija)

IRIS jeb Interface Region Imaging Spectrograph (no angļu valodas — Saskarnes reģiona attēlu spektrometrs) ir ASV kosmiskais aparāts Saules izpētei. Tā ir NASA programmas Small Explorer program divpadsmitā misija (SMEX-12). Palaists 2013. gada jūnijā. Tas novēros Saules koronu un hromosfēru, lai labāk izprastu enerģijas pārvienošanos caur Sules atmosfēru.

Kosmisko aparātu izgatavoja Lockheed Martin Solar and Astrophysics Laboratory (LMSAL). Teeleskops uzbūvēts Smitsona astrofizikas observatorijā (Smithsonian Astrophysical Observatory)
IRIS instruments ir ultravioletā starojuma spektrometrs ar attēlu uzņemšanas biežumu viens kadrs sekundē. Tā izšķirtspēja ir 0,3 leņķa sekundes ar spektrālo izšķirtspēju angstrēma daļas.

IRIS palaists  02:27:46 UTC ar nesējraķeti Pegasus-XL no L-1011 lidmašīnas Stargazer virs Klusā okeāna aptuveni 160 km uz ziemeļrietumiem no Vandenberga Gaisa spēku stacijas.

Atsauces

Ārējās saites 
 IRIS CalteLockheed Martin Solar and Astrophysics Laboratorych vietnē 
 IRIS NASA vietnē 
 IRIS NASA Goddard Space Flight Center vietnē 
 Explorer: GALEX (SMEX 7) Gunter Dirk Krebs 

Saules izpētes kosmiskie aparāti
Punktu klasifikācija Tour de France

Punktu klasifikācija Tour de France ir viena no papildu klasifikācijām Tour de France sacensībās, kas tika izveidota 1953. gadā. Punkti tiek piešķirti par augstu vietu ieņemšanu posma finišā un starpfinišos. Tā tiek uzskatīta par sprinteru klasifikāciju un tās līderi norāda ar zaļu krekliņu.

Punktu sistēma

No 2011. līdz 2014. gadam 
Šobrīd punkti tiek aprēķināti, skaitot kopā posmos iegūtos punktus un atņemot soda punktus. Punktus piešķir pirmajiem braucējiem, kuri šķērso finiša vai starpfiniša līniju un braucējiem, kuri ir ātrākie prologā vai individuālajā braucienā. 2011. gada Tour de France tika izmantota šāda sistēma:

Braucēji var zaudēt punktus par dažādiem noteikumu pārkāpumiem, kas nozīmē, ka daži braucēji var pabeigt tūri ar negatīvu punktu summu.

Pirms Tour de France starta organizatori nosaka, kuri posmi tiks uzskatīti par līdzeniem, kuri par vidējiem kalniem un kuri par kalnu posmiem. Līdzenumu posmos parasti ir maz vai nav vispār kategorizētu kalnu (daži ceturtās vai reizēm trešās kategorijas kalni), vidēju kalnu posmos ir vairāki kāpumi, parasti otrās vai trešās kategorijas, un kalnu posmos ir vairāki lieli kāpumi, bieži pirmās vai hors categorie.

Ja braucēju secību nevar noteikt vai tie uzrāda identisku laiku prologā vai individuālajā braucienā, braucēji dala punktus uz pusēm, noapaļojot līdz tuvākajam puspunktam. Ja braucējs nepabeidz posmu un izstājas no sacensībām, viņa rezultāts tiek izņemts no punktu klasifikācijas. Pēc katra posma finiša punktu klasifikācijas līderim piešķir zaļo krekliņu. Ja rangā rezultāts ir vienāds, līderis ir braucējs ar visvairāk posmu uzvarām, pēc tam tiek skaitītas starpfinišu uzvaras. Ja joprojām ir neizšķirts rezultāts, kopvērtējums nosaka līderi.

Tour de France noslēgumā punktu klasifikācijas līderis tiek pasludināts par zaļā krekliņa ieguvēju.

Pirms 2011. gada 

Pirms 2011. gada tūres punktu aprēķins bija šāds, katrā posmā iekļaujot divus vai trīs starpfinišus

Uzvarētāji

Vairākkārtēji punktu klasifikācijas uzvarētāji

Atsauces 

Tour de France
Terēze Broka

Terēze Broka (dzimusi Šadurska , mirusi ), pazīstama arī kā Terezija Broka, bija latviešu diriģente un mūzikas pedagoģe.

Biogrāfija 
Mācījusies Vītolu pamatskolā, Rēzeknes 1. vidusskolā. Vēlējusies stāties Lauksaimniecības akadēmijā, tomēr iestājusies Rēzeknes mūzikas vidusskolā, pēc kuras pabeigšanas iestājusies Latvijas Valsts Konservatorijā. 1954. gadā absolvējusi Latvijas Valsts Konservatorijas Kordiriģentu klasi. Pēc tam sākusi strādāt Daugavpils mūzikas koledžā par Kordiriģēšanas nodaļas pedagoģi. Viņa ir bijusi vairāku koru diriģente, tai skaitā Daugavpils rajona kora "Latgale", Daugavpils Centrālā kultūras nama kora "Daugava". Latgalē dibinājusi, kā arī vadījusi vairākus muzikālos kolektīvus. Bijusi Radiokomitejas bērnu kora dibināšanas iniciatore, bijusi arī tā vadītāja.
1990. gada 26. un 27. maijā Daugavpilī notika Latgales novada dziesmu svētki T. Brokas vadībā.
Viņa bija arī vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģente.
Vīrs — diriģents un mūzikas pedagogs Staņislavs Broks.

T. Brokas audzēkņi: E. Znutiņš, Z. Semčuka, J. Ustinskovs, I. Lūse un citi.

2018. gadā izdota Annas Rancānes grāmata "Aiz azara bolti bārzi…", kas veltīta Terēzai Brokai.

Apbalvojumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbiniece (1977)
 Latvijas PSR Tautas māksliniece (1986)
 Triju Zvaigžņu ordenis, ceturtā šķira (1995)
 Latvijas Kultūras fonda Spīdolas balva par mūža ieguldījumu Latvijas kultūrā (1998)
Lielā mūzikas balva par mūža ieguldījumu (2003)
Latgaliešu kultūras balva "Boņuks" par mūža ieguldījumu latgaliešu kultūrā (2013)

Atsauces

Ārējās saites 
 Dziesmu svētku krātuve — Terēzija Broka
 Daugavpils novadnieki — Latgales Centrālā bibliotēka

1925. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Rēzeknes novadā dzimušie
Latvijas diriģenti
Latvijas pedagogi
Latvijas PSR Nopelniem bagātie mākslas darbinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Jānis Erenštreits

Jānis Erenštreits (dzimis ) ir latviešu diriģents un mūzikas pedagogs. Erenštreits tiek uzskatīts par vienu no zēnu koru kustības pamatlicējiem Latvijā.

Biogrāfija 
Izglītību ieguvis Ventspils mūzikas vidusskolā, ko absolvējis 1960. gadā, un Latvijas Valsts Konservatorijā, ko absolvējis 1970. gadā.

Laikā no 1969. līdz 1994. gadam diriģējis Emīla Dārziņa speciālās mūzikas vidusskolas zēnu kori. 1994. gadā kļuvis par Rīgas Doma zēnu kora diriģentu, tāpat viņš ir tā mākslinieciskais vadītājs. No 1994. līdz 2010. gadam bijis Rīgas Doma kora skolas direktors.

Vairāku Vispārējo latviešu Dziesmu un Deju svētku virsdiriģents un goda virsdiriģents.

1982. gadā saņēmis Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu. 1997. gadā Erenštreits tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

2018. gadā sasņēmis Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvu par mūža ieguldījumu Latvijas mūzikas attīstībā (par 2017.gadu)

Atsauces 

1942. gadā dzimušie
Latvijas diriģenti
Latvijas pedagogi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Ventspils novadā dzimušie
Latvijas PSR Nopelniem bagātie mākslas darbinieki
Ojārs Rubenis

Ojārs Rubenis (dzimis  Smiltenē) ir latviešu žurnālists, sabiedriskais darbinieks, bijušais Latvijas Nacionālā teātra direktors.

1978. gadā Rubenis absolvējis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti. Pēc tam sācis karjeru Latvijas Televīzijā, 

Atmodas laikā veidojis raidījumu "Labvakar!". Tajā pašā laikā savervēts VDK ar pseidonīmu Valts.

Latvijas Televīziju pametis 1993. gadā, kad kļuva par "SWH Rīga" preses sekretāru, tur nostrādāja līdz 1995. gadam. 

1995. gadā Rubenis kļuva par Nacionālās radio un televīzijas padomes locekli un priekšsēdētāju (līdz 2003. gadam). 

Laikā no 2003. līdz 2005. gadam bijis Latvijas Televīzijas apvienības "Labvakar!" radošais direktors. 

2006. gadā kļuvis par Latvijas Nacionālā teātra direktoru. Vadīja to 11 gadus un šajā laikā teātris ir piedzīvojis uzplaukumu: tika  sakārtota tā ēka, teātris  ir radījis daudzas Latvijas kultūrtelpā paliekošas vērtības. Bet 2017. gadā decembrī Rubenis nolēmis neturpināt darbu kā valdes loceklis un turpmāk, līdz teātra simtgadei, strādāt pie iesāktajiem darbiem kā teātra izpilddirektors.

Apbalvojumi 
2001. gadā Rubenis saņēmis ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Digitālās TV lieta 
2003. gada 1. septembrī Korupcijas novēršanas un apkarošanas birojs ierosināja krimināllietu par Digitālās TV ieviešanu, pamatojoties uz toreizējā satiksmes ministra Roberta Zīles iesniegumu. Lieta bija saistīta ar DLRTC un KML meitasuzņēmuma Kempmayer Media Latvia vienošanos, kas paredzēja  Latvijā nogādāt dažādu specifisku aparatūru digitālajai apraidei. Aparatūras izmaksas iepriekš lēstas daudzos desmitos miljonu latu, kas jāizmaksā valstij.

Krimināllietā apsūdzības uzrādītas par krāpšanu lielos apmēros un noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu  20 personām, t.sk. O.Rubenim kā Latvijas Valsts radio un televīzijas centra (LVRTC) valsts pilnvarniekam.

Tiesas sastāvs ar tiesnesi Juri Stukānu priekšgalā šo lietu sāka skatīt 2008. gada 28. augustā.

2015. gada 15. maijā tiesa nolēma atzīt par vainīgiem 13 digitālās televīzijas krimināllietā apsūdzētos, septiņiem no viņiem piespriežot reālu cietumsodu, bet sešiem nosakot naudas sodu. 18 000 eiro sods tika piemērots arī bijušajam LVRTC valsts pilnvarniekam Nacionālā teātra direktoram Ojāram Rubenim.

2018. gada 20. jūnijā Rīgas apgabaltiesa attaisnoja iepriekš notiesāto bijušo Nacionālā teātra direktoru Ojāru Rubeni.

Atsauces 

1955. gadā dzimušie
Smiltenē dzimušie
Latvijas žurnālisti
Latvijas Universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Atmodas aktīvisti
Latvijas PSR VDK kartotēkā minētās personas
Rubess

Rubess var būt:

 Baiba Rubess;
 Baņuta Rubess;
 Bruno Rubess.

Skatīt arī
 Rubesa

Uzvārdi
Jablonne pie Orlices

Jablonne pie Orlices () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1093. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Hoceņa

Hoceņa () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī. Aviācijas ražotne  JMB Aircraft.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1227. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. 1935. gadā Hoceņā nodibināja uzņēmumu Beneš-Mráz, kas lika pamatus pilsētas no aviobūves tradīcijai. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

JBM Aircraft

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Ilmārs Blumbergs

Ilmārs Blumbergs (dzimis  Rīgā, miris ) bija latviešu mākslinieks, scenogrāfs un grafiķis.

Biogrāfija 
Dzimis kalpotāju ģimenē. 1963. gadā beidza mācības Rīgas lietišķas mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļā, 1972. gadā absolvējis Latvijas Mākslas akadēmijas Glezniecības nodaļu. 1972. gadā Gunāra Zemgala vadībā apguvis scenogrāfa specialitāti.

Laikā no 1969. līdz 1978. gadam Blumbergs strādājis Dailes teātrī par scenogrāfu, 1976. gadā kļuvis par galveno mākslinieku (amatā bijis līdz 1985. gadam). Tāpat sadarbojies ar vairākiem citiem teātriem gan Rīgā, gan citās Latvijas pilsētās, gan ārzemēs. No 1962. gada piedalījies izstādēs. Vairāki viņa darbi saņēmuši dažādus apbalvojumus. Bijis viens no ievērojamākajiem novatorisko tendenču pārstāvjiem 20. gadsimta 70. gadu latviešu scenogrāfijā.

1972. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības biedru, 1973. gadā — Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru. 1989. gadā saņēma Latvijas PSR Nopelniem bagātā mākslas darbinieka goda nosaukumu. 1995. gadā Blumbergs tika apbalvots ar ceturtās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 2009. gadā saņēma Spēlmaņu nakts balvu par mūža ieguldījumu.

Viņa dzīvesbiedre bija aktrise Marina Janaus, par pāri 1989. gadā uzņemta dokumentālā filma "Ilmārs un Marina" (režisore Daila Rotbaha).

Atsauces

Ārējās saites 
  
 Latvijas Nacionālās operas ieraksts
 

1943. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas mākslinieki
Latviešu scenogrāfi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
2016. gadā mirušie
Latvijas PSR Nopelniem bagātie mākslas darbinieki
Aleksis Mierlauks

Aleksis Mierlauks (īstajā vārdā Aleksis Frīdenfelds; dzimis  Ikšķilē, miris  Rīgā) bija latviešu teātra režisors un aktieris, viens no latviešu režijas mākslas pamatlicējiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1866. gada 15. aprīlī Ikšķilē. Bijis adoptēts, bet pēc audžuvecāku nāves no 13 gadu vecuma strādāja fabrikā, piedalījās Jonatāna biedrības teātra trupas izrādēs no 1886. gada.
Strādāja Rīgas Latviešu teātrī (1890-1908), tad  Jaunajā Rīgas teātrī (1908-1915), 1909. gadā papildinājās Maskavas Dailes teātŗī un un Berlīnē 1914. gadā.

Pirmo pasaules kara laikā devās bēgļu gaitās uz Petrogradu, pēc kara atgriezās dzimtenē un strādāja par Nacionālā teātra direktoru (1919-1921), tad līdz 1938. gadam par režisoru.
Miris 1943. gada 19. aprīlī.

Daiļrade 
Aleksis Mierlauks bijis aktieris, kas atveidojis izteiksmīgas raksturlomas. Viņu uzskata par vienu no latviešu režijas mākslas pamatlicējiem un psiholoģiskā reālisma virziena veidotājiem. 
Mierlauka nozīmīgākais sasniegums ir Raiņa lugas "Uguns un nakts" pirmuzvedums Jaunajā Rīgas teātrī 1911. gadā, kas apliecināja latviešu skatuves mākslas briedumu 20. gadsimta sākumā. Pats Mierlauks tajā atveidoja Kangara lomu.

Viņš piedalījies arī vairākās kinofilmās, viņa pēdējā loma bija mācītājs Loders filmā "Kaugurieši" (1941).

Apbalvojumi 
Apbalvots ar III un IV (1935) šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.
1937. gadā saņēma Tēvzemes balvu.

Literatūra 
 Valts Grēviņš. Aleksis Mierlauks (monogrāfija). Latvijas Valsts izdevniecība, Rīga 1956.
 Arturs Bērziņš. Aleksis Mierlauks. // Latvju Mēnešraksts Nr. 1, 1943, 277.-286. lpp.
 Roberts Kroders. Aleksis Mierlauks. Monogrāfiska studija . // Ilustrēts Žurnāls Nr. 5, 1926, 138.-143. lpp.
 Aspazija. A. Mierlaukam uz 40 gadu darba jubileju (dzejolis). // Trejkrāsaina saule , Rīga 1926, 82. lpp.

Atsauces 

1866. gadā dzimušie
1943. gadā mirušie
Ogres novadā dzimušie
Latviešu teātra režisori
Latviešu teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Latvijas teātra aktieri
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Latvijas kultūras kanonā ietvertās vērtības
Mohendžodaro

Mohendžodaro (,  — ‘mirušo pakalns’) bija viens no nozīmīgākajiem Indas ielejas civilizācijas centriem. Tas atrodas Sindas provincē, Pakistānā.

Pilsēta tika uzbūvēta aptuveni 2600. gadā p. m.ē. Šī ir viena no senākajām lielajām apdzīvotajām vietām pasaulē. Mohendžodaro cilvēki pameta 19. gadsimtā p. m.ē. un tikai mūsu ēras 1922. gadā to atklāja no jauna (to paveica indietis Rakalds Bandopadhjajs).

1980. gadā Mohendžodaro tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 UNESCO Pasaules mantojuma saraksta ieraksts 

Indijas vēsture
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Pakistānā
Vičenca

Vičenca () ir pilsēta Veneto reģionā, Itālijā.

Pirmie cilvēki pilsētas vietā uz dzīvi apmetās 3.—2. gadsimtā p.m.ē. Mūsdienās Vičenca ir viena no bagātākajām pilsētām Itālijā, kā arī tas ir trešais lielākais industriālais centrs valstī pēc eksporta vērtības. 2012. gadā pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 111,6 tūkstošus cilvēku. Tajā atrodas 23 Andrea Palladio projektētas ēkas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Veneto pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Itālijā