joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Senie laiki

Senie laiki ir laika posms cilvēces vēsturē starp aizvēsturi un viduslaiku sākumu Eiropā (ap 3000 gadu p.m.ē. līdz 500 gadam m.ē.). Citās pasaules daļās seno laiku posma laika robežas var atšķirties, piemēram, Ķīnas vēturē par seno laiku posma beigām dažreiz uzskata Cjiņu dinastijas sākumu, Indijas vēsturē Čolas dinastijas sākumu, bet Amerikā — Amerikas kolonizēšanas sākumu.

Vēstures rakstības posma ilgums ir apmēram 5—5,5 tūkstoši gadu, sākot ar ķīļu rakstu šumeriem. Termins "klasiskie senie laiki" jeb antīkie laiki parasti tiek attiecināts uz grieķu un romiešu vēsturi, kas sākas ar pirmo olimpiādi (776. gadā p.m.ē.). Šis datums arī gandrīz sakrīt ar tradicionālo Romas dibināšanas datumu (753. gadā p.m.ē.). Par seno laiku beigām Eiropā parasti tiek uzskatīts Rietumromas impērijas krišanas gads (476), bet dažreiz arī imperatora Justiniāna I nāves gads (565), islāma rašanās (622) vai imperatora Kārļa Lielā valdīšanas laiks.

No eiropocentrisma viedokļa būtiskākās Seno laiku civilizācijas:

 Senā Ēģipte;
 Senā Divupe;
 Senā Grieķija;
 Senā Roma.

Piezīmes un atsauces 

 
Vēstures periodi

Ārējās saites
Marts

Marts (, par godu Senās Romas kara dievam Marsam) ir gada trešais mēnesis. Martā ir 31 diena. Marts ir pirmais pavasara mēnesis. Martā ir pavasara ekvinokcija, kad diena izlīdzinās ar nakti un tās ir vienāda garuma. Marta pēdējā svētdienā notiek pāreja uz vasaras laiku (pulksteņi tiek pagriezti vienu stundu uz priekšu). Latviešu mēneša senais nosaukums ir sērsnu vai baložu mēnesis, savukārt lietuviešu senie nosaukumi ir karvelinis vai balandinis mėnuo bet mūsdienās — kovas.

Svētki

Starptautiskie 
 1. marts — Vispasaules kaķu diena

 8. marts — Starptautiskā sieviešu diena
 14. marts — Pī skaitļa (3,14...) diena (neoficāli)

Atceres dienas 
 25. marts — Komunistiskā genocīda upuru piemiņas diena

Marta vārda dienas Latvijā 

Latviešu vārda dienu kalendārā martā pa dienām apkopoti šādi biežāk Latvijā lietotie cilvēku vārdi:

Skatīt arī 
 Marta klimats Latvijā

Atsauces

Ārējās saites
Raimonds Bitenieks

Raimonds Bitenieks (dzimis  Liepājā, miris ) bija viens no Trešās atmodas aizsācējas kustības Helsinki-86 dibinātājiem.

Dzīvesgājums 
Bitenieks dzimis 1944. gada 14. maijā Liepājā jūrnieka ģimenē. Strādāja kokapstrādes kombinātā "Baltija" par atslēdznieku, mācījās Liepājas 5. vidusskolas neklātienes nodaļā, tad Kaļiņingradas aviācijas skolā (1963-1965). Divus gadus strādāja Tahiatas aerodromā Karakalpakijas APSR par aviomehāniķi. Pēc atgriešanās Liepājā strādāja kokapstrādes kombinātā "Baltija", 1973. gadā Liepājas autobusu parkā. 1978. gadā uzsāka darbu apvienībā "Daiļrade", kur strādāja arī Linards Grantiņš.

1983. gada 4. septembrī no Liepājas kopā ar draugu Jāni Vansoviču un abu bērniem pusaudžiem Agri Vansoviču un Evu Bitenieci ar pārbūvētu motorlaivu nesekmīgi mēģināja šķērsot Baltijas jūru un nokļūt Zviedrijā, lai izveidotu sakarus ar Rietumeiropā dzīvojošajiem latviešiem un veidotu pretošanās kustību okupācijas varai Latvijā. Par to viņam piesprieda divu gadu cietumsodu Šķirotavas cietumā Rīgā.

1986. gada 16. jūlijā Bitenieks kopā ar Linardu Grantiņu un Mārtiņu Barisu nodibināja cilvēktiesību aizstāvības grupu Helsinki-86. Šī grupa sastādīja un iesniedza dokumentus Latvijas PSR un starptautiskajām organizācijām par latviešu tautas traģisko stāvokli PSRS okupācijas jūgā.  21. augustā Bitenieku un Grantiņu arestēja un pret viņiem ierosināja krimināllietu. 1987. gada 4. aprīlī prokurors Batarags pārtrauca krimināllietu un viņus atbrīvoja, bet 1987. gada 29. novembrī VDK represiju dēļ bija spiests emigrēt uz Vāciju. 1997. gada jūlijā atgriezās Latvijā.

Bija partijas Nacionālā Spēka Savienība Ārējo sakaru koordinators.
Kandidēja 9. Saeimas vēlēšanās no Nacionālā Spēka savienības saraksta.

Miris pēkšņā nāvē 2019. gada 15. decembrī 75 gadu vecumā.

Apbalvojumi 
1996. gadā apbalvots ar Triju Zvaigžņu ordeņa 3. šķiru.

Atsauces 

1944. gadā dzimušie
2019. gadā mirušie
Helsinki-86
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Liepājā dzimušie
Latvijas politiskie aktīvisti
Atmodas aktīvisti
Bloks

Bloks var būt:
 bloks ―  valstu vai organizāciju apvienība;
 bloks (tehnikā) — detaļu vai elementu kopums;
 bloks (būvniecībā) — ēkas elements;
 bloks (sportā) — pretinieka kavēšana, volejbolā — gremdes atvairīšanas paņēmiens;

Cilvēki ar šādu uzvārdu 
 Aleksandrs Bloks (Александр Блок; 1880―1921) ― krievu dzejnieks;
 Eduards Bloks ― armijas kapteinis, kura vārdā nosaukta Blokmuiža jeb Bloka muiža Rīgā, Vienības gatvē.

Skatīt arī 
 Blohs

Uzvārdi
Abava

Abava ir upe Latvijā, Ventas labā krasta pieteka (lielākā Ventas pieteka). Tek caur Tukuma, Talsu un Kuldīgas novadiem. Garums — , baseina platība — 2042 km2. 50% baseina platības aizņem meži.

Upes raksturojums 
Sākas Spārnenes viļņotajā līdzenumā no Lestenes-Ēnavas purva, Austrumkursas augstienes austrumu malā, 55 metrus virs jūras līmeņa. Augšgalā Abava ir iztaisnota, tek ziemeļu virzienā. Sākot no Jaunsātiem, upe tek dziļā ielejā. Pie Pūres pagriežas uz rietumiem un līdz ietekai daudz līkumo, veidojot Abavas ieleju. Kopējais kritums ap 53 metriem. Upē ir vairākas dolomītu krāces ar straumes ātrumiem līdz 2 m/sek. Lejpus Sabiles atrodas 2 metrus augsts vairākpakāpju ūdenskritums — Abavas rumba. Abavas ielejā no Kandavas līdz ietekai Ventā izveidots dabas parks Abavas senleja. Senlejas krastu krauju augstums vietām sasniedz 30 metrus, vietām ar dziļām sāngravām, kurās redzami smilšakmens atsegumi, tai skaitā Velnala un Māras kambari. Lejtecē senleja pamazām izzūd.

Fauna 
Abavā mājo līdakas, asari, raudas, sapali, vimbas, vēdzeles, ālanti, nēģi, kā arī bebri.

Pietekas

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Latvijas upes
Ventas baseina upes
Kuldīgas novada upes
Talsu novada upes
Tukuma novada upes
Ventspils novada upes
Abava
Abavas pagasts
Rumbas pagasts
Rendas pagasts
Sabile
Ģibuļu pagasts
Kandava
Irlavas pagasts
Jaunpils pagasts
Jaunsātu pagasts
Kandavas pagasts
Lestenes pagasts
Matkules pagasts
Pūres pagasts
Ugāles pagasts
Usmas pagasts
Zlēku pagasts
Dienvidmazpolijas koka baznīcas

Dienvidmazpolijas koka baznīcas (), Karpatu priekškalnu ciematiņos lieliski saglabājušās senās koka arhitektūras pieminekļi — sīko draudžu baznīcas. Sešas no tām 2003.gadā iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Koka baznīcas saglabājušās no vismaz XVI gs. Tās veidotas guļbūves tehnikā un lieliski iederas Karpatu ainavā.

Šo baznīcu arhitektūra sakņojas rutēņu tautas mākslas tradīcijā, un diezgan līdzīga stila celtnes sastopamas arī citur Karpatos (Ukrainā, Slovākijā, Ungārijā un Rumānijā).

Baznīcas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā kā unikāli koka arhitektūras paraugi, ar vēlmi vēlāk tur iekļaut koka baznīcas no citiem Karpatu apgabaliem.

Baznīcu UNESCO sarakstā uzskaitījums 

 Erceņģeļa Mihaila baznīca (Kościół par. p. w. św. Michała Archanioła w Binarowej) — Binarovā (Binarowa). Atrodas aptuveni 40 km uz austrumiem no Novi Sončas. Celta ap 1500.gadu.
 Visu svēto baznīca (Kościół par. p. w. Wszystkich Świętych w Bliznie) — Bļiznē (Blizne). Atrodas aptuveni 30 km uz dienvidiem no Žešovas. Celta XV gs. vidū.
 Erceņģeļa Mihaila baznīca (Kościół par. p. w. św. Michała Archanioła w Dębnie) — Denbnā (Dębno). Atrodas aptuveni 60 km uz dienvidiem no Žešovas. Celta XV gs. otrajā pusē.
 Dievmātes Debesbraukšanas un Erceņģeļa Mihaila baznīca (Kościół p. w. Wniebowzięcia Matki Boskiej i Świętego Michała Archanioła w Haczówie) Hačovā (Haczów). Atrodas aptuveni 40 km uz dienvidiem no Žešovas. Celta XV gs. vidū.
 Sv. Leonarda baznīca (Kościół p. w. św. Leonarda w Lipnicy Murowanej) Ļipņicā Murovanā (Lipnica Murowana). Atrodas aptuveni 40 km uz austrumiem no Krakovas. Celta XV gs. beigās.
 Apustuļu Filipa un Jēkaba baznīca (Kościół śś. Filipa i Jakuba Apostołów w Sękowej) Senkovā (Sękowa). Atrodas aptuveni 70 km uz dienvidiem no Tarnovas. Celta ap 1520 gadu.

Ārējās saites 

 
 Polijas koka baznīcas 
 UNESCO ieraksts 

UNESCO Pasaules mantojuma vietas Polijā
Koka arhitektūra
Baznīcas Polijā
Mazpolijas vojevodiste
Piekarpatu vojevodiste
Blomes pagasts

Blomes pagasts ir viena no Smiltenes novada administratīvajām teritorijām tā rietumos. Robežojas ar sava novada Smiltenes, Brantu un Raunas pagastiem, Cēsu novada Mārsnēnu pagastu un Valmieras novada Trikātas un Brenguļu pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija

Ūdensteces 
 Abuls
 Nigra
 Mutulīte
 Zaķīšu grāvis
 Brantupīte
 Lisa
 Kaņupīte
Kameņupīte

Ūdenstilpes
Asuāns, Blomes dzirnavu ezers, Muiniešu dzirnavu ezers, Pauru dīķis, Steģu gravas uzpludinājums.

Purvi
Lisas purvs.

Dabas pieminekļi 
 Riņģu dižozols (apkārmērs 8,6 m)
 Kreiļu dižozols
 Kreiļu dižkadiķis
 Garoziņas dižpriede
 Dukuļu dižegle
 Pelītes dižvīksna
 Brandavu priede
 Pasaku ozols
 Nigras ielejā — Steģu grava ar dolomīta atsegumiem un Kāļu gravu
 Jeberleja (Mutulītes ieleja)
 Jaunsmiltenes aleja

Vēsture 
Blomes pagasts izveidots 1891. gadā, apvienojot Blomes un Biksējas muižu pagastus. 1920. gada zemes reformas laikā Blomes muižu sadalīja 140 vienībās 2021 ha kopplatībā, Biksējas muižu (Wilkenpahlen) 27 vienībās 278 ha kopplatībā, bet Ikšeles muižu (Uexküllshof) 17 vienībās 237 ha kopplatībā. 

—1926. gadā tas saukts par Nigras pagastu. 1935. gadā pagasta platība bija 64,5 km² un tajā dzīvoja 1254 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Blomes un Mutulītes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Blomes ciems ietilpis Smiltenes (1949—1959) un Valkas (pēc 1959. gada) rajonos. Blomes ciemam 1954. gadā pievienoja likvidēto Mutulītes ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Blomes pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Smiltenes novadā.

Pieminekļi 
 Krēsliņu senkapi ("Zelta kalniņš")
 Brāļu draudzes saiešanas nams "Riņģos"
 Blomes muiža
 Blomes - Siļķītes pamatskolas ēka (1881)
 Ķikuļu Jēkaba piemiņas ansamblis (1977)
 piemiņas zīme “Vārpas” (tēlnieks O. Feldsbergs)

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Blome (pagasta centrs), Biksēja, Jeberi, Purēnieši, Kaiberis, Jāņmuiža. Blome atrodas 8 km no Smiltenes, 25 km no Valmieras un 36 km no Cēsīm.

Ievērojamas personības  
 Ķikuļu Jēkabs (1740—1777), pirmo zināmo laicīga satura dzejoļu autors latviešu valodā
 Jūlijs Pētersons (1880—1945), latviešu rakstnieks.
 Ādolfs Ābele (1889-1967),  latviešu komponists, diriģents, ērģelnieks un mūzikas pedagogs. Latvijas Universitātes studentu kora “Dziesmuvara" diriģents (1927-1944). Komponējis simfoniskos tēlojumus, klavierdarbus, kora un solo dziesmas, tautasdziesmu apdares.

Saimniecība

Transports 
Pagastu šķērso autoceļi Smiltene—Valmiera (P18) un Smiltene—Mārsnēni—Liepa.

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Vidzeme
Smiltenes novada pagasti
Inda

Inda ir Pakistānas lielākā upe. Tā ir Indijas okeāna baseina upe.

Indas izteka meklējama Tibetas kalnienes dienvidu daļā. Tā plūst pa klinšainām aizām, ir krāčaina un strauja. Līdzenumā upe kļūst lēna. Indiešu zemnieki to izmanto lauku apūdeņošanai. Lielākā karstumā iztvaiko daudz ūdens.

Indas zemiene ir ļoti auglīga.

 Tuvākā osta pie Indas: Karāči
 Mēneša vidējais nokrišņu daudzums: No 24 un augstāk
 Indas normālā gaisa temperatūra: no -16º līdz +24º un augstāk
 Gada nokrišņu daudzums: ~100—200
 Indas tuvumā audzē:
 Liellopus
 Cukurniedres
 Kokvilnu
 Derīgie izrakteņi: Gāze
 Tuvākās jūras:
 Arābijas jūra
 Sarkanā jūra
 Tuvākie līči:
 Omānas līcis
 Persijas līcis
 Adanas līcis
 Tuvākās lielieplakas:
 Arābijas
 Somālijas

Pakistānas upes
Inda
Krievijas himna

Krievijas Federācijas valsts himna () ir Krievijas valsts himna.

To pēc jaunievēlētā Krievijas prezidenta Vladimira Putina priekšlikuma pieņēma 2000. gada decembrī. Tā ir bijusī PSRS himna, kurai mūziku komponējis Aleksandrs Aleksandrovs, bet himnas vārdi 2001. gadā tika pārstrādāti, lai atbilstu mūsdienu situācijai, tos sarakstījis Sergejs Mihalkovs. Pirmo reizi šī himna tika atskaņota gadu mijā starp 2000. un 2001. gadu un tā aizvietoja 1993. gadā pieņemto Krievijas himnu — "Patriotisko dziesmu" ().

Saskaņā ar Krievijas likumdošanu visām valdības pārvaldītajām televīzijas kompānijām Krievijas himna ir jāatskaņo divreiz dienā.

Himnas vārdi krievu valodā un tās tulkojums latviski

Atsauces

Ārējās saites 
 Krievu himnu muzejs

Krievijas nacionālie simboli
Valstu himnas
Nelsons Mandela

Nelsons Holišlašla Mandela (, , dzimis , miris ) bija Dienvidāfrikas prezidents no 1994. līdz 1999. gadam; pirmais Dienvidāfrikas prezidents, kas ievēlēts vienlīdzīgās demokrātiskās vēlēšanās.

Jau no 1940. gadiem Mandela cīnījās pret aparteīdu savā valstī, bija Umkhonto we Sizwe (nācijas šķēps), Āfrikas Nacionālā kongresa bruņotā spārna vadītājs. 1962. gadā viņu arestēja un apsūdzēja sabotāžā un citos nodarījumos, pēc tam piesprieda mūža ieslodzījumu cietumā. Mandela cietumā pavadīja 27 gadus, daudzus no tiem Robenas salā. Pēc atbrīvošanas no cietuma 1990. gada 11. februārī Mandela vadīja savu partiju sarunās, kas noveda pie vairāku rasu demokrātijas 1994. gadā.

Dienvidāfrikā Mandelu dēvēja par Madibu, kas ir Mandelas klana vecāko goda nosaukums. Savas dzīves laikā Mandela saņēma vairāk kā 250 apbalvojumu, tai skaitā Nobela miera prēmiju 1993. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Nelsona Mandelas biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 

1918. gadā dzimušie
2013. gadā mirušie
Dienvidāfrikas politiķi
Nobela miera prēmijas laureāti
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Ukrainas himna

„Vēl nav mirusi Ukraina” () ir Ukrainas valsts himna.

Vēsture 
Himnas vārdu autors ir Kijivas etnogrāfs Pavlo Čubinskis (Pavlo Chubynsky), bet tās mūziku 1863. gadā sacerēja katoļu priesteris un komponists Mihailo Verbitskis (Mykhailo Verbytsky).

1917. gadā šī ukraiņu patriotiskā dziesma kļuva par Ukrainas Tautas Republikas himnu. Neilgi pēc Ukrainas neatkarības atgūšanas no Padomju Savienības, 1991. gada 5 decembrī pirmā Ukrainas prezidenta Leonīda Kravčuka (Leonid Kravchuk) inaugurācijā tika atskaņota Ще не вмерла Україна.

Himnas vārdi ukraiņu valodā 
 
Ще не вмерла України і слава, і воля,
Ще нам, браття молодії, усміхнеться доля.
Згинуть наші воріженьки, як роса на сонці,
Запануєм і ми, браття, у своїй сторонці.

Piedziedājums:
Душу, тіло ми положим за нашу свободу.
І покажем, що ми, браття, козацького роду.

Himnas vārdi ukraiņu latīņu alfabētā (Łatynka) 

Šče ne vmerła Ukrajiny i słava, i vola, 
Šče nam, brattia mołodiji, usmichneťsia dola.
Zhynuť naši vorižeńky, jak rosa na sonci,
Zapanujem i my, brattia, u svojij storonci.

Piedziedājums (divreiz)
Dušu, tiło my položym za našu svobodu
I pokažem, ščo my, brattia, kozaćkoho rodu.

Himnas vārdu latviskojums 
Vēl nav mirusi Ukrainas slava un brīve, 
Vēl mums, jaunie brāļi, uzsmaidīs veiksme.
Izplēnēs mūsu naidnieki kā rasa saulē,
Saimniekosim arī mēs, brāļi, savā zemē.

Piedziedājums (divreiz)
Dvēseli un miesu mēs dosim par mūsu brīvi
Un rādīsim, ka mēs, brāļi, no kazaku cilts esam.

Ukrainas nacionālie simboli
Valstu himnas
Klājs

Klājs nodrošina kuģa telpu sadalīšanu līmeņos pēc augstuma.

Pamata korpusa klājiem ir sekojoši nosaukumi (no augšas uz leju): augšējais, otrais, trešais utt. (pēdējo klāju sauc arī par apakšējo klāju), dubultdibens. Uz daudziem kuģiem ir klāji, kuri neiet visā kuģa garumā vai platumā - tās sauc par platformām.

Telpu starp ārējo dibenu un otro dibenu sauc par dubultdibenu vai starpdibenu telpu, starp otro dibenu un tuvāko klāju - tilpni jeb rūmi, pārējās starpklāju telpas - starpklājiem jeb tvīndeķiem.

Pamata korpusa klāju, līdz kuram izvada visas ūdensdrošās starpsienas, sauc par starpsienu klāju (parasti augšējais, retāk otrais).

Virsbūves un mājas ar klājiem sadala stāvos, kurus numurē no apakšas uz augšu. Attiecīgi izšķir virsbūves pirmā stāva klāju (baka, vidējās virsbūves vai pūpes klājs), mājas otrā stāva klāju, mājas trešā stāva klāju utt. Bieži šos klājus nosauc pēc tiem paredzētajiem uzdevumiem, piemēram: pastaigu, sporta, apakšējais (pārgājiena) tiltiņš, augšējais (navigācijas) tiltiņš.

Telpu izvietojumu kuģa garumā nosaka ar brangu numuriem (uz Krievijā būvētiem kuģiem tās numurē no priekšgala uz pakaļgalu), bet kuģa platumā - ar borta nosaukumu (kreisais borts, labais borts).

Jūrniecība
Kari Polijas vēsturē

Karu uzskaitījums Polijas vēsturē aptver Polijas vēstures hronoloģiju ar karu, sacelšanos un nemieru uzskaitījumu no 10. gadsimta līdz mūsdienām. 

līdz XII gs.
 972.: pret Lauzicu (Cediņas kauja)
 1003.-1005.: pret Romas impēriju
 1007.-1013.: pret Romas impēriju
 1015.-1018.: pret Romas impēriju
 1018.: pret Kijevas Krievzemi
 1072.: pret Bohēmiju
 1109.: pret Svēto Romas impēriju
 1146.: pret Svēto Romas impēriju
 1156.: pret Svēto Romas impēriju

XII - XV gs.
 1241.: kopā ar Vācu ordeni pret mongoļiem (Legņicas kauja)
 1326.-1333.: pret Vācu ordeni (Plovces kauja)
 1409.-1411.: Polijas-Lietuvas-Vācu ordeņa karš, pret Vācu ordeni (Grīnvaldes kauja)
 1439.: pret husītiem (Grotniku kauja)
 1444.: ar Ungāriju pret Osmaņu impēriju (Varnas kauja)
 1454.-1466.: Trīspadsmitgadu karš, pret Vācu ordeni

XVI - XVII gs.
 1558.-1583.: Livonijas karš
 1577.: Polijas-Gdaņskas karš
 1588.: Polijas mantojuma karš, pilsoņu karš
 1591.-1593.: Kosiņska sacelšanās
 1594.-1596.: Naļivaiko sacelšanās
 1595.-1621.: Moldāvijas magnātu kari
 1600.-1629.: Polijas-Zviedrijas karš
 1605.-1618.: Polijas-Krievijas karš
 1606.-1608.: Zebžidovska sacelšanās, pilsoņu karš
 1618.-1648.: Trīsdesmitgadu karš
 1625.: Žmailo sacelšanās
 1629.: Fedoroviča sacelšanās
 1632.-1634.: Smoļenskas karš ar Krieviju
 1633.-1634.: Polijas-Osmaņu impērijas karš
 1637.: Mihnoviča sacelšanās 
 1648.-1654.: Hmeļņicka sacelšanās. 
 1654.-1656.: Polijas-Krievijas karš 
 1655.-1661.: Otrais Ziemeļu karš
 1658.-1667.: Polijas-Krievijas karš 
 1671.-1676.: Polijas-Osmaņu impērijas karš

XVIII - XIX gs.
 1700.-1721.: Lielais Ziemeļu karš
 1733.-1738.: Polijas mantojuma karš, pilsoņu karš
 1764.: Baras konfederācija
 1768.-1774.: Krievu-turku karš
 1792.: Polijas-Krievijas karš 
 1794.: Kostjuško sacelšanās
 1794.: Lielpolijas sacelšanās
 1806.: Lielpolijas sacelšanās
 1830.-1831.: Novembra sacelšanās 
 1846.: Krakovas sacelšanās
 1846.: Lielpolijas sacelšanās
 1848.: Lielpolijas sacelšanās
 1863.-1864.: Janvāra sacelšanās

XX - XXI.gs.
 1914.-1918.: Pirmais pasaules karš
 1918.-1921.: Poļu-padomju karš
 1918.-1919.: Polijas-Rietumukrainas karš
 1918.-1919.: Lielpolijas sacelšanās
 1919.: Pirmā Silēzijas sacelšanās
 1920.: Otrā Silēzijas sacelšanās
 1921.: Trešā Silēzijas sacelšanās
 1939.-1945.: 2.pasaules karš
 1939.: Septembra kampaņa
 1943.: Varšavas geto sacelšanās
 1944.: Operācija Vētra
 Ļvovas sacelšanās
 Varšavas sacelšanās
 Viļņas sacelšanās (operācija Ostra Brama)
 1956.: Poznaņas nemieri
 1968.: Prāgas pavasaris
 1970.: 1970. gada nemieri
 1981.—1983.: Solidaritātes kustības apspiešanai ieviestais karastāvoklis   
 2003.—2010.: ASV iebrukums Irākā
 2002.—2014.: Karš Afganistānā (2001—2014)

Polijas vēsture

Militārā vēsture
Ar Poliju saistīti uzskaitījumi
Japāņu rakstība

Japāņu rakstība ir rakstība, kuru lieto, rakstot tekstu japāņu valodā. Ir divi fonētiski alfabēti (hiragana un katakana), kā arī logogrāfiskā sistēma kandži (漢字), kura ir savulaik aizgūta no Ķīnas.  Svešvārdus pieraksta, lietojot katakana fonētisko alfabētu, bet latīņu burtus reti lieto saīsinājumos (piemēram NATO) un kā dizaina elementu. Visus japāņu valodas vārdus ir iespējams pierakstīt kanā.
Japāņu valodas pierakstu ar latīņu alfabēta burtiem sauc par romadži (ローマ字). Pastāv vairākas transkripcijas shēmas no kanas uz latīņu alfabēta burtiem. Pazīstamākā no tām ir Hepberna transkripcija (). Tā sākotnēji tika izveidota, lai varētu izveidot angļu—japāņu vārdnīcu. Šī shēma tiek plaši pielietota, tai skaitā daudzos latviešu valodā pieejamos rakstos par šo tematu. Šajā rakstā arī tiek lietota šī shēma. Vēl eksistē arī kunreišiki (訓令式) shēma. Tā bija paredzēta Japānas iekšējai lietošanai. Galvenā atšķirība ir tā, ka shi, chi un tsu pieraksta attiecīgi kā si, ti un tu. Garos patskaņus apzīmē ar garumzīmēm (ā, ī, ū, ē un ō).

Eksistē arī transkripcijas uz kirilicu un citām rakstības sistēmām.

Kandži 
Ar tiem parasti pieraksta lietvārdus un darbības vārdu saknes. Jebkuru japāņu valodas vārdu var pierakstīt kanā, lielākajai daļa vārdu ir arī kanji forma, bet ne visiem. Vienai un tai pašai izrunai (kas atbilst vienam un tam pašam kanas pierakstam (ar nelieliem izņēmumiem)) var būt liels daudzums nozīmju, kuras atbilst dažādiem hieroglifiem. Hieroglifus lieto, lai nebūtu tik daudz jāpaļaujas uz kontekstu, lai noteiktu, kas ir domāts. Hieroglifiem bieži vien ir iespējamas vairākas izrunas, parasti tās ir atkarīgas no konteksta. Izšķir ķīniešu izcelsmes izrunas (on yomi)(音読み）un japāņu izcelsmes izrunas (kun yomi)(訓読み). Vārdos, kas satur vairākus hieroglifus pēc kārtas, parasti lieto on yomi, vārdos, kas satur vienu pašu hieroglifu vai hieroglifu un kanu, parasti lieto kun yomi. Ir iespējami arī izņēmumi. Lai norādītu paredzēto izrunu, dažkārt lieto furiganu, tas ir — kana virs hieroglifiem. Kaut ko līdzīgu lieto arī ķīniešu valodā, tikai tur parasti lieto latīņu alfabēta burtus (pinyin).

Piemēram, vārdu "es" var pierakstīt: kandži (私), hiraganā (わたし), katakanā (ワタシ) vai romadži (watashi).

Kana 
Kana (仮名) ir japāņu zilbju alfabēti. Ir katakana (カタカナ) (stūraināki burti) un hiragana (ひらがな) (noapaļotāki burti). Katrs simbols apzīmē zilbi, patskani vai "n" līdzskani.

Hiragana 

Hiraganā parasti pieraksta japāņu valodas vārdus, vārdu galotnes (pie hieroglifiem) un palīgvārdus.

Katakana 

Katakanā parasti pieraksta svešvārdus un vārdus kurus jāizceļ.

Japāņu valodas transkripcija

Romanizācija 

Pastāv vairākas japāņu valodas romanizācijas sistēmas, starptautiski visbiežāk lietotā ir Hepberna romanizācija.

Kirilizācija 
Galvenā šīs transliterācijas nozīme ir tā, ka lielākā daļa japāņu valodas vārdu un ģeogrāfisko nosaukumu latviešu valodā ir nonākuši caur krievu valodu, kur lieto šo sistēmu.

Ārējās saites 

Alfabēti
Rakstība
Pirmais Ņūtona likums

Pirmais Ņūtona likums
Katrs ķermenis paliek mierā vai turpina vienmērīgu taisnlīnijas kustību tikmēr, kamēr tam pieliktie spēki to neizmaina. Citiem vārdiem - pirmais Ņūtona likums ir inerce.
Pirms vairāk kā trīssimt gadiem Īzaks Ņūtons uzrakstīja šo apgalvojumu. Viņš secināja, ka visiem ķermeņiem piemīt inerce.
Inerce - īpašība, kura piemīt ķermeņiem, kad bez ārējo spēku iedarbības tie nemaina savu stāvokli.
Katru dienu mums nākas sastapties ar inerci un tādēļ šai parādībai mēs nepievēršam lielu uzmanību.
Ķermeņa miera stāvoklis saglabājas tad, ja visi ķermenim pieliktie spēki ir savstarpējā līdzsvarā. Šādā gadījumā kopspēks ir nulle un ķermeņa kustība nenotiek.
Kad mierā esošam ķermenim pieliek ārēju spēku, ķermenis vairs neatrodas līdzsvarā un tas uzsāk kustību. Ārējo spēku ietekmē ķermenis ne tikai uzsāk kustību, bet arī apstājas.
Inerces dēļ ķermenis vienmēr cenšas saglabāt sākotnējo kustības virzienu un ātrumu (miera stāvoklī ķermeņa ātrums ir vienāds ar nulli).
Inerces mērs ir masa. Jo lielāka ir ķermeņa masa, jo lielāka ir ķermeņa inerce.

Fizikas likumi

de:Newtonsche Gesetze#Erstes newtonsches Gesetz
en:Newton's laws of motion#Newton's first law
pt:Leis de Newton#Primeira Lei de Newton
Kauja pie Sommas

Kauja pie Sommas bija 1916. gada jūnijā-novembrī notikušais Francijas un Anglijas karaspēku uzbrukums pie Sommas upes (Francijā), noslēdzās ar nelielu Vācijas spēku atkāpšanos un smagiem zaudējumiem abām karojošām pusēm. Šajā kaujā pirmo reizi tika lietoti tanki un indīgās gāzes. Kaujā bojā gāja vairāk nekā 450 000 vāciešu, 400 000 britu un 300 000 franču karavīru.

Literatūra 
Bond, B. (2002). The Unquiet Western Front: Britain's Role in Literature and History. London: CUP. ISBN 0-52180-995-9.
Boraston, J. H. (1920) [1919]. Sir Douglas Haig's Despatches (repr. ed.). London: Dent. OCLC 633614212.
Brown, J. (2004). A Good Idea of Hell: Letters from a Chasseur a Pied. College Station: Texas A&M University Press. ISBN 1585442100.
Churchill, W. S. (1938). The World Crisis (Odhams 1938 ed.). London. OCLC 4945014.
Chickering, R. (2004) [1998]. Imperial Germany and the Great War, 1914–1918 (2nd ed.). London: CUP. ISBN 0-52154-780-6.
Doughty, R. A. (2005). Pyrrhic Victory: French Strategy and Operation in the Great War. Cambridge, Massachusetts: The Belknap Press of Harvard University. ISBN 0-67401-880-X.
Dowling, T. (2008). The Brusilov Offensive. Bloomington, IN: Indiana University Press. ISBN 978-0-253-35130-2.
Duffy, C. (2006). Through German Eyes: The British and the Somme 1916 (Phoenix 2007 ed.). London: Weidenfeld & Nicolson. ISBN 978-0-7538-2202-9.

Ārējās saites

Atsauces 

Kaujas
Pirmais pasaules karš
Pirmā pasaules kara kaujas
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kaujas ar Francijas piedalīšanos
Kaujas ar Apvienotās Karalistes piedalīšanos
Verdenas kauja

Verdenas kauja bija viena no lielākajām Pirmā pasaules kara kaujām. Tā tika izcīnīta starp vācu un franču armijām no 1916. gada 21. februāra līdz 19. decembrim netālu no Verdenas Ziemeļaustrumfrancijā. Nogalināto skaits pārsniedza ceturtdaļmiljonu un aptuveni pusmiljons tika ievainoti. Tā bija garākā I pasaules kara kauja, kā arī otra asiņainākā tūlīt pēc kaujas pie Sommas (1916). Kaujas pie Sommas sākums 1916. gada 1. jūlijā bija iemesls, kādēļ vāciešiem nācās atsaukt daļu artilērijas spēku no Verdenas, lai pretotos apvienotajam angļu un franču uzbrukumam ziemeļos.

Kaujas beigas iezīmēja franču pēdējā ofensīva, kas sākās 1916. gada 11. decembrī un piespieda vāciešus atkāpties līdz savām sākumpozīcijām.

Vācieši Verdenas kaujas laikā pirmo reizi vēsturē lietoja liesmu metējus.

Ārējās saites 
 The Battle of Verdun
 Battles - The Battle of Verdun, 1916 firstworldwar.com
 Кампания 1916 г. История Первой мировой войны 1914—1918 гг.
 Map of Europe, 1916, Battle of Verdun omniatlas.com

Atsauces 

Kaujas
Pirmais pasaules karš
1916. gads
Kauja pie Ipras

Pirmajā pasaules karā 1915. gadā Rietumu frontē karadarbība pārvietojās. 1917. gadā kaujās pie Ipras vācu armija izmantoja indīgo gāzi iprītu, līdz ar to karavīri mira burtiski bez cīņas. Šajā vietā Pirmajā pasaules karā notika 3 kaujas:
 Pirmā Kauja pie Ipras 1914. gada 31. oktobris - 22. novembris - angļi pilsētu atkaroja no vāciešiem;
 Otrā kauja pie Ipras 1915. gada 15. aprīlis - 22. maijs - vācieši pirmo reizi rietumu frontē lietoja ķīmiskos ieročus (hloru) un atkaroja pilsētas austrumu daļu;
 Pašendeiles kauja 1917. gada 21. jūlijs - 6. novembris - sabiedrotie atkaroja pilsētas austrumu daļu, bija ļoti daudz kritušo.

Ārējās saites 

Kaujas
Pirmais pasaules karš
Rietumflandrija
Moldovas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Moldovas pilsētas. Moldovā ir 66 apdzīvotās vietas ar pilsētas statusu. Moldovas lielākā pilsēta ir - galvaspilsēta - Kišiņeva, tajā 2014.g. 1. janvārī dzīvoja 674500 iedzīvotāji.

Pilsētu sadalījums pa reģioniem

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Klīze

Klīze ir kuģa ierīce, kura paredzēta pietauvošanās galu, enkurķēžu un buksēšanas tauvas izvadīšanai aiz borta. Tā ietilpst enkura ierīcēs, pietauvošanās ierīcēs un buksēšanas ierīcēs.

Enkura ierīcēs ietilpst divu veidu klīzes: enkurklīze un enkurķēdes klīze. Enkurklīze ir caurule caur kuru enkurķēdi izvada no klāja, uz kura atrodas enkurspilve, aiz borta. Enkurķēdes klīze ir caurule pa kuru enkurķēdi no klāja, uz kura atrodas enkurspilve, novada ķēžu kastē.

Pietauvošanās galu izlaišanai no kuģa uz krastu (otru kuģi), margsienā ierīko klīzes — apaļus vai ovālus izgriezumus ar noapaļotām malām. Tajās vietās, kur nav margsienas, ierīko klāja klīzes (Panamas klīzes). Ar Panamas klīzēm jābūt aprīkotiem kuģiem, kuri iet cauri Panamas kanālam. Panamas klīzēs darba virsmas izliekuma rādijs daudz lielāks nekā parastajām, tādēļ tās parocīgas darbam ar liela diametra tauvām. Pašlaik arvien plašāk pielieto universālās pietauvošanās klīzes () ar grozāmu rāmi un vadveltni un automātiskās klīzes (Roller fairlead). Šāda tipa klīzes pasargā galus no ātras to pārrīvēšanas. Sentlorensas ūdensceļa iestādes apstiprinātas automātiskās klīzes angļu valodā dēvē arī par St. Lawrence fairlead.

Uz velkoņiem bīstamas sānsveres novēršanai trosei nostiepjoties, buksēšanas tauva no āķa iet caur pakaļgala buksēšanas klīzi. Pakaļgala buksēšanas klīzes var būt slēgtās, atveramās un ar vadveltņiem. Atveramajai klīzei un klīzei ar vadveltņiem ir atveramā plāksnīte. Klīzei ar vadveltņiem ir horizontālais vadveltnis un divi vertikālie vadveltņi.

Atsauces 

Jūrniecība
Tatarstāna

Tatarstānas Republika (, ) ir republika Krievijas Federācijas sastāvā. Tās galvaspilsēta ir Kazaņa, oficiālās valodas — krievu un tatāru, platība —  km², iedzīvotāju skaits — 3,84 miljoni (pēc 2014. gada datiem). Tatarstānas iedzīvotāju sastāvs ir: tatāri — 53,2%, krievi — 39,7%, čuvaši — 3,1%, citi — 4,2%. Tatarstāna dažreiz tiek dēvēta par Tatāriju.

Ģeogrāfija 

Tatarstāna robežojas ar Kirovas apgabalu ziemeļos, Udmurtiju ziemeļos un ziemeļaustrumos, Baškīriju austrumos un dienvidaustrumos, Orenburgas apgabalu dienvidaustrumos, Samāras apgabalu dienvidos, Uļjanovskas apgabalu dienvidrietumos, Čuvašiju rietumos un Marijelu ziemeļrietumos.

Vēsture 
Līdz 13.-14. gs. Tatarstānas teritorijā bija Volgas Bulgārija, pēc tam tās zemes ietilpa Zelta Ordas sastāvā. 1438. gadā izveidojās neatkarīga Kazaņas haniste. Pēc ilgstošiem krievu-tatāru kariem Krievijas cars Ivans IV 1552. gadā Kazaņas hanisti pievienoja Krievijai.

Krievijas valdība izraidīja islamticīgos Kazaņas iedzīvotājus un to vietā nometināja krievus un citu tautību pareizticīgos ieceļotājus. Līdz pat Krievijas Impērijas teritoriāli administratīvajai reformai tika lietots jēdziens Kazaņas cariste (Казанское царство).

Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada septembrī Kazaņu ieņēma Sarkanā armijas vienības Pētera Slavena un Jāņa Judiņa vadībā. No 1920. līdz 1990. gadam Krievijas PFSR sastāvā pastāvēja Tatārijas APSR.

Pilsētas

Karte

Atsauces

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Krievijas Federācijas republikas
Roberts Šeklijs

Roberts Šeklijs (Robert Sheckley, dzimis , miris ) bija amerikāņu fantastikas rakstnieks. Šeklija darbi bieži izceļas ar īpašu humoru, dažbrīd tajos vērojamas arī absurda iezīmes.

Biogrāfija 

Roberts Šeklijs dzimis Ņujorkā Bruklinā, bet audzis Ņūdžersijā. No 1946. līdz 1948. gadam dienējis ASV armijā Korejā. 70. gados viņš dzīvojis Spānijas salā Ibizā, tad atgriezies Ņujorkā, lai kļūtu par žurnāla OMNI Magazine literāro redaktoru. Līdz savai nāvei Šeklijs dzīvoja Portlendā.

2005. gada aprīlī, kad Šeklijs atradās vizītē Ukrainā, viņš saslima un tika hospitalizēts. Nedēļu viņa stāvoklis tika raksturots kā ļoti smags, taču tad stāvoklis uzlabojās, un Šeklijs varēja atgriezties ASV. 20. novembrī viņam tika izdarīta smadzeņu operācija, tomēr 9. decembrī Šeklijs slimnīcā 77 gadu vecumā nomira.

Literārā darbība 

Savus darbus publicēt Šeklijs sāka 1951. gadā dažādos zinātniskās fantastikas žurnālos. Kopš tā laika viņš sarakstījis vairākus simtus stāstu, desmitiem romānu (vairākus kopā ar Rodžeru Zelazniju, Hariju Herisonu). Vairāki viņa darbi ir ekranizēti, vispazīstamākā pēc Šeklija darba motīviem uzņemtā filma ir itāļu La decima vittima (1965) ar Marčello Mastrojanni un Ursulu Andresu galvenajās lomās. Tiek uzskatīts, ka viņa romāns Dimension of Miracles ietekmējis Duglasu Adamsu, rakstot slaveno "Galaktikas ceļvedi stopētājiem".

Latviešu valodā sērijā "Fantastikas pasaulē" izdots stāstu krājums "Šis tas par velti" (Zinātne, Rīga, 1972). Bez tam žurnālā "Zinātne un Tehnika" publicēti stāsti no cikla par Arnoldu un Gregoru "Laksa atslēga" un "Spoks-V".

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa
 Šeklija darbi angļu valodā
 Šeklija darbi krievu valodā Moškova bibliotēkā

1928. gadā dzimušie
2005. gadā mirušie
Amerikas Savienoto Valstu zinātniskās fantastikas rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Slovēnijas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā iekļautas visas Slovēnijas pilsētas. Pašlaik Slovēnijā ir 67 pilsētas. 

Slovēnijā ir noteikts, ka pilsētas statusu var iegūt apdzīvotās vietas, kur iedzīvotāju skaits ir virs 3000 iedzīvotājiem, taču pastāv arī atsevišķi izņēmumi, kas saistīti ar vēstures attīstību un ietekmi uz konkrēto apdzīvoto vietu. Pašlaik pilsētas statusu Slovēnijā piešķir Slovēnijas valdība, taču līdz 2005.g. pilsētas statusu piešķīra Slovēnijas Nacionālā asambleja.

Pilsētu sadalījums pa statistikas reģioniem

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Universālais koordinētais laiks

Universālais koordinētais laiks, biežāk pazīstams kā UTC () ir starptautisks, ļoti precīzs un stabils laika noteikšanas standarts, ko izstrādājusi ASV jūras observatorija. UTC ir plašāk zināms kā abreviatūra GMT ().

Ārējās saites 

Laika joslas

fi:Aikajärjestelmä#UTC
Jūra

Jūra ir liela sālsūdens ūdenstilpe, kas saistīta ar okeānu, ko parasti no okeāna vairāk vai mazāk atdala sauszeme un kas no tā atšķiras ar ūdens īpašībām, dzīvajiem organismiem, straumēm.

Jūras iedala malas, iekšējās un epikontinentālajās jūrās, kuru galvenā atšķirība ir šāda: malas jūrās straumes nosaka okeānu vēji, savukārt iekšējās jūrās straumes veido sāļuma un temperatūras atšķirības.

Jūras oficiāli var izdalīt Starptautiskā Hidrogrāfiskā organizācija. Pašreiz spēkā esošais jūru saraksts ir 1953. gadā izdotais S-23 Limits of Oceans and Seas. 1986. gadā tika sagatavots jauns  izdevums, taču, tā kā valstīm neizdevās vienoties par dažu jūru nosaukumiem, tai skaitā arī par Japāņu jūru, tas netika ratificēts.

Okeānu jūru saraksts

Klusais okeāns 
 Aļaskas līcis
 Arafuru jūra
 Austrumķīnas jūra
 Bandas jūra
 Beringa jūra
 Bismarka jūra
 Bohai jūra
 Boholas jūra (Mindanao jūra)
 Dienvidķīnas jūra
 Dzeltenā jūra
 Filipīnu jūra
 Floresas jūra
 Halmaheras jūra
 Japānas iekšējā jūra
 Japāņu jūra
 Javas jūra
 Kalifornijas līcis (Kortesa jūra)
 Kamotu jūra
 Karpentārija līcis
 Koraļļu jūra
 Moluku jūra
 Ohotskas jūra
 Savu jūra
 Sališu jūra
 Seramas jūra
 Sulavesi jūra
 Sulu jūra
 Taizemes līcis
 Tasmāna jūra
 Timoras jūra
 Zālamana jūra

Atlantijas okeāns 
 Bafina jūra
 Baltijas jūra
 Biskajas līcis
 Fandi līcis
 Gvinejas līcis
 Hebridu jūra
 Hudzona līcis
 Džeimsa līcis
 Īrijas jūra
 Karību jūra
 Venecuēlas līcis
 Ķeltu jūra
 Meksikas līcis
 Sargasu jūra
 Sentlorensa līcis
 Vidusjūra
 Adrijas jūra
 Alboranas jūra
 Egejas jūra
 Mirtejas jūra
 Trāķijas jūra
 Jonijas jūra
 Krētas jūra
 Ligūrijas jūra
 Marmora jūra
 Melnā jūra
 Azovas jūra
 Sidras līcis
 Tirēnu jūra
 Ziemeļjūra
 Baltijas jūra
 Rīgas līcis
 Botnijas līcis
 Somu līcis

Indijas okeāns 
 Adenas līcis
 Andamanu jūra
 Arābijas jūra
 Bengālijas līcis
 Omānas līcis
 Persijas līcis
 Sarkanā jūra
 Timoras jūra

Ziemeļu ledus okeāns 
 Austrumsibīrijas jūra
 Baltā jūra
 Barenca jūra
 Boforta jūra
 Amundsena līcis
 Čukču jūra
 Grenlandes jūra
 Karas jūra
 Laptevu jūra
 Linkolna jūra

Dienvidu okeāns 
 Amundsena jūra
 Belinshauzena jūra
 Deivisa jūra
 Lielais Austrālijas līcis
 Sentvinsenta līcis
 Rosa jūra
 Skotijas jūra
 Spensera līcis
 Vedela jūra

Ārpuszemes jūras 
Mēness jūras (Lunar maria) ir plaši bazalta laukumi uz Mēness. Agrāk astronomi uzskatīja, ka tās ir ūdens jūras.
Šķidrs ūdens tālā pagātnē ir bijis uz Marsa virsmas, un daži Marsa baseini tiek uzskatīti par izžuvušām jūras gultnēm. Lielākais ir Vastitas Borealis; citi ietver Hellas Planitia un Argyre Planitia.
Domā, ka šķidrs ūdens ir zem dažu pavadoņu virsmas, visdrīzāk uz Eiropas.
Uz Titāna virsmas, domājams, ir šķidri ogļūdeņraži, taču tos būtu precīzāk apzīmēt par ezeriem nevis jūrām.

Skatīt arī 
 Pasaules okeāni un jūras

Atsauces

Ārējās saites 

Jūrniecība
Hidroloģija
Okeanogrāfija
Ūdenstilpes
Albānijas pilsētu uzskaitījums

Šis ir Albānijas pilsētu uzskaitījums. Pilsētas statusu Albānijā piešķir Albānijas Statistikas institūts. Albānijā ir 65 pilsētas. Albānijas galvaspilsēta ir Tirāna, kas ir arī valsts lielākā pilsēta pēc iedzīvotāju skaita un arī Albānijas ekonomikas centrs. Albānijas otrā lielākā pilsēta un lielākā ostaspilsēta ir Durresa. Atsevišķās pilsētās ir pašvaldības funkcijas (njësi bashkiake, lagje or rajone). Pat ja pilsētās nav atsevišķs administratīvais dalījums, tā ir daļa no pilsētas pašvaldības (bashki) administratīvajā līmenī Albānijā.

Pilsētu sadalījums starp ķarkām (apgabaliem)

Pilsētu uzskaitījums

Galerija

Karte

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi

simple:Albania#Cities
Boļeslavs I Drosmīgais

Boļeslavs I saukts Drosmīgais (; dzimis 966. vai 967. gadā, miris ) bija pirmais Polijas karalis. Pjastu dinastijas pārstāvis. Pirmā kristītā poļānu kņaza Meško I un čehu princeses Dobravas dēls. No 992. līdz 1025. gadam valdīja kā kņazs, bet no 1025. gada - kā pirmais Polijas karalis.

Dzīvesgājums 

984. gadā Boļeslavs I apprecēja Meisenes markgrāfa meitu Hunildu, pēc tam Ungārijas lielkņaza meitu Judīti, Lužicas princesi Enmildu, un beidzot Meisenes markgrāfa meitu Odu. No Enmildas Boļeslavam piedzima dēls - nākamais Polijas karalis. Boļeslava I meita bija precējusies ar Kijevas lielkņazu Svjatopolku I. Pēc tēva Meško I nāves Boļeslavam I izdevās padzīt no valsts tēva otro sievu Odu un tās dēlus un apvienot valsti.

997. gadā Boļeslavs sūtīja Sv. Adalbertu uz Prūsiju kristīšanas misijā.
999. gadā Boļeslavs anektēja Morāviju, bet 1000. vai 1001. gadā - Slovākiju.
1000. gadā Svētās Romas impērijas imperators Otons III devās svētceļojumā uz Sv. Adalberta kapu Gņezno katedrālē un piešķīra Boļeslavam I titulu Frater et Cooperator Imperii (Impērijas brālis un partneris). Tad pat Otons III piešķīra Gņezno diacēzei arhibīskapijas statusu.
Pēc Otona III nāves 1002. gadā Boļeslavs I iekaroja Meiseni un Lužicu, bet 1003. - 1004. gadā - Bohēmiju, kļūdams par Čehijas kņazu Boļeslavu IV.

Boļeslavs iesaistījas arī Kijevas Krievzemes iekšējās lietās. Viņš palīdzēja iegūt varu savam znotam Svjatopolkam I, kurš kopā ar poļu karaspēku kādu laiku valdīja Kijevā, līdz tika padzīts. Šajā pat laikā Boļeslavs ieguva Polijas īpašumā Sarkano Krievzemi (Austrumgalīciju).
Boļeslavs karoja arī pret Lužicas slāvu zemēm, pēc 1018. Baucenas līguma Boļeslavs I ieguva savā īpašumā Meiseni un Lužicu.

Boļeslavs I sūtīja karaspēku sava sabiedrotā Dānijas karaļa Knuta Lielā atbalstam Anglijas iekarošanā.

Pēc Svētās Romas impērijas ķeizara Heinriha II nāves Boļeslavs I 1025. gadā pats kronēja sevi par Polijas karali.

Ārējās saites 

960. gados dzimušie
1025. gadā mirušie
Polijas valdnieki
Bohēmijas monarhi
Pjastu dinastija
Lielpolijas vojevodistē dzimušie
Ārstniecības kumelīte

Ārstniecības kumelīte (Matricaria recutita, Matricaria chamomilla) ir kurvjziežu jeb asteru dzimtas kumelīšu ģints augs, ko plaši izmanto ārstniecībā un skaistumkopšanā. Augs neliels, no 10cm līdz 40cm.
Tās sinonīmi ir: Chamomilla chamomilla, Chamomilla recutita, Matricaria chamomilla, un Matricaria suaveolens.

Citas kumelīšu ģints sugas:

Izplatība un biotipi 
Ārstniecības kumelīte sastopama viscaur Eiropā un dažviet Āzijā. Parasti — tuvu cilvēku iekoptām vietām, ceļmalās, pie atkritumu izgāztuvēm un apstrādātos laukos kā nezāle. Arī Latvijā kumelīte ir plaši sastopama.

Ārstnieciskās īpašības 

Ārstniecības kumelīte tiek izmantota medicīnā kā pretsāpju līdzeklis un kā viegli nomierinošs līdzeklis pret bezmiegu. Kumelīšu tēja būs nomierinoša un nogurumu mazinoša, komprese (piemēram, uz sāpošām locītavām vai pie muskuļu sastiepumiem) — sāpes atvieglojoša.

Sen zināmas kumelītes dezinficējošās un dziedējošās īpašības. No auga gatavotas kompreses palīdzēs pret dažādām ādas kaitēm — brūcēm un iekaisumiem, izsitumiem un uztūkumiem.

Kumelīti izmanto arī kā dezinficējošu līdzekli mutes gļotādas skalošanai.
No kumelītes iegūst eļļu, kuras galvenā aktīvā sastāvdaļa ir bisabolols un kurai piemīt pretiekaisuma, pretalerģiska un nomierinoša iedarbība. Kumelītes eļļu plaši izmanto arī aromterapijā.

Ārstniecisko preparātu pagatavošana 
Visplašāk pazīstama ārstnieciskās kumelītes zāļu tēja. Tās pagatavošanai iesaka izmantot 2 tējkarotes kumelīšu drogu uz krūzi karsta ūdens. Pie hroniskām vēdersāpēm šādu tēju iesaka dzert katru rītu tukšā dūšā 2—3 mēnešus.

No kumelītes var gatavot novārījumus un kompreses, un rūpnieciski — arī eļļu.

Izmantošana skaistumkopšanā 
Kumelīte mīkstina un nomierina ādu, tādēļ no tās gatavotus kosmētiskos līdzekļus izmanto raupjas un sakairinātas ādas kopšanā. Pusaudžiem ar problemātisku sejas ādu iesaka to mazgāt ar atdzesētu kumelīšu novārījumu, jo kumelīte arī attīra ādu un mazina izsitumus.

Kumelīšu novārījumu izmanto arī blondu matu skalošanai.

Savukārt no atdzesētas kumelītes tējas vai novārījuma pagatavotas kompreses palīdzēs atpūsties nogurušām acīm un mazinās pietūkumu ap tām. Tējas kompresei var izmantot arī tējas maisiņu.

Ārējās saites 

 Sugu enciklopēdija '“Latvijas daba'”
 '“Latvijas dabas'” kopskats
 www.camomile.com — kumelītei veltīta interneta lapa angļu valodā

Asteru apakšdzimta
Ārstniecības augi
Emma Votsone

Emma Šarlote Duere Votsone (; dzimusi 
Parīzē, Francijā) ir angļu aktrise, kura populāra kļuva, atveidojot Hermioni Grendžeri filmu sērijā par Hariju Poteru. Viņa Hermiones lomu pirmo reizi spēlēja deviņu gadu vecumā, līdz tam viņa bija piedalījusies vienīgi skolas ludziņās. No 2001. līdz 2011. gadam viņa ir filmējusies visās astoņās filmās par Hariju Poteru ar Denjelu Redklifu un Rūpertu Grintu. E. Votsone ir ieguvusi vairākus apbalvojumus par Hermiones Grendžeres lomu un ir nopelnījusi vairāk nekā 10 miljonus sterliņu mārciņu.

Emma Votsone piedzima Francijā, bet pēc 5 gadiem sāka dzīvot Lielbritānijā. Emma tika nosaukta savas vecmāmiņas vārdā. Emma šobrīd dzīvo Oksfordā kopā ar savu māti Žaklīnu. Viņas vecāki ir šķīrušies. Viņai ir jaunāks brālis Alekss.

Biogrāfija 

Emma piedzima angļu advokātu ģimenē. Piecos gados viņa pārvācās ar māti un brāli no Parīzes uz Angliju, grāfistē Oksfordšīrā. Savu vārdu Emma saņēma par godu vecmāmiņai. Viņas vecāki, Žaklīna (dz. 1949. gadā) un Kriss Votsons (dz. 1948. gadā), izšķīrās, un viņa sāka dzīvot ar māti un jaunāko brāli Aleksu. Mācījās Dreigonas pamatskolā, Oksfordā. Skolā viņa spēlēja galvenās lomas izrādēs "Artūrs: Jauni gadi", "Laimīgais princis" un pavāri "Alise Brīnumzemē". Septiņos gados Emma ieguva pirmo vietu skolas daiļlasītāju konkursā. Desmit gadu vecumā skolotājs Emmai piedāvāja piedalīties kastingā uz Hermiones lomu filmā "Harijs Poters un Filozofu akmens", kas notika skolā. Emma ieguva lomu.

2002. gadā viņa tika nominēta "Saturna" balvu nominācijā "Labākā loma jaunajai aktrisei" ("Harijs Poters un Filozofu akmens") un AOL balva kā "Labākā otrā plāna aktrise" par filmu "Harijs Poters un Noslēpumu kambaris".

Tagad viņa mācās Hidingtonas skolā un negrasās pamest kinokarjeru.

Personīgā dzīve 
Katram no šķirtajiem Emmas vecākiem ir jauna ģimene un savi bērni. Tēvam - dvīņi Nina un Lūsija un četrgadīgs dēls Tobijs. Mātei - divi dēli (Emmas pusbrāļi), kuri "pastāvīgi atrodas viņas klātbūtnē". Emmas brālis Aleksandrs ir uzņemts divās filmās par Hariju Poteru, bet pusmāsas (Nina un Lūsija) kopā ar Emmu uzņemtas filmā "Baleta kurpes", kuru rādīja 2008. gadā kanālā BBC.

Uzņemtā filma par Hariju Poteru atnesa Emmai vairāk nekā 10 miljonus dolāru. Emma saprot un atzīst, ka šīs naudas pietiek, lai nekad vairs nestrādātu. Tomēr, viņa nav pieņēmusi piedāvājumu aiziet no skolas, lai veltītu visu savu laiku filmēšanai.

Emma draudzējas ar tādām Harija Potera filmas zvaigznēm kā Denjels Redklifs un Rūperts Grints. Viņa sauc to par "aizsardzības sistēmu" no stresiem pirms filmēšanās.

Emma interesējas par dejām, dziedāšanu, lauku hokeju, tenisu, mākslu, patīk staigāt pa veikaliem, klausīties mūziku, priekšroku dodot popmūzikas virzienam (Dido, Samanta Mamba), kaķi (Emmai ir divi kaķi - Bābels un Domino) un skola. Par sevi Emma saka, ka viņa ir "maza feministe". Jūsmo par tādiem aktieriem kā Džonijs Deps un Džūlija Robertsa.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 

 TV profils  
 Guides: Harry Potter Actors profils 

1990. gadā dzimušie
Parīzē dzimušie
Angļu kinoaktieri
Bezprims

Bezprims (Bezprym; 986/987-1032) - Boļeslava I pirmais dēls no ungāru sievas. Tika izslēgts no troņa mantošanas par labu Meško II. 1031.gadā savienībā ar Svētās Romas impērijas imperatoru Konrādu II un Kijevas Krievzemes lielkņazu Jaroslavu Gudro Bezprims ieguva Polijas troni. Meško II aizbēga uz Bohēmiju, bet Bezprims aizsūtīja Polijas karaliskās regālijas uz Vāciju. Viņa valdīšana turpinājās īsu laiku, jo 1032.gadā Bezprimu nogalināja, un par Polijas valdnieku atkal kļuva Meško II.

986. gadā dzimušie
1032. gadā mirušie
Polijas vēsture
Polijas valdnieki
Pjastu dinastija
Veclāra

Veclāra () ir sena pilsēta Vācijas rietumos pie Lānas upes. Pazīstama kā leģendārā fotoaparāta Leica dzimtene.

Pirmoreiz rakstos minēta 897. gadā, kad šeit cēla baznīcu. No 1197. gada līdz 1803. gadam Veclāra bija Impērijas brīvpilsēta (Freie Reichsstadt). Šeit atradās Svētās Romas impērijas Impērijas Augstākā tiesa (Reichskammergericht). 1803. gadā pilsēta nokļuva Napoleona sabiedrotā, Svētās Romas impērijas kanclera Karla fon Dālberga īpašumā. Pēc Napoleona sakāvas pilsēta tika iekļauta Prūsijā. Pēc 2.pasaules kara - Hesenē. 1977. gadā Veclāru apvienoja ar blakusesošo Gīseni (Gießen), izveidojot jaunu pilsētu Lāni, bet šis lēmums bija tik nepopulārs, ka to 1979. gadā atcēla.
Rubenšs Barikello

Rubenšs Gonsalvešs Barikello (Rubens Gonçalves Barrichello, dzimis  Sanpaulu, Brazīlijā) ir brazīliešu autosportists, pazīstams pateicoties Formula 1 pilota karjerai (.-.). Kopš 2012. gada Barikello startē IndyCar seriālā, pārstāvot KV Racing komandu.

Karjera 
Formula 1 čempionātā Barikello debitēja , . Tolaik viņš brauca Jordan komandā kopā ar Ediju Irvainu. Šādā sastāvā komanda piedalījās F1 čempionātā līdz . gadam, kad Irvains devās uz Ferrari. . gadā brazīlietis nonāca Stewart komandā, savukārt . gadā kļuva par Ferrari pilotu, nomainot iepriekšminēto Irvainu. Ferrari komandā viņš bija otrais pilots aiz titulētā Mihaela Šumahera, . un . gada sezonās sasniedzot F1 karjeras augstāko rezultātu — otro vietu sezonas kopvērtējumā. Lai gan R. Barikello bija līgums ar Ferrari līdz . gadam, viņš to lauza gadu pirms līguma beigām un devās uz Honda komandu. Viņa vietu Ferrari ieņēma cits brazīlietis — Felipe Masa.

Aizvadījis trīs gadus Honda komandā, Barikello . gadā startēja Brawn GP komandā kopā ar Džensonu Batonu, kurš togad izcīnīja čempiona titulu. Barikello līdz pat priekšpēdējam posmam cīnījās par čempiona titulu, tomēr sezonas kopvērtējumā ieņēma trešo vietu.

Pēdējās divas F1 sezonas Barikello aizvadīja Williams komandā.

. gada  Barikello pārspēja Rikardo Patrēzes sasniegto rekordu (257) aizvadīto sacīkšu skaita ziņā, kopumā līdz . gada sezonas pēdējai sacīkstei kā pilots piedaloties 326 sacīkstēs (322 starti).

Formula 1 rezultāti 

 Sacīkstes treknrakstā sāktas no pirmās starta pozīcijas.
 Sacīkstēs slīprakstā ir uzrādīts ātrākais apļa laiks.

Piezīmes un atsauces

Ārējās saites 
 
 Oficiālā mājaslapa , 
 Braucēja profils F1 oficiālajā portālā formula1.com 

1972. gadā dzimušie
Sanpaulu štatā dzimušie
Brazīlijas autosportisti
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
IndyCar Series piloti