joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bauskas Centrālā bibliotēka

Bauskas Centrālā bibliotēka ir Bauskas novada kultūras, izglītības un informācijas patstāvīgā iestāde, kuras darbības mērķis ir iedzīvotāju bibliotekārā, bibliogrāfiskā un informacionālā apkalpošana. Bauskas CB veic reģiona galvenās bibliotēkas funkcijas Bauskas novada , Iecavas novada, Rundāles novada, Vecumnieku novada pašvaldību bibliotēkām saskaņā ar Bauskas rajona Padomes 2001.gada 15.novembra lēmumu „Par rajona Centrālo bibliotēku (prot. N1.12 2.p.), Bauskas pilsētas Domes 2001.gada 22.novembra lēmumu „Par Bauskas rajona pašvaldības iestādes „Rajona Centrālā bibliotēka” pārņemšanu” un Latvijas Bibliotēku padomes apstiprināto akreditācijas atzinumu (2007. gada 18. janvāra sēdes lēmums).

Direktori 
 1922. - 1945. Jānis Rūsis
 1951. - 1958. Ausma Saulinska
 1958. - 1975. Lauma Kastiņa
 1975. - 1998. Leontīne Zariņa
 1998. - 2018. Baiba Tormane

Vēsture 
Bauskas pilsētas bibliotēka tika nodibināta 1922.gadā. Bibliotēka atradās Pils (tagad Plūdoņa) ielā 19, pilsētas Domes ēkā. Kaut arī 1925.gadā Bauskā bija tikai nedaudz vairāk par 5 tūkstošiem iedzīvotāju, pilsētā darbojās 5 bibliotēkas. Kara laikā pilsētas bibliotēkas ēka tika sagrauta, un vēlāk izvietota uz pilsētas Kultūras nama (tagad Tautas nama) telpās. Arī šobrīd Bauskas Centrālā bibliotēka atrodas Bauskas Tautas nama telpās.

Struktūra 
Bibliotēkas struktūru veido:
 Abonements
 Specializētā lasītava
 Interneta un periodikas lasītava
 Informācijas resursu attīstības nodaļa

Krājums 

Krājumi latviešu, krievu, angļu, vācu, lietuviešu valodās. 
Anšlava Eglīša un Veronikas Janelsiņas personīgā bibliotēka no ASV (nosūtītājs - testamenta izpildītājs Gvido Augusts). 
Rakstnieka Nikolaja Kalniņa kolekcija no 2005.gada aprīļa - sūtītājs Mirdza Kalniņa (ASV).

Datubāzes 
Bauskas Centrālā bibliotēka piedāvā dažādas datubāzes, kas izmantojamas bez maksas:
 Letonika
 NAIS
 EBSCO
 LURSOFT

Atsauces

Ārējās saites 
 Bauskas centrālā bibliotēka

Bauska
Latvijas bibliotēkas
Digitālā bibliotēka

Digitāla bibliotēka– dokumentu kolekcija organizēta elektroniskā formātā, kas ir pieejams internetā vai CD-ROM (kompaktdiska lasāmatmiņā) diskā. Tā ir bibliotēka, kuras resursi ir pieejami mašīnlasāmā formātā, izmantojot datoru. Resursi var būt pieejami gan uz vietas bibliotēkās, gan tiešsaistē (Reitz, Joan M.). Digitāla bibliotēka – tehnoloģisko iespēju un elektronisko resursu kopums. Iegūto digitālo informāciju var izmantot ikviens interesents, kas ir ieinteresēts kāda jautājuma apzināšanā.

Digitālās bibliotēkas saturā ir dati, metadati. Digitālo bibliotēku produktu var skatīt publiskajā telpā vai slēgtajā telpā. Digitālās bibliotēkas tiek veidotas kādai konkrētai lietotāju grupai (mērķauditorijai) vai sabiedrībai kopumā.
Digitālu bibliotēku var dēvēt arī par virtuālu bibliotēku, kas ir bibliotēka „bez sienām”, pieejama tikai elektroniski. Tajā nav drukāto informācijas avotu (Reitz, Joan M.).
Digitālie objekti, kolekcijas – teksti (arī pilnteksti), audio ieraksti, kustīgi un nekustīgi attēli, kā arī digitālo objektu dažādās kombinācijas.

Digitālo bibliotēku tipi 
 Agrīnās digitālās bibliotēkas (piemēram, Gutenberg);
 Institūciju publikāciju digitālās bibliotēkas (piemēram, ACM);
 Nacionālo bibliotēku veidotās digitālās bibliotēkas (piemēram, ASV Kongresa bibliotēka);
 Universitāšu digitālās bibliotēkas (piemēram, SETIS);
 Pētnieciskie projekti (piemēram, GDL);
 Hibrīdbibliotēku projekti (piemēram, Headline);

Digitālo bibliotēku pozitīvie aspekti 
 Veicina, nodrošina dokumentu saglabāšanu;
 Nodrošina iespēja piekļūt resursiem nerobežotā laika posmā;
 Piedāvā iespēju dokumentus lejupielādēt un elektroniski izmantot;

Digitālo bibliotēku negatīvie aspekti 
 Digitālie resursi pieprasa apkalpošanu;
 "Digitālā plaisa";
 Autortiesību ievērošana;
 Tehniskie bojājumi.

Digitalizācija Latvijā 
Digitālās bibliotēkas veidošana ir būtisks bibliotēku pieejamības paplašinājums sabiedrībai, pakalpojums citām bibliotēkām un viena no Latvijas Nacionālās bibliotēkas nākotnes prioritātēm . Digitālā bibliotēka Latvijā ir elektronisko publikāciju un interneta resursu krātuve.
Digitālās bibliotēkas misija ir latviešu tautas kultūrvēsturiskā mantojuma saglabāšana digitalizētā formātā. Misija nodrošināt sabiedrības pieejamību digitalizētajiem resursiem.
Latvijas Nacionālās bibliotēkas digitālā bibliotēka Lettonica tiek veidota kopš 2006. gada. Digitālās bibliotēkas izveide liek pamatus vienotiem digitalizēto materiālu apstrādes, glabāšanas un pieejamības principiem . Digitālajā bibliotēkā atrodami digitalizēti attēlizdevumi (plakāti, apsveikumu atklātnes u.c.) kartes (Latvija 16.-18.gs.), laikraksti (periodika), notis, portreti (fotogrāfijas u.c.), grāmatas un digitāli veidoto publikāciju arhīvi.

Atsauces

Ārējās saites 
 Digitālās bibliotēkas federācija
 Digitālās bibliotēkas: resusi un projekti
 Latvijas Nacionālā digitālā bibliotēka - Periodika

Bibliotēkas
Latvijas kultūra
Sadarbs

Mākslinieku biedrība "Sadarbs" bija viena no Latvijas pirmās brīvvalsts laika mākslinieku grupām, kas tika nodibināta 1924. gadā, pastāvēja līdz 1940. gadam un sevī apvienoja akadēmiski izglītotus latviešu māksliniekus.

Biedrības biedri bija Latvijas Mākslas akadēmijas pasniedzēji. "Sadarba" galvenais mērķis bija apvienot atšķirīgo radošo rokrakstu un dažādu paaudžu māksliniekus, lai veicinātu tradicionāli akadēmiskas ievirzes piekritēju sadarbību ar modernāku meklējumu piekritējiem. Makslinieku biedrība "Sadarbs" sekmēja staptautiskos kontaktus ar Franciju un Beļģiju, kā rīkojot izstādes ārzemēs, tā arī aicinot piedalīties ārzemju māksliniekus Latvijas izstādēs. Tā kopš 1928. gada gandrīz katrā izstādē piedalījās kāds ārvalstu mākslinieks.

Biedrības dibinātāji bija Kārlis Zāle un Teodors Zaļkalns. "Sadarbā" darbojās arī tādi mākslinieki kā Ludolfs Liberts, Jūlijs Madernieks, Jānis Siliņš un Valdemārs Tone. Vēlākos gados par biedrības dalībniekiem kļuva Burkards Dzenis, Rūdolfs Pelše, Kārlis Miesnieks, Konrāds Ubāns, Jānis Kuga, Eduards Brencēns, Kārlis Brencēns, Augusts Annuss, Ārijs Skride, Vilis Vasariņš, Eduards Kalniņš, Alberts Prande un citi. 
"Sadarba" biedri bija dažādu mākslas nozaru pārstāvji - tēlnieki, gleznotāji, lietišķās mākslas pārstāvji un arhitekti, kuru vidū minami Sergejs Antonovs un Ernests Štālbergs.

Biedrības pastāvēšanas laikā notika 11 izstādes, kurās augstā profesionālā līmenī tika eksponēti reālistiski darbi.

Ārējās saites 
 Mākslinieku biedrība "Sadarbs"

Atsauces 

Latvijas mākslinieki
Mākslinieku biedrības un pulciņi Latvijā
Latviešu mākslas vēsture
1557. gads

1557. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās piektdienā.

Notikumi 
 27. oktobris — Japānā sāk valdīt imperators Ogimači.

Dzimuši 
 1. janvāris — Ištvāns Bočkai (Bocskai István), Transilvānijas princis (miris 1606.)
 24. februāris — Matiass (Matthias), Svētās Romas imperators (miris 1619.)
 31. maijs — Fjodors I (Фёдор I Иоаннович), Krievijas cars (miris 1598.)
 4. septembris — Mēklenburgas-Gistrovas Sofija (Sophie af Mecklenburg), Dānijas karaliene (mirusi 1631.)

Miruši 
 9. aprīlis — Mikaels Agrikola (Mikael Agricola), somu garīdznieks (dzimis ap 1510.)
 1. septembris — Žaks Kartjē (Jacques Cartier), franču pētnieks un jūrasbraucējs (dzimis 1491.)
 19. novembris — Bona Sforca (Bona Sforza), Polijas karaliene (dzimusi 1494.)
 13. decembris — Nikolo Tartalja, itāļu matemātiķis (dzimis 1499.)
Erasts Šveics

Erasts Šveics ( — ) bija Latvijas gleznotājs. Dzimis Rīgā. Bijis "Rīgas mākslinieku grupas" biedrs, darbnīcas "Baltars" mākslinieks.

Biogrāfija 
Erasts Šveics dzimis 1895. gada 11. oktobrī Rīgā. Jau bērnībā ir iepazinis krāsošanas tehniskās iemaņas, jo izaudzis tēva daiļkrāsošanas darbnīcas gaisotnē. Apmeklējis Rīgas Vācu amatnieku biedrības skolu, pēc tam līdz 1915. gadam mācījies Rīgas pilsētas mākslas skolā pie Evas Borhertes-Šveinfurtes, Jāņa Tilberga un kluso dabu glezniecību pie Vilhelma Purvīša. Tiek mobilizēts armijā Pirmajā pasaules kara laikā, atgriežoties Latvijā, 1919. gadā kā brīvprātīgais ir piedalījies cīņās pret Bermonta karaspēku.

1927. gadā ieguvis Kultūras fonda stipendiju, ar ko devies studiju ceļojumā uz Parīzi un Drēzdeni. 1930. gadā apprecējies ar gleznotāja Jāņa Cielava māsu Annu Cielavu. 1930. gadu otrajā pusē bijis Izglītības ministrijas mākslas lietu referents, no 1935. gada Vilhelma Purvīša asistents Latvijas mākslas izstāžu iekārtošanā ārzemēs. Tuvojoties otrajai padomju okupācijai, devies trimdā uz Vāciju, kur uzturējies kopā ar Purvīti līdz pat viņa nāvei 1945. gadā. 1949. gadā no Mērbekas ciema Vācijā ieceļojis ASV, dzīvodams Ņujorkā, vēlāk Ņūrošelā.
Kādu laiku Erasts Šveics bijis Amerikas latviešu apvienības Kultūras biroja referents tēlotājā mākslā. Miris 1992. gada 1. novembrī, Ņūrošelā, netālu no Ņujorkas.

Mākslinieciskā darbība 
1920. gados pievienojas Rīgas mākslinieku grupai, satuvinoties ar Romanu Sutu, Jāni Cielavu, Oto un Martu Skulmēm. Līdzīgi pārējiem pievērsies vēlīnā kubisma atskaņām, kas ir aizgūtas no franču mākslas un palicis tam visilgāk uzticīgs no visiem Rīgas mākslinieku grupas dalībniekiem. 1920. gadu beigās pievērsies tolaik Latvijā dominējošām reālisma tendencēm, gleznojot klusās dabas. 1930. gados kļuvis liriskāks, vienlaicīgi monumentālāks, demonstrējot figurālajās kompozīcijās smagākas formas un raupjāku faktūru.

Mākslinieks piedalījies Rīgas mākslinieku grupas izstādēs 1920., 1923., 1924. (kopā ar poļu mākslinieku apvienību "Bloks"), 1925.(Tartu, kopā ar igauņu kubistiem), 1930., 1931., 1933. un 1939. gadā. Erasta Šveica darbi tikuši eksponēti arī dažādās kopizstādēs kā Latvijā, tā arī ārzemēs. Mākslinieka mūža laikā nav sarīkota neviena personālizstāde, lai gan darbi atrodas Parīzes, Malmes, Budapeštas, Tallinas un Latvijas muzejos.

Ņūrošelā kādu laiku piepelnījies ar trauku apgleznošanu un piedalījies vairākās Ņujorkas latviešu mākslinieku grupas izstādēs, retumis arī kādā citā kopējā izstādē.

Atsauces 

1895. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1992. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas gleznotāji
Latviešu mākslinieki
Trimdas latvieši
Rīgas mākslinieku grupas mākslinieki
"Baltars" mākslinieki
Pitagora trijnieks

Pitagora trijnieks ir tādu trīs naturālu skaitļu kortežs a, b, c, kuriem ir spēkā sakarība . Tā piemēram, , tāpēc skaitļi 6, 8 un 10 veido Pitagora trijnieku. Parasti šādu trijnieku pieraksta kā (a, b, c), vislabāk zināmais un populārākais šāds trijnieks ir (3, 4, 5), ko bieži piemin jau skolas ģeometrijas kursā.
Šo trijnieku nosaukums ir cēlies no Pitagora teorēmas, kura apgalvo, ka ja a, b un c ir taisnleņķa trijstūra katetes un hipotenūza, tad ir spēkā sakarība . Tādējādi Pitagora trijnieki apraksta tādus taisnleņķa trijstūru malu garumus, kas visi ir naturāli skaitļi. Taisnleņķa trijstūri, kuru malu garumi nav naturāli skaitļi, neveido Pitagora trijniekus.

Primitīvi Pitagora trijnieki 
Viegli saprast, ka ja (a, b, c) ir Pitagora trijnieks, tad arī (ka, kb, kc) ir Pitagora trijnieks jebkuram naturālam k. Līdzīgi, ja (a, b, c) ir Pitagora trijnieks un a, b un c visi dalās ar kādu naturālu k, tad  arī ir Pitagora trijnieks.
Interesi izraisa tādi Pitagora trijnieki, kuros skaitļiem a, b un c nav kopīgs dalītājs, kas lielāks par 1. Šādiem trijniekiem jebkuri divi to veidojošie skaitļi būs savstarpēji pirmskaitļi.
Pitagora trijnieku (a, b, c) sauc par primitīvu, ja katri divi no skaitļiem a, b un c ir savstarpēji pirmskaitļi. Zemāk parādīti 16 primitīvi Pitagora trijnieki:

Ģenerēšana 
Pitagora trijniekus var ģenerēt, izmantojot Eiklīda formulas. Tas nozīmē, ka ja m un n ir patvaļīgi naturāli skaitļi, pie tam , tad skaitļi
  
veido Pitagora trijnieku. Šādi iegūts Pitagora trijnieks būs primitīvs tad un tikai tad, kad m un n būs savstarpēji pirmskaitļi un viens no tiem būs pāra skaitlis.

Skatīt arī 
 Fermā pēdējā teorēma
 Pitagors
 Pitagora teorēma

Skaitļu teorija

no:Pythagoras’ læresetning#Pytagoreiske tripler
Jānis Cielavs

Jānis Cielavs ( — ) bija Latvijas gleznotājs. Dzimis Rīgā. Bijis "Rīgas mākslinieku grupas" biedrs.

Biogrāfija 
Jānis Cielavs dzimis 1890. gada 15.jūlijā Rīgā būvuzņēmēja ģimenē. Beidzis 1909. gadā Aleksandra ģimnāziju, kam sekojušas tieslietu studijas Pēterburgas universitātē (1909-1911). Gleznošanu apguvis Rīgā, mācoties Rīgas pilsētas mākslas skolā (1911-1915), kā arī papildinājies glezniecībā Pirmā Pasaules kara gados Penzā un Taškentā. Strādājis žurnālos "Rūgtās drapes" (1922-1923) un "Ho-ho" (1922-1924) par karikatūristu. Bijis Latvijas Mākslas akadēmijas pedagogs (1940- 1941). 1944. gadā emigrējis sākumā uz Vāciju, tad uz Austriju, kur papildinājies mākslas institūtā. Vēlāk devies uz Parīzi (1946), kļūstot par savienības "Societies National des Beaux-Arts" mūža biedru un piedaloties salona izstādēs. 1949. gadā emigrējis uz ASV, Ņujorku, kur pārticis no profesionāla gleznotāja darba. Miris 1968. gada 11. novembrī Ņujorkā.

Mākslinieciskā darbība 
1923. gadā pievienojies Rīgas mākslinieku grupai. Mākslinieciskās darbības sākumā, 1920. gadu sākumā strādājis reālismā ievirzē, realizējot pacietu zīmējumu. Vēlāk sācis lietot asākas kontūras, uzsvēris lietu raupjumu un nedaudz ģeometrizējis formas, tuvinoties tolaik latviešu glezniecībā populārajām franču mākslas tradīcijām. 1930. gados raksturīga nosliece uz plašu atmosfēras atveidojumu, otas raksta dažādība un pustoņu attiecības lietojums. Gleznieks kļuvis noskaņā romantisks un glezniecībā atraisītāks. 
Jānis Cielavs gan Latvijā, gan trimdā gleznojis portretus, jo bijis iecienīts salonu un reprezentīvo portretu gleznotājs, tirgus ainas, kafejnīcas skatus, sadzīviskas kompozīcijas.
Mākslinieks piedalījies izstādēs no 1920. gada, darbi tikuši eksponēti Latvijas Kultūras fonda rīkotajās un valsts reprezentācijas izstādēs ārzemēs. Personālizstādes bijušas Rīgā 1930. gadā un trimdā 1957. gadā R.Kalniņa vadītajā mākslas salonā "Franču mākslas centrs".

Ārējās saites 
 Darbi
 Biogrāfija
 Darbi

Atsauces 

1890. gadā dzimušie
1968. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas gleznotāji
Latviešu mākslinieki
Trimdas latvieši
Rīgas mākslinieku grupas mākslinieki
Dignāja

Dignāja ir ciems Jēkabpils novadā, Dignājas pagasta centrs. Dignājas apkārtē atrodas Dignājas pilskalns, līdz 14. gadsimtam te pastāvējusi Dignājas viduslaiku pils.

Arheoloģiskie izrakumi 
Dignājas pilsētiņa bija nocietināta un saimnieciskajā dzīvē tai bija novadam stratēģiska nozīme. Tā atradās plašā, plakanā divpakāpju paugurā Dignājas pagasta Kusiņu saimniecības tīrumā, 300 m no Daugavas kreisā krasta. Paugura pamats — dolomītu klints 15 m virs pārpurvotas pļavas. Pilsētiņa aizņēma 65x35 m plašu klintāju upes krastā.

Dignājā atrasti kaula žebērkļi, pogas, adatas un saspraudes, akmens cirvju lauskas, metāla liešanas tīģeļus, māla sprēslīcas, tekstilās un citu veidu keramikas lauskas.

Atsauces 

 
Jēkabpils novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Adamova (Vērēmu pagasts)

Adamova () ir ciems Rēzeknes novada Vērēmu pagastā. Atrodas Adamovas ezera krastā, dabas parka "Adamovas ezers"  teritorijā. Adamovā atrodas 19. gadsimtā celta Adamovas muiža, muižas dzīvojamā ēka ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. 

Līdz 2019.gadam ciemā ir darbojusies Adamovas internātpamatskola, skolas vēsturiskais (no 1962. gada) nosaukums: Adamovas sanatorijas internātskola. Pirmā skola, bāreņu patversme, Adamovā atvērta 1919. gadā.

1905.gadā Adamovā tiek atklāts Sv. Helēnas minerālūdens avots. Šis minerālūdens ar nosaukumu "Kristāls" ieguvis vairākas zelta godalgas 1912. gada Londonas un 1913. gada Parīzes izstādēs. Pašlaik minerālūdens avots Adamovā vairs nav atrodams.

1925. gadā Adamovā viesojies Valsts prezidents Jānis Čakste, biežs viesis šeit bijis Tautas labklājības ministrs Vladislavs Rubuļs. 

1936. gadā Adamovu apmeklē Latvijas Valsts prezidents Kārlis Ulmanis un ierosina latviskot šīs vietas nosaukumu. Drīz vien Adamovu presē sāka dēvēt par Kalnezeri, taču pēckara gados nosaukums Kalnezere zaudēja savas pozīcijas, Īslaicīgi tas saglabājās vēl pasta un skolas nosaukumos, bet padomju vara atgriezās pie iepriekšējā vietvārda,

Atsauces

Ārējās saites 
 Adamova tūrisma e-ceļvedī
 Adamovas muiža
 Vērēmu pagasta mājaslapa 
 Rēzeknes novada informatīvais portāls
Odumova

Odumova var būt:
 Odumova — apdzīvota vieta Baltinavas novadā;
 Adamovas Vērēmu pagastā cits nosaukums.

Skatīt arī 
 Adamova
Boriss Godunovs

Boriss Godunovs (, dzimis ap 1551. gadu miris ) bija krievu bajārs, pārvaldīja Krievijas valsti sava māsasvīra Fjodora I vietā no 1585. gada. Pēc Fjodora I nāves viņš kļuva par Krievijas caru no 1598. gada līdz savai nāvei 1605. gadā. Neveiksmīgi centās nodibināt Godunovu dinastiju, bet viņa dēls un troņa mantinieks Fjodors II Godunovs tika nogalināts neilgi pēc kronēšanas.

Pilns tituls 

Pēc Krievu-zviedru kara 1595. gada 18. maijā noslēgtā Tezvinas miera līguma cars Fjodors I atguva Ingriju, bet par labu Zviedrijai atteicās no pretenzijām uz Igaunijas hercogisti. Tādēļ arī cars Boriss ārlietu dokumentus vairs neparakstīja kā "Livonijas lielkņazs", lietojot šādu pilno titulu:

"No Dieva žēlastības cars un lielkņazs Boriss Fjodorovičs, visas Krievzemes patvaldnieks, Vladimiras, Maskavas, Novgorodas valdnieks, Kazaņas cars, Astrahaņas cars, Sibīrijas cars, Pleskavas kungs un Smoļenskas, Tveras, Jugras, Permas, Vjatkas, Bulgārijas u.c. valstu lielkņazs, Ņižņijnovgorodas, Čerņigovas, Rjazaņas, Rostovas, Jaroslavļas, Belozerskas, Udoras, Obdoras, Kondijas valdnieks un lielkņazs, visas Ziemeļu zemes pavēlnieks un Ivērijas zemes, Kartvelas un Gruzijas caru, un Kabardijas zemes, Čerkasu un Kalnu kņazu kungs un daudzu citu valstu kungs un īpašnieks."

(krievu: Божiею милостiю Великого Государя Цара и Великого Князя Бориса Θедоровича всеа Русии Самодержцы, Владымерского, Московъского, Новогородского, Цара Казанъского, Цара Астараханьского, Цара Сибирского, Государа Псковъскаго и Великого Князя Смоленьского, Тверьского, Югоръского, Пермъского, Вятъского, Болгарского и иныхъ, Государя и Великого Князя Новагорода Низовское земли, Черниговъского, Резанского, Ростовъского, Ярославъского, Бђлоозерского, Удорского, Обдоръского, Конденъского, и всея Сђверъные стороны Повелителя, и Государя Иверское земъли, Грузинскихъ царей, и Кабардинскiе земъли, Черкасскихъ и Горъскихъ князей и иныхъ многихъ Государствъ Государа и Обааладетеля.)

Atsauces

Ārējās saites 

1551. gadā dzimušie
1605. gadā mirušie
Krievijas cari
Godunovu dinastija
Sprūževa

Sprūževa () ir ciems Rēzeknes novadā, Griškānu pagasta centrs. Sprūževu šķērso vietējais autoceļš Rēzekne — Stoļerova — Kaunata (V579), ka arī līdz tam stiepjas autoceļi Greiškāni — Sprūževa (V563) un Staroščiki — Sprūževa (V587).

Aiz Sprūževas, braucot pa ceļu V579, atrodas agrākās Zarečnajas pamatskolas ēka, dibināta 1960.gadā (slēgta 2016.gadā).

Atsauces

Ārējās saites 
 Griškānu pagasta mājaslapa 
 Rēzeknes novada informatīvais portāls

 
Latvijas pagastu centri
Alī ibn Abū Tālibs

Alī ibn Abū Tālibs (, ʿAlī ibn Abī Ṭālib, , dzimis , miris ) bija pēdējā islāma pravieša Muhameda znots (Fātimas vīrs) un ceturtais, pēdējais "Taisni vadītais kalifs". Viņš bija kalifs no 656. līdz 661. gadam. Alī ibn Abū Tāliba valdīšanas laikā musulmaņi sadalījās šiītos un sunnītos. Šiīti uzskata viņu par pirmo šiītu līderi un garīgo vadoni (imāmu).

Vadoties pēc musulmaņu avotiem, it īpaši pēc šiītu avotiem, Alī ir vienīgā persona, kas dzimusi musulmaņu svētajā vietā Kaabā. Saskaņā ar tradīciju Alī kļuva par otro cilvēku, kas pievērsās islāmam (pirmā bija Muhameda sieva Hadīdža). Viņš islāmam pievērsās 10 gadu vecumā.

Laulībā ar Muhameda meitu Fātimu viņam bija trīs dēli (Huseins, Hasans un Muksīns, kurš nomira bērnībā), kā arī divas meitas (Zainaba un Umma Kulsūma). Pēc Fātimas nāves Alī apprecējās vēl 8 vai 9 reizes, un šajās laulībās bija vēl vairāki bērni.

Biogrāfija 

Alī dzīve, kas galvenokārt aprakstīta sunnītu un šiītu tekstos, tiek dalīta vairākos dažādos periodos, kuriem raksturīgi kādi noteikti notikumi. Viņa vecāki bija Abū Tālibs un Fātima bint Asada. Alī ir dzimis radžāba mēneša trīspadsmitajā dienā, tas ir, . Daudzos avotos, it īpaši šiītu rakstos, Alī tiek minēts kā vienīgais cilvēks, kurš dzimis Kaābā. Piecu gadu vecumā Alī Ibn Abū Tālibu sāka audzināt Muhameds un viņa sieva Hadīdža, jo Alī tēvs kļuva nabadzīgs un nespēja vairs nodrošināt savu ģimeni. 10 gadu vecumā Alī pievērsās islāmam un tradicionāli viņš tiek uzskatīts par otro šādu personu aiz Muhameda sievas Hadīdžas.

Atsauces

Ārējās saites 

601. gadā dzimušie
661. gadā mirušie
Arābi
Kalifi
Nogalinātie monarhi
Imāmi
Musulmaņi
Pachytodes cerambyciformis

Pachytodes cerambyciformis (Schrank) Villiers, 1974 — koksngraužu vaboļu suga. Latvijā sastopama ļoti reti.

Apraksts 
Pieaugušas vaboles garums ir 6-12 mm.

Izplatība 
Izplatīta Eiropā.

Bioloģija 
Kāpuri attīstās celma saknēs vai saruktajos lapu kokos, reizēm skujkoku (Abies alba, Picea abies, Castanea sativa). Iekūņošanās notiek kūniņu gultnē pie virsējas zemes slāņa blakus saknēm. Ģenerācija turpinās divus gadus.

Sinonīmija 
 Judolia cerambyciformis (Schrank, 1781)
 Judolia (Pachytodes) cerambyciformis (Schrank) Pic, 1891
 Judolia cerambyciformis ab. zemplinensis Podaný, 1979
 Leptura cerambyciformis Schrank, 1781
 Stenocorus parvapunctatus Voet, 1806

Varietātes 
Suga iedalās uz vienu tipisku formu un četrām varietātem:
 Judolia cerambyciformis var. anticereducta Plavilstshikov 
 Judolia cerambyciformis var. anticeundulata Pic 
 Judolia cerambyciformis var. decempunctata (Olivier, 1795) 
 Judolia cerambyciformis var. octomaculata (Schaller, 1783)

Atsauces

Literatūra 
 Бартенев А.Ф. Обзор видов жуков-усачей (Coleoptera: Cerambycidae) фауны Украины // Вісті Харківського ентомологічного товариства. — 2003 (2004). — 11, № 1-2. — с. 24-43
 Загайкевич І.К. До вивчення вусачів (Cerambycidae) Станіславської обл. // Проблеми ентомології на Україні. — К.: Вид-во АН УРСР, 1959. — с. 45-47

Koksngraužu dzimta
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola

Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola bija viena no Krievijas impērijas Pēterburgā esošām mākslas skolām.

Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola bija trešā nozīmīgākā mākslas izglītības iestāde Pēterburgā. 1821. gadā dibinātā Ķeizariskā mākslas veicināšanas biedrība bija aristokrātiska mākslas mīļotāju apvienība. No 1857. gada biedrība uzturēja 1. Pēterburgas zīmēšanas skolu, kas tikusi dibināta 1839. gadā ar visām tās filiālēm, no kā skola ieguvusi savu nosaukumu. Mācību kurss ir bijis četrgadīgs. Audzēkņi skolā tikuši uzņemti uz iesniegto darbu pamata, neņemot vērā izglītības cenzu. Skolas nosaukumi un profils vairākkārt ir mainījušies, no 1989. gada šajā celtnē ir Sanktpēterburgas Rēriha mākslas skola.

Nodaļas 
Sākotnēji bijušas glezniecības un zīmēšanas klases. Skolas uzplaukuma laikā, 20. gadsimta sākumā, īpaši, kad par skolas direktoru 1906. gadā ticis iecelts Nikolajs Rērihs, skolas profils ticis paplašināts, atverot jaunas medaļu darināšanas un estampa klases, kā arī aušanas un metālkalšanas darbnīcas. Pedagogu vidū minami izcili krievu mākslinieki Arkādijs Rilovs un Ivans Biļibins.

Latvieši 
Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skola latviešu tautības jauniešu vidū kļuva populāra 20. gadsimta sākumā, kad šo skolu izmantoja, lai, pamācoties tajā dažus gadus, sagatavotos iestājeksāmeniem Pēterburgas mākslas akadēmijā vai Štiglica Centrālajā tehniskās zīmēšanas skolā. 
20. gadsimta pirmajos gadu desmitos šeit mācījušies tādi vēlākos gados zināmi latviešu mākslinieki kā Frederiks Fibigs,Niklāvs Strunke, Marta Skulme, Alberts Filka, Indriķis Zeberiņš, Uga Skulme, Augusts Annuss, Francisks Varslavāns un citi latviešu mākslinieki.

Ārējās saites 
 Skolas vēsture (krievu valodā)
 Biedrības darbība (krievu valodā)

Izmatotā literatūra 
Redkolēģija. Latviešu tēlotāja māksla. 1860-1940. Rīga: Zinātne, 1986. 502 lpp.

Atsauces 

Mākslas izglītības iestādes
Izglītība pēc valsts
Sloboda (nozīmju atdalīšana)

Sloboda:
 Sloboda — apdzīvota vieta, kuras iedzīvotāji bija atbrīvoti no valstiskās pakļautības.
 Sloboda — brīvība, dažās slāvu valodās un dialektos.

Apdzīvotas vietas

Latvijā 
 Sloboda — apdzīvota vieta Krāslavas novada Grāveru pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Balvu novada Baltinavas pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Krāslavas novada Andrupenes pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Krāslavas novada Andzeļu pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Krāslavas novada Dagdas pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Kārsavas novada Mērdzenes pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Krāslavas novada Kalniešu pagastā.
 Sloboda — apdzīvota vieta Ludzas novada Pildas pagastā.

Citas nozīmes 
 Sloboda — Skrudalienas pagasta Silenes daļa.
 Dvietes nosaukums vidustecē.

Divkāršie nosaukumi 
 Andrupenes Sloboda
 Dagdas Sloboda
 Jaunā Sloboda
 Kolna Sloboda
 Krievu Sloboda
 Latviešu Sloboda
 Lejas Sloboda
 Muncišku Sloboda
 Novaja Sloboda
 Priedes Sloboda
 Ribaku Sloboda
 Tiltu Sloboda

Skatīt arī 
 Slobodka
 Jaunsloboda
 Mazsloboda
 Vacsloboda
 Vecslabada
Sloboda

Sloboda, slobodka (, слободка; ; , слобідка; ) jeb brīvciems bija noteiktas sociālas grupas apdzīvota vieta Austrumu ortodoksajai baznīcai piederīgo slāvu tautu un rumāņu apdzīvotajās zemēs no 12.—18. gadsimtā (kvartāls, priekšpilsēta, piepilsēta, ciems), kura kādu laiku bija daļēji atbrīvota no valsts nodokļiem un karaklausības.

Vēsture 
Pirmās slobodas veidojušās kā izceļotāju vai kazaku nocietinātas apmetnes reti apdzīvotās zemēs mūsdienu Krievijas dienvidu daļā un Ukrainā. Lai veicinātu jaunu zemju kolonizāciju, vietējie valdnieki, vēlāk arī Krievijas valdība, slobodu iedzīvotājiem piešķīra dažādus atvieglojumus. Līdzīgus atvieglojumus piešķīra arī Livonijas kara gūstekņiem un citiem "vācu tautības" ieceļotājiem Maskavas piepilsētā (Немецкая слобода), kas baudīja autonomiju līdz pat 1699. gadam.

16.—17. gadsimta nepārtraukto karu periodā par slobodām tika dēvētas krievu bēgļu apmetnes Polijas-Lietuvas kopvalsts zemēs, arī Inflantijas vaivadijas un Kurzemes un Zemgales hercogistes austrumu daļā — Sēlpils virspilskunga iecirknī. Vēstures avotos Otrā Ziemeļu kara bēgļu apmetne — Sloboda pirmo reizi minēta 1655. gadā iepretim Krustpilij — tagadējās Jēkabpils vietā. Pēc ortodoksās baznīcas šķelšanās 17. gadsimtā arī no Krievijas caristes izbēgušie vecticībnieki nodibināja savas slabadas arī Latgalē.

Skatīt arī 
 Sloboda (nozīmju atdalīšana)

Avoti 
 Valsts un tiesību vēsture jēdzienos un terminos. / Sast. P.Valters. — Divergens: Rīga, 2001., 74. lpp.
 Слобода 

Krievijas vēsture
Baltkrievijas vēsture
Ukrainas vēsture
Latgales vēsture
Rubika kubs

Rubika kubs ir telpiska matemātiskā rotaļlieta kuba formā, ko 1974. gadā izgudroja Ungārijas arhitektūras profesors un tēlnieks Erno Rubiks. Sākumā tas tika saukts par "Burvju kubu", ko licencējis Rubiks un 1980. gadā tika pārdots kompānijai Ideal Toys. Līdz 2009. gada janvārim visā pasaulē ir pārdoti 350 miljoni Rubika kubu.
Klasiskajā Rubika kubā katra no sešām skaldnēm ir pārklāta ar deviņām uzlīmēm, kādā no sešām krāsām (tradicionāli balta, sarkana, zila, oranža, zaļa un dzeltena). Rotācijas mehānisms ļauj katru skaldni pagriezt neatkarīgi no citām, tā sajaucot krāsas. Lai šo mīklu atrisinātu, katrai skaldnei jābūt vienā krāsā. Līdzīgas mīklas pašlaik tiek ražotas ar dažādiem uzlīmju skaitiem un ne tikai kuba formā.

Kuba izmēri 
Standarta Rubika kuba izmēri ir 3×3×3 kubiņi, taču tiek ražoti arī citu izmēru kubi. Vismazākie izmēri ir 2×2×2, tas ir visvienkāršākais grozāmais kubs. Vēl ir 4×4×4, 5×5×5, 6×6×6, 7×7×7, 9x9x9 un pat 11x11x11. Kubiem, kas lielāki par 7×7×7 (ieskaitot) skaldnes vairs netiek izgatavotas plakanas, bet gan izliektas uz āru. Arī to rotācijas mehānismā ir dažādas īpatnības, lai šāds kubs spētu darboties pareizi.

Kuba salikšanas rekordi 
Pasaulē ātrākais Rubika kuba salikšanas rekords pieder ķīnietim Jušenam Du (杜宇生). 3x3x3 kubu viņš ir salicis 3,47 sekundēs. Bet labākais vidējais rezultāts piecās likšanas reizēs pieder polim Timonam Kolašinskim (4,86 sekundes).

Latvijā ātrākais Rubika kuba licējs ir Mikus Lembergs, kurš 3x3 kubu ir salicis 7,05 sekundēs, viņam arī pieder labākais vidējais rezultāts piecās likšanas reizēs (8,46 sekundes).

Kuba matemātika 
Kuba 3x3x3 visu iespējamo dažādo stāvokļu skaits ir aprēķināms kā (8! × 38−1) × (12! × 212−1)/2 = 43 252 003 274 489 856 000. 
Šajos aprēķinos netiek ņemts vērā centrālo kvadrātu novietojums.

2010. gadā programmētājs Palo-Alto Tomass Rokiki, matemātikas skolotājs Gerberts Kocemba, matemātiķis Morli Devidsons un Google Inc. inženieris Džons Detridžs pierādīja, ka jebkuru Rubika kuba konfigurāciju iespējams atrisināt ne vairāk kā ar 20 gājieniem. Turklāt par gājienu tika uzskatīts jebkuras skaldnes viens pagrieziens.

Atsauces

Ārējās saites 

  
  
  

Prāta spēles
Rotaļlietas
Sea Launch

Sea Launch (no  "Jūras starts") ir starptautisks konsorcijs, kas veica kosmisko aparātu palaišanas pakalpojumus no peldošas jūras platformas Odyssey. Pavadoņu palaišana notiika Klusajā okeānā uz ekvatora ar Ukrainā izgatavotām nesējraķetēm Zenit-3SL. Konsorcija centrālais birojs atrodas Ženēvā.

Sea Launch 1995. gadā dibināja četru valstu uzņēmumi: Boeing (40 %, ASV), Energija (25 %, Krievija), Aker Kværner (20 %, Norvēģija), KB Južnoje (10 %, Ukraina) un Južmaš (5 %, Ukraina). Konsorcija centrālais birojs atradās Longbīčā, Kalifornijā, ASV.

Pirmā raķete startēja 1999. gadā. Līdz 2014. gadam tika veikti 36 starti, no kuriem trīs beidzās ar avāriju, viens bija daļēji veiksmīgs. Visu startu derīgās kravas bija komerciāli sakaru pavadoņi, kuri tika ievadīti ģeostacionārajā pārejas orbītā.

2009. gada 22. jūnijā Sea Launch paziņoja par bankrotu saskaņā ar ASV bankrota kodeksa 11. paragrāfu. Kompānijas parādi bija sasnieguši 500 miljonus — 1 miljardu ASV dolāru.

2010. gadā Energija uzņēmās ieguldīt finanšu līdzekļus kompānijas pamatkapitālā un apgrozāmajos līdzekļos. Šim mērķim Energija dibināja meitas uzņēmumu Energia Overseas Limited. 2010. gada beigās par Sea Launch īpašniekiem kļuva Energia Overseas Limited (95 %), Boeing (3 %) un Aker Solutions (2 %).

Sea Launch startus atsāka , palaižot pavadoni Atlantic Bird 7. Turpmākajos gados netika sasniegts pietiekams startu skaits, lai projekts kļūtu rentabls. Pēdējā palaišana notika 2014. gada maijā (EUTELSAT 3B).

2014. gada augustā, saasinoties bruņotajam konfliktam Ukrainas austrumos, Krievija paziņoja, ka Sea Launch darbība tiek atlikta līdz 2015. gada vidum. 2014. gada beigās paziņots, ka Krievija plāno atteikties no Ukrainas raķetēm, un Sea Launch projektam tiek meklēta alternatīva raķete.
2015. gada februārī izskanēja informācija, ka no Ukrainas tuvākajos gados netiks piegādātas jaunas raķetes. Sea Launch rīcībā bija divi Zenit-3SL eksemplāri, bet tiesas procesa ar Boeing dēļ Sea Launch darbība bija iesaldēta līdz 2016. gadam.

2016. gada augustā Energija un Boeing vienojās par parāda strīda atrisināšanu.

2016. gada 27. septembrī Krievijas aviācijas grupa S7 Group parakstīja līgumu par peldošās platformas Odyssey un tās infrastruktūras pirkšanu no konsorcija Sea Launch.

Atsauces

Skatīt arī 
 Odyssey (starta platforma)
 Zenit-3SL

Ārējās saites 
 Sea Launch mājaslapa

Komerciālo kosmosa startu nodrošinātāji
Konsorciji
Aleksandrs Pētersons (handbolists)

Aleksandrs Pētersons (; dzimis  Rīgā) ir profesionāls latviešu izcelsmes Islandes handbolists. Pašlaik (2014) pārstāv Vācijas handbola Bundeslīgas klubu Manheimas "Rhein-Neckar Löwen" un ir Islandes handbola izlases dalībnieks. Pirms pilsonības maiņas 40 spēles ir aizvadījis arī Latvijas izlases sastāvā. Kopā ar Islandes izlasi 2008. gada Vasaras Olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu, tāpat startējis . Vēl ir izcīnījis 3. vietu 2010. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2007. gada Pasaules čempionātā un 7. vietu 2006. gada Eiropas čempionātā.

Profesionāļa karjeru uzsāka 1998. gadā Islandes klubā Grotta KR, kopš 2003. gada spēlējis Vācijas līgu klubos: HSG Düsseldorf, TV Großwallstadt, SG Flensburg-Handewitt, bet kopš 2010. gada pārstāv Berlīnes klubu "Füchsen". 2010. gadā tika atzīts par Islandes gada handbolistu, kā arī par valsts gada sportistu.

No 2013. gada pārstāv Manheimas klubu "Rhein-Neckar Löwen".

Atsauces

Ārējās saites 

 Berlīnes "Füchsen" profils 
 NBC Olympics profils 
 Topix.com profils 

1980. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Islandes handbolisti
Latvijas handbolisti
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Zolitūdes iela

Zolitūdes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajona un Zemgales priekšpilsētas administratīvajos rajonos, Imantas, Zolitūdes un Pleskodāles apkaimēs. Zolitūdes iela sākas Kurzemes prospekta un Jūrmalas gatves krustojumā un beidzas Volguntes ielas un Kalnciema ielas krustojumā. Kopējais ielas garums ir 3090 metri un tā sastāv no 2 braukšanas joslām.

Pa Zolitūdes ielu kursē 4z., 8., 44., 46., 53., 56. un 63. maršruta autobusi.

Ielu savienojumi 
Zolitūdes iela krustojas ar šādām ielām:
 Kurzemes prospekts
 Jūrmalas gatve
 Akāciju iela ("T" veida krustojums)
 Pureņu iela
 Dzelzceļa līnija Torņakalns—Tukums II
 Čuguna iela ("T" veida krustojums)
 Rostokas iela ("T" veida krustojums)
 Ruses iela ("T" veida krustojums)
 Mežmalas iela ("T" veida krustojums)
 Rikšotāju iela ("T" veida krustojums)
 Gramzdas iela
 Priedaines iela
 Valtaiķu iela ("T" veida krustojums)
 Zebrenes iela
 Jūrkalnes iela (zem viadukta)
 Šampētera iela
 Zalves iela ("T" veida krustojums)
 Volguntes ielas
 Kalnciema iela

Skatīt arī 
 Kurzemes rajons
 Zemgales priekšpilsēta
 Imanta
 Zolitūde
 Pleskodāle

Atsauces

Ārējās saites 
 Zolitūdes iela portālā UzKartes.lv

Ielas Imantā
Ielas Zolitūdē
Ielas Pleskodālē
Kurzemes rajons
Zemgales priekšpilsēta
Slobodka

Slobodka var būt:
 Vārda sloboda pamazināmā forma.
 Slobodka — apdzīvota vieta Alūksnes novada Pededzes pagastā.
 Slobodka — apdzīvota vieta Daugavpils novada Demenes pagastā.
 Slobodka — apdzīvota vieta Daugavpils novada Kalkūnes pagastā.
 Tālaviešu cits nosaukums.

Skatīt arī 
 Slobodkas purvs
 Jaunā Slobodka
 Sloboda
 Jaunsloboda
 Mazsloboda
 Vacsloboda
 Vecslabada
Jūrkalnes iela (Rīga)

Jūrkalnes iela ir Rīgas iela Zemgales priekšpilsētā, Šampētera, Zolitūdes un Pleskodāles apkaimēs. Kopējais ielas garums ir 2970 metri un tā sastāv no 2—4 braukšanas joslām. Jūrkalnes iela sākas pie Zasulauka Depo dzelzceļa stacijas un, pa satiksmes pārvadu šķērosjot Kārļa Ulmaņa gatvi, noslēdzas pie Rīgas robežas ar Mārupes novadu, krustojumā ar Kalnciema ielu pārejot autoceļā P133 (Rīgas lidostas pievedceļš).

Pa Jūrkalnes ielu kursē 35., 56. un 63. maršruta autobusi.

Ielas raksturojums 
Jūrkalnes iela aizsākas Šampēteria apkaimē pie Zasulauka Depo dzelzceļa stacijas kā divu joslu asfaltēta iela. Tā virzās dienvidrietumu virzienā un, šķērsojot Irlavas ielu, krustojas ar Apuzes ielu un pārtop 4 joslu platā ielā. Tālāk tā stiepjās Starptautiskās lidostas "Rīga" virzienā un ir Zolitūdes un Pleskodāles apkaimju robežiela. Šajā posmā ielas kreisajā pusē plešas Šampētera mežs. Tālāk Jūrkalnes iela pa satiksmes pārvadu šķērso Zolitūdes ielu un Kārļa Ulmaņa gatvi (ar to divlīmeņu krustojums) un turpinās īsu posmu līdz Rīgas robežai ar Mārupes novadu, krustojumā ar Kalnciema ielu pārejot autoceļā P133 (Rīgas lidostas pievedceļš).

Ielu savienojumi 
Jūrkalnes iela krustojas ar šādām ielām:
 Zasulauka iela (T veida krustojums)
 Irlavas iela
 Apuzes iela
 Valtaiķu iela (savienojums gājējiem)
 Vecaines iela
 Zolitūdes iela (satiksmes pārvads bez krustojuma)
 Kārļa Ulmaņa gatve (satiksmes pārvads ar divlīmeņu krustojumu)
 Kalnciema iela

Skatīt arī 
 Šampēteris
 Zolitūde
 Pleskodāle

Atsauces 

Ielas Šampēterī
Ielas Zolitūdē
Ielas Pleskodālē
Zemgales priekšpilsēta
Tilti (Līksnas pagasts)

Tilti (arī Tiltu Sloboda; , Tyltu Sloboda) ir ciems Daugavpils novada Līksnas pagastā.

Atsauces 

Līksnas pagasts
Daugavpils novada ciemi
Latvijas ciemi
1556. gads

1556. gads () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās trešdienā.

Notikumi 
 16. janvāris — Felipe II kļuva par Spānijas karali.
 14. februāris — apsūdzībā par ķecerību un nodevību tika arestēts Kenterberijas arhibīskaps Tomass Kranmers, ko organizēja Marija Tjūdora, vēršot represijas pret protestantiem.
 21. marts — Oksfordā kopā ar diviem citiem arhibīskapiem uz sārta tika sadedzināts Tomass Kranmers.

Dzimuši 
 februāris — Henrijs Brigs, angļu matemātiķis. (miris 1630.)
 21. februāris — Sets Kalvīzijs, vācu astronoms, hronologs, komponists un mūzikas teorētiķis. (miris 1615.)
 31. maijs  —  Georgs Radivils (1556–1600), Lietuvas dižkunigaitijas valstsvīrs un garīdznieks, Pārdaugavas hercogistes administrators (1578/1582–1586), Viļņas bīskaps (1579–1591), Krakovas bīskaps (1591–1600). Pirmais Romas katoļu baznīcas kardināls no Latvijas un Lietuvas teritorijas (1586).

Miruši 
 21. marts — Tomass Kranmers, Kenterberijas arhibīskaps un angļu reformācijas līderis (dzimis 1489.)
 31. jūlijs — Ignācijs no Lojolas, Romas katoliskās Baznīcas Jezuītu ordeņa galvenais dibinātājs un tā pirmais ģenerālpriekšnieks. (dzimis 1491.)
Bēdroži

Bēdroži jeb pelēkie sīļi (Perisoreus) ir zvirbuļveidīgo (Passeriformes) kārtas viena no vārnu dzimtas (Corvidae) ģintīm, kas apvieno 3 sugas.

Bēdroži ir sastopami gan Ziemeļamerikā, gan Eirāzijā. Sičuaņas bēdrozis (Perisoreus internigrans) dzīvo nelielā, izolētā teritorijā Ķīnas Sičuaņas provincē. Ziemeļamerikas un Eirāzijas bēdroži dzīvo ziemeļu boreālajā zonā, apmetoties skujkoku mežos, arī Sičuaņas bēdrozis dzīvo skujkoku mežos, tikai Sičuaņas provinces kalnos 3000—4300 metrus virs jūras līmeņa. Visas bēdrožu sugas ir nometnieces un ļoti reti klejo nelielus attālumus.

Izskats un īpašības 
Bēdroži ir vieni no mazākajiem putniem vārnu dzimtā, to ķermeņa izmērs ir apmēram 25—33 cm. To apspalvojums ir pelēks, izņemot Sibīrijas bēdrozi (Perisoreus infaustus)
, kurš ir brūni pelēks. Bēdroži ir visēdāji, un tie visi veido barības krājumus, saviļājot barību ar siekalām lipīgā piciņā, kura viegli pielīp jebkurai virsmai. Kumosiņi tiek slēpti aiz koku mizām, starp skujām un koku mizas rievās un iedobītēs.

Klasifikācija 
Bēdrožu ģints (Perisoreus)
 Bēdrozis (Perisoreus infaustus)
 Kanādas bēdrozis (Perisoreus canadensis)
 Sičuaņas bēdrozis (Perisoreus internigrans)

Atsauces

Ārējās saites 
 Crows, Jays and Magpies Corvidae: Perisoreus
 Perisoreus
 Sičuaņas bēdroža foto  (orientalbirdimages.org)

 
Vārnu dzimta
Neandertālietis

Neandertālietis jeb Neandertāles cilvēks (Homo neanderthalensis vai Homo sapiens neanderthalensis) ir izmirusi cilvēku ģints suga vai pasuga, kas pazīstama pēc pleistocēna atradumiem Eiropā, kā arī Rietumāzijā un Centrālāzijā. Tā nosaukums ir radies no Neandertāles ielejas nosaukuma, kur atrada pirmās neandertāliešu fosilijas. Neandertālieti reizēm klasificē kā atsevišķu sugu (H. neanderthalensis) vai kā mūsdienu cilvēka pasugu (H. s. neanderthalensis), jo pētījumi liecina, ka tie ir spējuši krustoties ar saprātīgo cilvēku (H. sapiens). Neandertālieši spēja izgatavot darbarīkus no akmens un koka, kā arī prata kontrolēt uguni. Viņi bija mednieki-vācēji.

Pirmie protoneandertāliešu fenotipi parādījušies Eiropā pirms  gadiem. Evolūcijas teorijā par neandertāliešu priekšteci uzskata Heidelbergas cilvēku, kas ir arī mūsdienu cilvēka priekštecis. Tipiskais neandertālieša fenotips parādījās pirms  gadiem. Neandertālieši Āzijā izzuda pirms  gadiem, bet Eiropā — pirms  gadiem. Gibraltārā atrastas fosilijas liecina, ka pēdējās neandertāliešu kopienas izmira pirms  gadiem (tiek pieļauts, ka viņi varbūt izmira pirms  gadiem, bet ne visi pētnieki tam piekrīt). Kā neandertāliešu izmiršanas cēloņi tiek minēti klimata pārmaiņas, konkurence par dabas resursiem ar mūsdienu cilvēku vai epidēmijas.

Pēc Lisabonas universitātes profesora Žoauna Ziljauna viedokļa, pamatojoties uz atradumiem alās Spānijā (neandertāliešu zīmēti punkti un krāsas šlakatas, rokas trafareti nospiedumi), neandertāliešiem piemitusi spēja izmantot simbolus un domāt abstrakti.

Nosaukums 

Neandertāliešu nosaukums ir radies no Neandertāles ielejas, kas atrodas Vācijā, Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē, 12 km uz austrumiem no Diseldorfas. 1856. gadā šajā ielejā atrada pirmo neandertāliešu skeletu, kas sākotnēji tika noturēts pat par lāča skeletu. 1864. gadā īru ģeologs Viljams Kings tam piešķīra zinātnisko nosaukumu Homo neanderthalensis. Netieši nosaukums ir radies no 17. gadsimtā dzīvojošā vācu teologa Joahima Neandera vārda, kuram par godu ir nosaukta Neandertāles ieleja.

Atsauces

Ārējās saites
Airītes iela

Airītes iela var būt:
 Airītes iela — iela Liepājā.
 Airītes iela — iela Rīgā.
1555. gads

1555. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās otrdienā.

Notikumi

Aprīlis 
 10. aprīlis — par Romas pāvestu kļūst Marcels II.

Maijs 
 23. maijs — pēc Marcela II nāves par Romas pāvestu kļūst Pāvils IV.

Jūlijs 
 12. jūlijs — pāvests Pāvils IV dibināja pirmo ebreju geto Romā.

Septembris 
 25. septembris — starp katoļiem un luterāņiem no vienas puses un karali Ferdinandu I no otras puses Ausburgas reihstāgā tika parakstīts Ausburgas miera līgums, kas noteica reliģiskās attiecības Svētās Romas impērijā.

Nezināms
 Dibināta Krievijas pilsēta Volgograda.

Dzimuši 
 21. aprīlis — Ludoviko Karači, itāļu mākslinieks. (miris 1619.)

Miruši 
 22. aprīlis — Bartels Bruins Vecākais, renesanses laika vācu gleznotājs. (dzimis 1493.)
 23. marts — Jūlijs III (Iulius III), Romas pāvests (dzimis 1487.)
 30. aprīlis — Marcels II (Marcellus II), Romas pāvests (dzimis 1501.)
Auru iela

Auru iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Imantā. Auru iela sākas krustojumā ar Zentenes ielu un Dubultu ielu un beidzas krustojumā ar Slokas ielu. Kopējais ielas garums ir 480 metri, braucamās daļas garums 331 metri. Daļa no Auru ielas ir asfaltēta iela ar divām braukšanas joslām, daļa — gājēju iela. Gar Auru ielu ir saglabājusies šaura savrupmāju apbūves josla.

Iela nosaukta Auru — ciema Dobeles novadā — vārdā.

Ielas raksturojums 
Auru iela sākas krustojumā ar Zentenes ielu un Dubultu ielu, blakus Rīgas 96. vidusskolai un virzās ziemeļu—ziemeļaustrumu virzienā kā divu joslu asfaltēta iela. Pusceļā iela pārtop par gājēju ielu un beidzas savienojumā ar Slokas ielu, netālu no tās krustojuma ar Dammes ielu.

Gar Auru ielu ir saglabājusies šaura savrupmāju apbūves josla, aiz kuras sākas Imantai raksturīgie daudzstāvu dzīvojamie masīvi. Uz stūra ar Zentenes ielu (Auru ielā 6a) atrodas Rīgas 96. vidusskola, savukārt ielas pretējā galā pie krustojuma ar Slokas ielu (Slokas ielā 207) 104. pirmsskolas izglītības iestāde.

Ielu savienojumi 
Auru iela ir savienota ar šādām ielām:
 Dubultu iela
 Zentenes iela
 Slokas iela (T veida krustojums)

Skatīt arī 
 Imanta

Atsauces 

Ielas Imantā
Kurzemes rajons
1554. gads

1554. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās pirmdienā.

Notikumi 
 25. janvāris — tika dibināta Sanpaulu pilsēta Brazīlijā.
 12. aprīlis — Marija de Giza (Marijas Stjuartes māte) kļūst par Skotijas reģenti.

Dzimuši 
 9. janvāris — Romas pāvests Gregorijs XV. (miris 1623.)
 25. janvāris — Sebastians I, Portugāles karalis (miris 1578.)
 20. oktobris — Bālints Balaši (Balassi Bálint), ungāru dzejnieks (miris 1594.)

Miruši 
 12. februāris — Džeina Greja (Jane Grey), Anglijas karaliene (dzimusi 1537.)
Janne Ahonens

Janne Peteri Ahonens (, izrunā: ; dzimis  Lahti, Somijā) ir bijušais somu tramplīnlēcējs. Pasaules kausa posmos piedalījās kopš 1992. gada.

Piedalījies septiņās Olimpiskajās spēlēs (1994, 1998, 2002, 2006, 2010, 2014, 2018), divreiz izcīnīdams sudraba medaļu. 2002. gadā Soltleiksitijā viņš palīdzēja Somijas komandai uzvarēt komandu sacensībās, šo panākumu viņš atkārtoja 2006. gadā Turīnā.

Pasaules čempionātos viņš ir ieguvis 5 zelta, 3 sudraba un 2 bronzas medaļas. Veiksmīgākie viņam bija 1997. gada Pasaules čempionāts Tronheimā, kad viņš kļuva par divkārtēju Pasaules čempionu, un 2005. gada čempionāts Oberstdorfā.

Pasaules kausa posmos viņš startēja kopš 1992. gada. Divreiz ir ieguvis Lielo Globusu par uzvaru kopvērtējumā 2003.–2004. un 2004.–2005. gada sezonās. J. Ahonens ir uzvarējis 36 posmos. Tāpat viņš ir Pasaules kausā visvairāk punktus guvušais, visvairāk uz goda pjedestāla bijušais sportists un trešais visvairāk uzvaru posmos guvušais sportists, vairāk par viņu uzvaras ir izcīnījuši tikai Mati Nikenens (46) un Adams Mališs un Gregors Šlīrencauers.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Ārējās saites 

  

1977. gadā dzimušie
Somijas tramplīnlēcēji
Somijas autosportisti
Tramplīnlēcēji 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Tramplīnlēcēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie sudraba medaļnieki tramplīnlēkšanā
Warning

Warning ir amerikāņu pankroka grupas Green Day sestais studijas albums. Tas tika izdots  sadarbībā ar ierakstu kompāniju Reprise Records. Šis bija pirmais Green Day albums, kuru nebija producējis Robs Kavallo. Grupa par albumu saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes neskatoties uz kritiķu negatīvo vērtējumu par grupas muzikālā stila izmaiņām. Albums ASV tika sertificēts ar zelta disku. Līdz 2010. gadam albums tika pārdots vairāk nekā trijos miljonu kopiju visā pasaulē. 2009. gada 14. jūlijā Warning tika pārizdots vinila diska veidā.

Dziesmu saraksts

Ārējās saites 
 Green Day oficiālā mājaslapa 
 Discogs profils 
 Metacritic profils 

2000. gada albumi
Green Day albumi
2008. gada ASV prezidenta vēlēšanas

2008. gada ASV prezidenta vēlēšanas bija 56. ASV prezidenta vēlēšanas, kas notika . Šajās vēlēšanās uzvarēja un par 44. ASV prezidentu tika ievēlēts Baraks Obama, kas vēlēšanās uzvarēja Džonu Makeinu. Baraks Obama, kas pārstāvēja ASV Demokrātisko partiju, kļuva par pirmo afroamerikāni, kas ir kļuvis par ASV prezidentu. B. Obama saņēma 52,9% balsu un Dž. Makeins saņēma 45,7% balsu. B. Obama nomainīja amatā republikāni Džordžu V. Bušu.

Kandidātu izvirzīšana

Tēriņi

Vēlēšanu rezultāti 
ASV iedzīvotāju vēlēšanu rezultāti ir no oficiālā Federālās vēlēšanu komisijas ziņojuma. Kongress apstiprināja elektorāta balsis .

Atsauces

Ārējās saites 
 USA Today 

2008. gads
ASV vēsture
Vēlēšanas
Keita Hadsone

Keita Gerrija Hadsone (; dzimusi  Losandželosā, Kalifornijas štatā, ASV) ir amerikāņu aktrise. 2001. gadā saņēma Zelta globusa balvu un tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par lomu filmā "Gandrīz slaveni" (2000). Pēc balvas saņemšanas turpmāk ir filmējusies tādās filmās kā "Kā zaudēt puisi 10 dienās" (2003), "Stilīgā māmiņa" (2004), "Atslēga" (2005), "Tu, es un Duprī" (2005), "Muļķu zelts" (2008) un "Līgavu kari" (2009). Vēl 2009. gadā piedalījās muzikālās filmas "Deviņi" filmēšanā kopā ar Penelopi Krusu un Nikolu Kidmenu. Bijusi loma arī muzikālajā seriālā "Radīti skatuvei".

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Kalifornijā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
Ebreji
Ebreju kinoaktieri
1553. gads

1553. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendārā sākās svētdienā.

Notikumi 
 21. jūnijs — karalis Eduards VI Tjudors ar izmainītu troņmantošanas likumu pasludināja lēdiju Džeinu Greju (karaļa Henrija VII mazmazmeitu) par oficiālo troņmantnieci.
 19. jūlijs — Slepenās Padomes locekļi Londonas centrālajā laukumā izsludināja karalieni Džeinu par gāztu, un to arestēja.
 3. augusts — Londonā ieradās princese Marija ar savu karaspēku, un oficiāli pārņēma varu karalistē.
 22. augusts — pēc karalienes Marijas pavēles no troņa gāztā karaliene Džeina tika notiesāta uz nāvi.

Dzimuši 
 23. novembris — Prospero Alpini itāļu ārsts un botāniķis (miris 1617.)
 13. decembris — Anrī IV Francijas un Navarras karalis (miris 1610.)

Miruši 
 9. aprīlis — Fransuā Rablē (François Rabelais), franču rakstnieks (dzimis ap 1494.)
 6. jūlijs — Eduards VI Tjudors, Anglijas un Īrijas karalis. (dzimis 1537.)
 16. oktobris — Lūkass Krānahs Vecākais, vācu gleznotājs un grafiķis, ziemeļu renesanses pārstāvis. (dzimis 1472.)
 27. oktobris — Mihaels Servets, spāņu domātājs, teologs, naturālists un ārsts. (dzimis 1537.)