joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aleksandrs Ļitviņenko

Aleksandrs Ļitviņenko (; dzimis  vai pēc citiem avotiem , miris ) bija krievu izlūks, Krievijas Federālā drošības dienesta virsnieks.

1998. gada novembrī Ļitviņenko un citi Federālā drošības dienesta virsnieki publiski apsūdzēja savu priekšniecību krievu magnāta un oligarha Borisa Berezovska slepkavības pasūtīšanā. Ļitviņenko tika arestēts nākamā gada martā par pilnvaru pārsniegšanu, 1999. gada novembrī tika attaisnots, tomēr 2000. gadā apsūdzības tika atjaunotas. Kopā ar ģimeni aizbēga uz Londonu, Apvienoto Karalisti, kur viņam tika piešķirts patvērums. Apvienotajā Karalistē Ļitviņenko strādāja par žurnālistu, rakstnieku un britu izlūkdienestos par konsultantu.

Būdams Apvienotajā Karalistē, sarakstījis divas grāmatas, kurās apsūdzēja Krievijas slepenos dienestus Krievijas dzīvokļu sprādzienu organizēšanā un citos terora aktos. Tāpat viņš apsūdzēja Vladimiru Putinu krievu žurnālistes Annas Poļitkovskas slepkavības 2006. gada oktobrī pasūtīšanā.

2006. gada 1. novembrī Ļitviņenko pēkšņi saslima un tika ievietots slimnīcā pēc saindēšanās ar radioaktīvo poloniju-210, kas izraisīja Ļitviņenko nāvi . Pēc šī notikuma tika izraisītas vairākas teorijas par noindēšanu un nāvi.

Atsauces

Ārējās saites 

1962. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Krievijas cilvēki
Slepkavību upuri
Voroņežas apgabalā dzimušie
Musulmaņi
Eiropas spēles

Eiropas spēles ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacīkstes, kurās piedalās sportisti no Eiropas valstīm. Pirmās Eiropas spēles notika 2015. gadā Azerbaidžānas galvaspilsētā Baku. Spēles notiek ik pēc četriem gadiem.

Spēļu norise tika apstiprināta . Eiropas spēles ir jaunākās no "kontinentālajām" spēlēm, pirms tām jau notika Āzijas, Panamerikas, Klusā okeāna un Visāfrikas spēles.

Eiropas spēļu norises vietas

Atsauces 

 
Daudzu sporta veidu sacensības
Panamerikas spēles

Panamerikas spēles ir starptautiskas daudzu sporta veidu sacensības, kas notiek ik pēc četriem gadiem un kurās piedalās sportisti no Amerikas valstīm. Mūsdienās tās organizē Panamerikas sporta organizācija (PASO). Pirmās Panamerikas spēles notika 1951. gadā Buenosairesā, Argentīnā. 1990. gadā vienīgo reizi notika arī Ziemas Panamerikas spēles.

Rīkotājvalstis un pilsētas

Vasaras spēles

Ziemas spēles

Ārējās saites 

 Vēsture 

Daudzu sporta veidu sacensības
Maikls Rodžerss

Maikls Rodžerss (; dzimis  Baremā) ir bijušais Austrālijas šosejas riteņbraucējs, kurš izauga Kanberā. Karjeras laikā kļuvis par trīskārtējuPasaules čempions individuālajā braucienā, uzvarot trīs reizes pēc kārtas 2003. (pēc tam, kad Deividam Milaram uzvaru atņēma dopinga lietošanas dēļ), 2004. un 2005. gadā. Rodžerss par profesionāli kļuva 1999. gada ar  komandu, kura vēlāk pārtapa par Quick Step. 2005. gadā Rodžerss pievienojās  un bija tās līderis 2007. gada Tour de France.

Pozitīvs dopinga tests 
2013. gada oktobrī Rodžerss uzvarēja Japānas kausa viendienas sacensībās. Decembrī tika paziņots, ka viņš ir uzrādījis pozitīvas klenbuterola analīzes šajā sacensībās. Līdz turpmākam lēmumam tika apturēta viņa dalība sacensībās. 2014. gada 23. aprīlī UCI paziņoja, ka nekādi soda mēri netiks pieņemti un Rodžerss atkal var piedalīties sacensībās. Attaisnojums tika skaidrots ar plašu šīs vielas izmantošanu lopkopībā Ķīnā, kur pirms tam Tour of Beijing sacensībās bija startējis Rodžerss. Sezonas turpinājums Rodžersam padevās spīdošs — viņš guva divas uzvaras Giro d'Italia un vienu uzvaru Tour de France posmos.

2016. gada aprīlī paziņojis par karjeras beigšanu veselības problēmu dēļ.

Atsauces

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Austrālijas riteņbraucēji
Tour de France posmu uzvarētāji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki riteņbraukšanā
Veczemju klintis

Veczemju klintis (arī Veczemu klintis, Mantiņu klintis, Sarkanās klintis) ir ģeoloģiskais un ģeomorfoloģiskais dabas piemineklis Vidzemes jūrmalā starp Rankuļragu un Kutkāju ragu pie Veczemu mājām. Ietilpst Vidzemes akmeņainās jūrmalas dabas lieguma un Ziemeļvidzemes biosfēras rezervāta teritorijā. Kopš 2001. gada klintis ir valsts aizsardzībā.

Klintis ir apmēram 480 metrus garas un apmēram 3,5—6 metrus augstas. Šis ir vidusdevona epohas burtnieku svītas sarkanā smilšakmens atsegums. Sarkanajās smilšakmens klintīs ir izveidojušās vairākas seklas abrāzijas alas. Pēc 2005. gada janvāra vētras Veczemju klinšu garums palielinājās no 160 līdz 480 metriem. Virs devona nogulumiežiem ir arī atrodami kvartāra nogulumi. Vietums līdz 2 m biezumam ir sastopami Baltijas ledus ezera piekrastes zonas grants, akmeņi un eolie nogulumi. Klinšu apkārtnē uzņemti skati Rīgas Kinostudijas filmām «Nakts bez putniem» un «Ilgais ceļš kāpās».

Galerija

Ārējās saites 
 Veczemju klintis

Atsauces 

Latvijas dabas pieminekļi
Latvijas iežu atsegumi
Salacgrīvas pagasts
Rīgas līcis
Kremenčuka

Kremenčuka () ir pilsēta Ukrainas centrālajā daļā, Poltavas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos Dņepras abos krastos  no apgabala centra Poltavas. Kremenčukas rajona centrs. Kremenčukas pilsēta administratīvi iedalās divos administratīvajos rajonos. Kopā ar Horišņu Plavņu, Svitlovodskas pilsētām un mazākām apdzīvotajām vietām veido aglomerāciju ar  iedzīvotāju.

Vēsture 
Par pilsētas dibināšanas gadu tiek uzskatīts 1571. gads, kad Joahima Beļska hronikā minēts Krenčukas cietoksnis, kurā Polijas karalis bija plānojis nometināt Zaporožjes kazakus, lai būtu mazāk konfliktu ar turkiem. Nosaukums cēlies no tjurku valodas kermen — ‘neliels cietoksnis’. Dokumentāli apstiprināta apdzīvotās vietas pastāvēšana no 1673. gada. 1764. gadā Kremenčuka pieskaitīta jaunizveidotajai Jaunkrievijas guberņai un no 1765. līdz 1783. gada bija tās administratīvais centrs. Vēlākos gados apriņķa pilsēta dažādu guberņu sastāvā, bet no 1920. līdz 1922. gadam pastāvēja Kremenčukas guberņa. Pilsētas strauja izaugsme sākās līdz ar dzelzceļa tilta izbūvi pār Dņepru 1872. gadā. Sāka attīstīties rūpniecība. Padomju laikā uzbūvētas lieli mašīnbūves uzņēmumi, tajā skaitā smago automobīļu rūpnīca KrAZ. 1960. gadā netālajā Svitlovodskā tika nodota ekspluatācijā Kremenčukas HES.

Atsauces

Ārējās saites
Dzjaržinska

Dzjaržinska () jeb Dzeržinska () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Dzjaržinskas rajona centrs. Līdz 1932. gadam pilsētas nosaukums bija Kojdanava ().

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz kā Kojdanava minēta 1442. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1920. gadā iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. No 1932. līdz 1938. gadā bija poļu nacionālā rajona centrs. Dibinoties šim rajonam, pilsēta tika pārsaukta par Dzjražinsku par godu Feliksam Dzeržinskim, kurš dzimis pārdesmit kilometrus no pilsētas (dibinoties nacionālajam rajonam Dzeržinska dzimtā māja atradās Polijas teritorijā).

Otrā pasaules kara laikā pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. 1944. gada 6. jūlijā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Ārējās saites 
 
 Dzjaržinska vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Jergens Hvīds

Jergens Alfreds Hvīds () bija Dānijas hokejists, vēlāk hokeja treneris. Divkārtējs Latvijas un divkārtējs Dānijas čempions kā spēlētājs, vairākkārtējs Dānijas čempions kā treneris. Piedalījies Dānijas Hokeja savienības dibināšanā, bijis Dānijas hokeja izlases kapteinis tās pirmajā pasaules čempionātā (1949). Tiek dēvēts par "dāņu ledus hokeja tēvu". 2005. gadā iekļauts IIHF Slavas zālē.

Hokejisti bija arī viņa brālis Eriks Hvīds (spēlējis Dānijas izlases sastāvā 1949. gada pasaules čempionātā) un dēli Jespers un Torstens.

Atsauces

Ārējās saites 

1916. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
2001. gadā mirušie
Dānijas hokejisti
IIHF slavas zālē uzņemtie
Rīgas "Unions" spēlētāji
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Latvijas čempioni hokejā
Faņipaļa

Faņipaļa () jeb Faņipole () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Dzjaržinskas rajonā.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1856. gadā. 1870. gadā pie apdzīvotās vietas ierīkoja dzelzceļa staciju. Sāka strauji attīstīties pēc 1965. gada, kad šeit uzcēla dzelzsbetona konstrukciju rūpnīcu. Kopš 2012. gada pilsētā notiek Šveices firmas "Stadler Rail" dzelzceļa vagonu rūpnīcas celtniecība.

Ārējās saites 
 
 Faņipaļa vietnē "Baltkrievijas globuss" 

Baltkrievijas pilsētas
Berta fon Zutnere

Baronese Berta Felicita Sofija fon Zutnere (, dzimusi grāfiene Kinska fon Vhīnica un Tetava () , mirusi ) bija austriešu rakstniece un pacifisma kustības aktīviste. Saņēmusi 1905. gada Nobela miera prēmiju.

Dzīves agrīnais posms 
Dzimusi Prāgā, kas tolaik bija Austrijas impērijas sastāvā. Viņas tēvs bija trūkumā nonācis Austrijas feldmaršalleitnants no Kinsku (Kinsky) grāfu dzimtas. Tēvs nomira vēl pirms meitas piedzimšanas. Kopš bērnības Berta apguva vairākas valodas, interesējās par mūziku, daudz ceļoja. 1873. gadā viņa sāka strādāt par audzinātāju bagātā ģimenē. Pēc dažiem gadiem viņa saderinājās ar baronu Artūru fon Zutneru (1850-1902), kas piederēja šai ģimenei. Viņš bija 7 gadus jaunāks par Bertu. Viņa ģimene iebilda pret šīm laulībām.

Draudzība ar Alfrēdu Nobelu 
Berta bija spiesta meklēt citas darba iespējas. 1876. gadā viņa atsaucās uz Alfrēda Nobela sludinājumu, kurš meklēja sekretāri un savas Parīzes rezidences saimnieci. Berta gan tur pavadīja tikai nedēļu, un tad devās atpakaļ uz Vīni, kur slepeni apprecējās ar Artūru fon Zutneru. Tomēr turpmākos 20 gadus, līdz pat Nobela nāvei 1896. gadā, Zutnere un Nobels uzturēja draudzīgas attiecības un sarakstījās, lai gan personīgi tikās tikai vēl divas reizes. Pastāv uzskats, ka Zutneres darbība miera atbalstam un vēstulēs paustie uzskati ir ietekmējuši Nobelu savā testamentā novēlēt savus līdzekļus ne tikai Nobela prēmijām zinātnē un literatūrā, bet arī nodibināt Nobela miera prēmiju.

Darbība miera veicināšanā 
1889. gadā Zutnere publicēja romānu "Nost ar ieročiem!" (Die Waffen nieder!). Romāns guva plašu ievērību un Zutnere kļuva par vienu no vadošajām pacifistu kustības pārstāvēm. 1891. gadā Zutnere nodibināja Austrijas pacifistu organizāciju. Viņa kļuva starptautiski pazīstama ar savu darbu žurnālā (1892-1899), kam bija dots tāds pats nosaukums, kā viņas romānam.

Par savu darbību miera veicināšanā 1905. gadā Zutnere tika apbalvota ar Nobela miera prēmiju. Viņa bija pirmā sieviete, kam pasniegta tieši Nobela miera prēmija, un kopumā otrā sieviete, kam pasniegta kāda no Nobela prēmijām.

Zutnere piedalījās daudzu starptautisku miera kongresu rīkošanā, devās turnejās ar lekcijās. 1911. gadā Zutnere kļuva par Karnegi miera fonda Konsultatīvās padomes locekli. 1913. gadā Starptautiskajā miera kongresā Hāgā viņu godināja kā miera kustības ģeneralisimusu.

Zutnere nomira no vēža 1914. gada 21. jūnijā, neilgi pirms Pirmā pasaules kara, no kā viņa bija centusies brīdināt.

Zutneres piemiņa godināta, viņu attēlojot uz Austrijas 1000 šiliņu banknotēm, bet mūsdienās viņas portrets ir uz Austrijas 2 eiro monētām.

Atsauces

Ārējās saites

 Bertas fon Zutneres biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā (angliski)
 Online text of "Lay down Your Arms", archive.org

1843. gadā dzimušie
Prāgā dzimušie
1914. gadā mirušie
Austrijas rakstnieces
Austrijas žurnālistes
Nobela miera prēmijas laureāti
Kļecka

Kļecka (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Kļeckas rajona centrs pie Laņas upes.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1127. gadā kā dregoviču centrs. No 1442. gada atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā, un kļuva par vienu no Radzivilu dzimtas centriem. 1506. gada 6. augustā pie pilsētas notika Kļeckas kauja, kurā lietuvieši Mihaila Glinska vadībā sakāva Krimas hanistes karaspēku. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimtā kļuva par ievērojamu ebreju centru - absolūtais vairākums pilsētas iedzīvotāju tolaik bija ebreji. No 1919. līdz 1939. gadam Kļecka atradās Polijas sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 27. jūnija līdz 1944. gada 4. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Ārējās saites 

 Kļecka vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Iļja Gromovs

Iļja Gromovs (dzimis ) ir Latvijas basketbolists, spēlē centra pozīcijā. Pašlaik (2021) pārstāv LBL klubu Rīgas VEF, kura sastāvā 2017. gadā kļuvis par Latvijas čempionu.

Karejera 
Basketbolista karjeras laikā pārstāvējis BK Ventspils, BK Ventspils Augstskola, LMT BA, RNS-D/Līvāni, "Jūrmala/Fēnikss" un BK Jūrmala komandu. 2013.—2014. gada sezonā "Jūrmala/Fēnikss" komandas sastāvā izcīnīja 4. vietu LBL čempionātā.

2014. gada aprīlī bija pieteicies 2014. gada NBA draftam, taču vēlāk kandidatūru atsauca. Pēc diviem gadiem pieteicās 2016. gada NBA draftam, taču nebija starp tiem spēlētājiem, kurus komandas izvēlējās. Šajā pašā vasarā NBA Vasaras līgās pārstāvēja Sanantonio "Spurs" komandu, bet pirms sezonas pievienojās LBL komandai Rīgas VEF. 2017. gada pavasarī kopā ar VEF kļuva par LBL čempionu. 2018. gada vasarā I. Gromovs atgriezās citā LBL komandā BK Jūrmala.

Pārstāvējis vairākas Latvijas jaunatnes izlases, spēlējis arī pieaugušo Latvijas basketbola izlasē.

Atsauces

Ārējās saites 

 Eurobasket profils 

1994. gadā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Madagaskara (filma)

"Madagaskara" () ir 2005. gada amerikāņu datoranimācijas kinokomēdija, kuras režisori ir Ēriks Darnels un Toms Makgrāts. Filma ir stāsts par četriem Ņujorkas Centrālparka zoodārza iemītniekiem, kas visu savu dzīvi pavadījuši ērtā nebrīvē, taču negaidīti ar kuģi tiek nosūtīti uz Āfriku, kur nokļūst Madagaskarā. Šī ir pirmā filma "Madagaskaras" filmu sērijā.

Filmas oriģinālajā angļu valodas versijā lomas ieskaņojuši Bens Stillers, Kriss Roks, Deivids Švimmers, Džada Pinketa Smita un citi.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2005. gada animācijas filmas
ASV animācijas filmas
DreamWorks Animation filmas
Madagaskara (nozīmju atdalīšana)

Madagaskara var būt:
 Madagaskara — salu valsts Āfrikā;
 Madagaskara (sērija) — filmu, seriālu sērija;
 Madagaskara (filma) — 2005. gada filma.
Margarita Voiska

Margarita Voiska (; dzimusi  Sofijā, Bulgārijā) ir Bulgārijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM 1985).

Biogrāfija 
Kopš 1980. gadiem ir viena no vadošajām Bulgārijas šahistēm. Sešpadsmit reizes ir kļuvusi par Bulgārijas sieviešu šaha čempionāta medaļisti: 11 zelta (1982, 1983, 1984, 1998, 2002, 2003, 2004, 2006, 2007, 2009, 2010), 2 sudraba (1986, 1993) un 3 bronzas (1988, 2001, 2005) un šajā rādītājā ir absolūta savas valsts rekordiste.
Bulgārijas izlases sastāvā Voiska ir 19	reizes (1980-2016) piedalījusies Pasaules sieviešu šaha olimpiādēs un kopā ar komandu 1984. gadā izcīnījusi sudraba medaļu. Eiropas sieviešu komandu šaha čempionātos Bulgāriju viņa ir pārstāvējusi 8 reizes (1992, 2001-2013).

Margarita Voiska četras reizes ir piedalījusies Pasaules sieviešu šaha čempionātu starpzonu turnīros (1987, 1990, 1991, 1993), kur labākais panākums ir 1987. gadā izcīnītā 10. vieta.

Daudzu starptautisko šaha turnīru uzvarētāja, tajā skaitā - Belgradā (1988), Brno (1989), Atēnās (1990), Budapeštā (1991), Drēzdenē (1992).

Sekmīgi piedalās senioru šaha sacensībās. 2013. gadā Plovdivā uzvarēja Eiropas senioru šaha čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē fide.com
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules sieviešu šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)

1963. gadā dzimušie
Sofijā dzimušie
Bulgārijas šahisti
Fotofinišs

Fotofinišs ir ierīce, ar kuras palīdzību var precīzi noteikt katra sporta sacensību dalībnieka finiša laiku un vietu, kurā viņš ir finišējis. Fotofinišs tiek izmantots, ja ar neapbruņotu aci nav iespējams noteikt precīzu vietu sadalījumu, tāpat tas tiek izmantots katra sportista oficiālā laika noteikšanā.

Fotofiniša iekārtas tiek izmantotas visos modernajos sacīkšu sporta veidos. Lai arī daudzos sporta veidos tiek izmantots elektroniskais aprīkojums sportistu laika noteikšanā, tomēr fotofinišs tiek uzskatīts par svarīgāku uzvarētāja noteikšanā.

Fotofiniša kameras tika attīstītas 20. gadsimta 40. un 50. gados.

Sports
Tehnoloģija
2018. gada Pasaules čempionāts hokejā

2018. gada Pasaules čempionāts hokejā bija 82. Pasaules čempionāts. Tas norisinājās Kopenhāgenā un Herningā, Dānijā. Uz čempionāta rīkošanu pretendēja arī Latvija.

Čempionāts bija zīmīgs ar to, ka tajā pirmo reizi savas valsts pastāvēšanas vēsturē debitēja Dienvidkorejas izlase, kas iepriekšējos gados bija regulāri spēlējusi zemākajās divīzijās.  Savukārt Latvijas izlasei šis bija jau 22. Pasaules čempionāts Elites divīzijā pēc kārtas.

Čempionāts norisinājās no 4. līdz 20. maijam, čempiona titulu aizstāvēja iepriekšējā gada uzvarētāji Zviedrijas izlase, kas arī saglabāja savu titulu.

Komandas 

 *
 ^
 *
 *
 †
 ^
 *
 *
 *
 *
 *
 *
 *
 *
 *
 *

 * automātiski kvalificējas pēc 2017. gada Pasaules hokeja čempionāta (1.—14. vieta)
 ^ kvalificējas, uzvarot vai iegūstot 2. vietu 2017. gada Pasaules čempionātā hokejā 1. divīzijā
 † kvalificējas kā turnīra rīkotāji

Izlašu sastāvi 

Katras izlases sastāvā ir starp 15 un 22 laukuma spēlētājiem, kā arī 2 līdz 3 vārtsargiem.

A grupa
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)

B grupa
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)
  (sastāvs)

Halles

Sadalījums pa grupām 
Komandas tika sadalītas pa grupām atbilstoši vietām 2017. gada IIHF rangā. Vienīgais izņēmums tika pieļauts attiecībā uz mājiniekiem Dāniju, jo tika nolemts, ka tā nespēlēs vienā grupā ar Zviedriju.

A grupa (Kopenhāgena)
  (2)
  (3)
  (6)
  (7)
  (10)
  (11)
  (13)
  (16)

B grupa (Herninga)
  (1)
  (4)
  (5)
  (8)
  (9)
  (12)
  (14)
  (21)

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

Izslēgšanas spēles

Ceturtdaļfināli

Pusfināli

Par 3. vietu

Fināls

Vietu sadalījums un statistika

Vietu sadalījums

Atsauces 

Pasaules čempionāts hokejā
Pasaules čempionats hokeja
The Crowd

The Crowd ir 1928. gada ASV mēmā filma. Filmas režisors ir Kings Vidors, galvenajās lomās filmējušies Eleanora Bordmane un Džeimss Murejs.

Filma tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijās "Unikālais mākslinieciskais izpildījums" un "Labākais režisors (drāma)". 1989. gadā The Crowd bija pirmo 25 filmu sarakstā, ko iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā.

Ārējās saites 

1928. gada filmas
ASV filmas
Mēmā kino filmas
Metro-Goldwyn-Mayer filmas
Sadie Thompson

Sadie Thompson ir 1928. gada ASV mēmā filma. Filmā stāstīts par "zemu kritušu sievieti", kura ierodas Pagopago, Tutuilas salā (Samoa salās), lai uzsāktu jaunu dzīvi, tomēr sastop greizsirdīgu misionāru, kurš vēlas, lai viņa atgrieztos pie savas vecās dzīves Sanfrancisko. Galvenās lomas atveido Glorija Svansone un Laionels Berimors, filmas režisors ir Rauls Velšs. Šī ir viena no zināmākajām Svansones mēmajām filmām. 

Filmas veidošana saskārās ar daudzām grūtībām, tomēr tai bija labi ieņēmumi. Sadie Thompson ir balstīta uz Somerseta Moema stāsta Rain motīviem.

Filma tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijās "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Glorija Svansone) un "Labākais operatora darbs" (Džordžs Bārns par šo filmu kā arī par The Devil Dancer un The Magic Flame. Svensone balvu pasniegšanas ceremonijā nepiedalījās.

Filma ilgu laiku tika uzskatīta par zudušu. Tikai pēc Svansones nāves 1983. gadā, viņas mājās tika atrasta filmas kopija.

Atsauces

Ārējās saites 

 Sadie Thompson vietnē Virtual History

1928. gada filmas
ASV romantikas filmas
Mēmā kino filmas
Hola Pristaņa

Hola Pristaņa () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Hersonas apgabala Skadovskas rajonā. Atrodas Dņepras kreisajā krastā, netālu no tās ietekas Melnajā jūrā. Pilsētas padomei administratīvi pakļauts Bilohrudoves ciems. Kopš 1997. gada kūrortpilsētas statuss (dūņu dziedniecība).

Vēsture 
1711. gadā Olešku Sečas kazaki tagadējās pilsētas vietā izveidoja Holijas pārceltuvi. Pārceltuve bija skrajā vietā, kur bija tikai smilts un ūdens, tādēļ nosauca to aprakstoši — Голий — ‘kails’, vēlāk Гола Пристань — ‘Kailā Piestātne’. Vēstures avotos kroņa ciems Hola Pristaņa pirmoreiz minēts 1786. gadā. No 19. gadsimta vidus sāka attīstīties osta. 1902. gadā pēc Aleksandra Popova iniciatīvas Hola Pristaņā tika ierīkota pirmā Krievijā radiostacija bezvadu sakariem ar Hersonu. Kopš 1923. gada Hola Pristaņa ir rajona centrs, kopš 1958. gada — pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites
Likums un kārtība (seriāls)

"Likums un kārtība" () ir amerikāņu policijas procesuālās un juridiskās drāmas televīzijas seriāls, kura autors ir Diks Volfs. To pārraidīja NBC televīzijas kanāls laikā no  līdz . Seriālam kopumā ir iznākušas 20 sezonas (456 sērijas).

Seriāla darbība notiek Ņujorkā, kur tas arī tiek filmēts. Parasti sērija sastāv no divām daļām, pirmajā daļā Ņujorkas policijas departamenta detektīvi izmeklē kādu noziegumu (parasti tā ir slepkavība), otrajā daļā Ņujorkas apgabala Manhatanas apgabala prokurora birojs izvirza apsūdzības atbildētājam. Bieži seriālā attēlotie noziegumi ir bijuši no reālām lietām, kas nesen bijušas aktuālas, tomēr nozieguma motīvi un noziedznieki var būt citi.

Ilgu laiku seriālā tēlojuši Stīvens Hills, Džerijs Orbahs, Epata Merkersone un Sems Voterstons. Seriāls guva lielus panākumus, tika izveidoti dažādi atvasināti seriāli, tostarp Law & Order: Special Victims Unit, "Likums un kārtība" (Law & Order: Criminal Intent), "Likums un kārtība: Losandželosa" (Law & Order: LA), izveidojās "Likuma un kārtības" sērija. Seriāls ir saņēmis arī vairākus apbalvojumus, tostarp Emmy balvas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

ASV televīzijas seriāli
Likums un kārtība (2001)

"Likums un kārtība" () ir amerikāņu policijas procesuālās televīzijas seriāls, kura autors ir Diks Volfs. To pārraidīja NBC (1.—6. sezona) un USA Network (7.—10. sezona) televīzijas kanāls laikā no  līdz . Seriālam kopumā ir iznākušas 10 sezonas (195 sērijas). Šis ir otrais no Volfa sekmīgā seriāla "Likums un kārtība" (Law & Order) atvasinātajiem seriāliem.

Seriāla darbība notiek Ņujorkā, kur tas arī tiek filmēts. Seriāls ir par Ņujorkas policijas departamenta Īpašo lietu vienības detektīviem. Galvenās lomas seriālā attēlo Vinsents D'Onofrio un Katrīna Erbe, kas ir galvenie izmeklētāji gandrīz visā seriālā. Bieži seriālā attēlotie noziegumi ir bijuši no reālām lietām, kas nesen bijušas aktuālas, tomēr nozieguma motīvi un noziedznieki var būt citi.

Seriāls ir saņēmis arī vairākus apbalvojumus un vairākiem ir ticis nominēts.

Ārējās saites 
 
 
 

ASV televīzijas seriāli
Nova Kahovka

Nova Kahovka () ir pilsēta Ukrainas dienvidos, Hersonas apgabalā, Kahovkas rajons centrs. Atrodas Dņepras kreisajā krastā pie Kahovkas ūdenskrātuves aizsprosta,  no apgabala centra Hersonas. Nova Kahovkas pilsētas padomei pakļauta Tavrijskas pilsēta, Dņiprjanu pilsētciemats un Raiskes ciema padome (kopā ,  iedzīvotāji (2011)).

Nova Kahovka ir reģionā populārākā ikgadēja starptautiska mūzikas festivāla «Tavrijas spēļu» () norises vieta. Pilsētu 2022. gada marta sākumā ir okupējis Krievijas karaspēks, tomēr iedzīvotāji protestē un pretojas okupantiem.

Vēsture 
Pilsēta dibināta 1950. gadā sakarā ar Kahovkas HES celtniecību Kļučoves ciema vietā 10 km lejpus Kahovkas pilsētas. Jau 1952. gadā piešķirtas pilsētas tiesības un apstiprināts nosaukums (Jaunā Kahovka). Hidroelektrostacija nodota ekspluatācijā 1955.—1956. gadā.

Atsauces

Ārējās saites
SKS 40. ekspedīcija

SKS 40. ekspedīcija (Экспедиция МКС-40; Expedition 40 jeb ISS-40) bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2014. maija līdz septembrim.

Apkalpe

Iziešanas atklātā kosmosā

Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

Ārējās saites 
 40. ekspedīcija NASA mājas lapā 
 39./40. ekspedīcija Energija mājas lapā  
 40./41. ekspedīcija Energija mājas lapā  

40
Zaslavje

Zaslavje () jeb Zaslavļa (), vēsturiski arī Izjaslavļa (Ізяслаўль/Изяславль/Ижеславль/Жеславль) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Minskas rajonā pie Svislačas ietekas mākslīgajā Zaslavjes ūdenskrātuvē.

Vēsture 
Pilsēta nosaukta Polockas Rurikoviču dinastijas pamatlicēja Izjaslava Vladimiroviča vārdā, un esot dibināta 985. gadā, kad Kijevas lielkņazs Vladimirs Svjatoslavičs atsūtīja uz dzimtajām vietām savu sievu Rognedu. No 10. gadsimta - Izjaslavas kņazistes centrs. Mūsdienās saglabājušās hronikās pilsēta pirmoreiz minēta 1127. gadā. 1159. gadā smagi nopostīta kņazu savstarpējo cīņu laikā, un gandrīz uz diviem gadsimtiem pazūd no hroniku ziņām.

No 14. gadsimta atradās Lietuvas lielkņazistē kā Zaslava. Reformācijas laikā Zaslavje bija kalvinisma un sociānistu centrs. Šeit darbojās Bībeles tulkotājs baltkrieviski un poliski Simons Budnijs (Сымон Будны/Szymon Budny). Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1920. gada - Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada jūnija līdz 1944. gada 4. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Tūrisms 
Daļa no pilsētas teritorijas ir arheoloģijas rezervāts. Uz ziemeļiem no pilsētas, Lašanu ciemā, atrodas militārais muzejs "Staļina līnija".

Skatīt arī 
Izjaslavas kņazi

Ārējās saites 

 Zaslavje vietnē "Baltkrievijas globuss" 
 muzejs "Staļina līnija"

Baltkrievijas pilsētas
The Racket

The Racket ir 1928. gada ASV mēmā kriminālfilma. Filmas režisors ir Luiss Mailstouns, galvenajās lomās filmējušies Tomass Meigans, Marī Prevo, Luiss Volheims un Džordžs Stouns. Filmas producents ir Hovards Hjūzs, scenāriju uzrakstīja Bartlets Kormaks un Toms Miranda adaptējot Kormaka 1927. gada Brodvejas teātra izrādi ar tādu pašu nosaukumu.

The Racket ir viena no filmām, kas tika izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Izcilākā filma".

Līdz mūsdienām saglabājusies tikai viena filmas kopija. Tā ilgu laiku tika uzskatīta par pazudušu, līdz tika atrasta Hovarda Hjūza filmu kolekcijā pēc viņa nāves.

Dēļ filmas skatiem, kuros attēlota korumpēta ASV policija un pilsētas valde, filmas seansi tika aizliegti Čikāgā.

Atsauces

Ārējās saites 

1928. gada filmas
ASV filmas
Mēmā kino filmas
Paramount Pictures filmas
Izcelšanās Normandijā

Izcelšanās Normandijā (operācija "Neptūns") bija Sabiedroto Normandijas operācijas desants Otrajā pasaules karā , kas pazīstama kā D-diena. Ar šo operāciju tika uzsākts iebrukums Vācijas okupētajā Rietumeiropas daļā, kas veicināja Sabiedroto uzvaru Otrajā pasaules karā.

Operācijas plānošana tika uzsākta 1943. gadā. Pirms iebrukuma Sabiedrotie veica būtisku maldināšanas operāciju, lai maldinātu vāciešus par galvenās Sabiedroto izcelšanās vietu un laiku. Laikapstākļi izcelšanās dienā nebija labākie, tomēr operācijas atlikšana nozīmētu kavēšanos par vismaz divām nedēļām, jo iebrukuma plānotāji noteica dažādus nosacījumus, kas bija saistīti ar Mēness fāzi, plūdmaiņām, dienas laiku, tādējādi tikai dažas dienas katrā mēnesī bija piemērotas iebrukumam.

Īsi pēc pusnakts apmēram 24 tūkstoši britu, amerikāņu un kanādiešu gaisa desantnieku nolaidās Normandijā. Notika plaša gaisa un jūras bombardēšana. Sabiedroto kājnieku un bruņotās divīzijas sāka izsēšanos Francijas krastā plkst. 6.30. Kopā operācijā piedalījās 156 000 sabiedroto karavīru. 80 km platais Normandijas krasts tika sadalīts piecos sektoros. Sabiedrotajiem neizdevās īstenot visus militāros uzdevumus pirmajā dienā, tomēr turpmākajā karadarbībā viņi uzlaboja stāvokli.

Ārējās saites 

 1944: D-Day marks start of Europe invasion 
 D-Day: The Normandy Landings

Atsauces 

Otrais pasaules karš
Kaujas Francijas teritorijā
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kaujas ar ASV piedalīšanos
Kaujas ar Apvienotās Karalistes piedalīšanos
Ekspress-AM4R

Ekspress-AM4R (Экспресс-АМ4Р) bija Krievijas sakaru pavadonis, kas zaudēts nesējraķetes avārijā . Tas tika izgatavots Rietumeiropā, un būtu bijis jaudīgākais sakaru pavadonis Krievijā.

2011. gadā neveiksmīgi tika palaists sakaru pavadonis Ekspress-AT2 — dzinējbloka Briz-M kļūmes dēļ tas netika ievadīts vajadzīgajā orbītā. 
2012. gada martā Kosmičeskaja svjaz' noslēdza līgumu ar EADS Astrium par tā aizvietotāja Ekspress-AM4R un jauna pavadoņa Ekspress-AT2 izgatavošanu.

Kosmisko aparātu izgatavoja uz platformas Eurostar E3000 bāzes ar derīgās kravas jaudu 14 kW un plānoto darbības ilgumu 15 gadi. Tam bija 63 aktīvie raidītāji: 30 C joslas, 28 Ku, 2 Ka un 3 L joslas; 10 antenas.

Pavadoni bija plānots izvietot ģeostacionārajā orbītā 80° austrumu garuma, aizvietojot avarējušo Ekspress-AM2 esot kopā ar tur jau darbojošos Ekspress-MD1. Tas pārklātu gandrīz visu Krievijas teritoriju. 

Ekspress-AM4 palaišana notika  21:25 UTC no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M. Trešās pakāpes avārijas dēļ pavadonis netika ievadīts orbītā. 545. sekundē atslēdzās trešās pakāpes dzinējs. Secināts, ka aptuveni 20 sekundes pirms tam sāka nepareizi darboties stūrēšanas dzinējs. Raķetes daļas un degviela sadega atmosfērā, bet daži fragmenti nokrita Ķīnas teritorijā.

Izmeklēšanas komisija secināja, ka avāriju izraisījis ražošanas defekts, kas izraisīja turbosūkņa agregāta gultņa sabrukšanu.

Šī bija jau piektā Proton-M/Briz-M neveiksme kopš 2010. gada.

Atsauces

Ārējās saites 
 Express AM4R and Express AM7 EADS Astrium 
 Ekspress-AM4R Kosmičeskaja svjaz' mājaslapā 
 Ekspress-AM 4, 4R Gunter Dirk Krebs 

AM4R
Dabas resursi

Dabas resursi jeb dabas bagātības ir dažāda veida dabas krājumi, dabas veidojumi un dabas īpašības, kurus cilvēki izmanto savām vajadzībām. Tie ir iedalāmi atjaunīgajos un neatjaunīgajos dabas resursos. Kā atjaunojamo dabas resursu piemērus var minēt mežus, ūdeni, gaisu, savukārt pie neatjaunojamajiem dabas resursiem pieder nafta, dabasgāze, akmeņogles, minerāli.

Dabas resursus iedala arī biotiskos un abiotiskos resursos. Biotiskie resursi ir augi un dzīvnieki, savukārt abiotiskie ir neorganiski materiāli, piemēram, minerāli.

Dabas resursu iedalījums

Atsauces
Maladzječna

Maladzječna () jeb Molodečna () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Maladzečnas rajona centrs.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1388. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistē. Pilsēta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 1812. gadā 4. decembrī netālu no Maladzječnas notika krievu un franču armiju kauja. No 1918. līdz 1939. gadam - Polijas sastāvā, no 1929. gada pilsēta. Pievienota PSRS Molotova-Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 26. jūnija līdz 1944. gada 5. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā. No 1944 līdz 1960 - apgabala centrs. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā. No 1993. gada Maladzječna ir baltkrievu dziesmas un dzejas festivāla galvaspilsēta.

Ekonomika 
Mašīnbūves un metāla apstrādes, kokapstrādes, celtniecības, vieglās un pārtikas rūpniecības uzņēmumi.

Sports
Futbola klubs "Maladzječna". Pilsētā ir stadions ar 4500 vietām, starptautiskais pludmales volejbola stadions parkā, ledus pils, šaha, dambretes un bridža klubs.

Cilvēki 
 Zeliks Akselrods (1904—1941) — rakstnieks
 Mejers Akselrods (1902—1970) — gleznotājs
 Tatjana Bjelanohaja (dz. 1984) — dzejniece un dziedātāja
 Irina Haņecka (dz. 1961) — vēsturnieks, arheologs
 Aļaksandrs Hriškevičs (dz. 1961) — gleznotājs
 Uladzimirs Karicjka (dz. 1979) — futbolists
 Aļaksandrs Kahanouskis (dz. 1963) — vēsturnieks
 Aļaksandrs Kuhans (dz. 1991) — futbolists
 Jans Stanislavs Sapeha (1589—1635) — Lietuvas lielkņazistes lielais maršals
 Ludmila Siļnova (dz. 1957) — dzejniece

Tūrisms 
Vēstures pieminekļi:
 Pilskalns vietā, kur no XV. līdz XIX. gadsimtam atradās Maladzječnas pils
 1762. gada antitrinitaru seminārs (tagad rūpnīcas cehs)
 1871. gada pareizticīgo baznīca
 1891. gada koka slimnīca
 XIX. gadsimta otrās puses sinagoga
 1907. gada dzelzceļa stacija
 1924. — 1939. gadu Polijas kara pilsētiņas komplekss
 XIX. gadsimta beigu - XX. gadsimta sākuma apbūves fragmenti

Sadraudzības pilsētas 
  Velingrada, Bulgārija
  Jelgava, Latvija
  Irpiņa, Ukraina
  Kolomna, Krievija
  Paņeveža, Lietuva
  Pjotrkova Tribunalska, Polija
  Sokulka, Polija
  Florešti, Moldova
  Čerepoveca, Krievija
  Eslingene, Vācija
  Elektrēni, Lietuva

Ārējās saites 
 
 Maladzječna vietnē "Baltkrievijas globuss" 

Baltkrievijas pilsētas
Gustavs Nīkvists

Gustavs Nīkvists (; dzimis ) ir zviedru hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2019) spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Juniora gados spēlēja Malmē, taču uzreiz pēc tam, kad tika izvēlēts 2008. gada NHL draftā, Nīkvists pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur sāka studēt. Nākamās trīs sezonas Nīkvists aizvadīja Menas universitātes NCAA komandā. 2009.—10. gada sezonā viņš bija NCAA rezultatīvākais spēlētājs.

2011.—12. gada sezonu viņš aizvadīja AHL vienībā Grendreipidsas "Griffins". Tiesa, jau 2011. gada 1. novembrī viņš piedzīvoja arī savu NHL debiju, sezonas gaitā Detroitas "Red Wings" rindās kopumā aizvadot 18 spēles. Arī 2012.—13. gada sezonas NHL lokauta laikā spēlēja "Griffins" sastāvā. Pēc lokauta beigām Nīkvistam izdevās nostiprināties "Red Wings" sastāvā. Sezonas izskaņā, "Red Wings" tiekot izslēgtai no tālākas cīņas par Stenlija kausu, Nīkvists atgriezās Grendreipidsas "Griffins", kopā ar komandu izcīnot Kaldera kausu.

Lai gan sezonas gaitā aizvadīja vien 57 spēles, 2013.—14. gada sezonu Nīkvists noslēdza jau kā trešais rezultatīvākais komandas spēlētājs, vien par punktu atpaliekot no Daniela Alfredsona un Niklasa Krūnvala.

2019. gadā tika aizmainīts uz Sanhosē "Sharks", savukārt vasarā noslēdza četru gadu līgumu ar Kolumbusas "Blue Jackets".

Zviedrijas hokeja izlases rindās izcīnījis 2014. gada olimpiskā turnīra sudraba medaļas, kā arī bronzu 2014. gada Pasaules čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Kolumbusas "Blue Jackets" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Sanhosē "Sharks" spēlētāji
Hallandes lēnē dzimušie
Novhoroda-Siverska

Novhoroda-Siverska () ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Čerņihivas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļos, Desnas upes krastos  no apgabala centra Čerņihivas. Novhorodas-Siverskas rajona centrs (rajonā neietilpst). Pilsētas padomei pakļauts Krasna Hirkas ciemats. Viena no senākajām un vistālāk ziemeļos novietotā Ukrainas pilsēta.

Vēsture 
Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1078. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumā saviem bērniem», bet arheoloģiskie pētījumi un citu vēsturisko domumentu analīze liecina, ka pilsēta bijusi apdzīvota jau 10. gadsimtā. Ilgus gadus Novhoroda bija nocietinājums uz Kijevas Krievzemes robežas ar polovciešiem. 1097. gadā pilsēta kļuva par severiešu Novhorodas-Siverskas kņazistes centru. 13. gadsimta sākumā kņaziste sadalījās un pēc kaujas pie Kalkas, kurā krievu un polovciešu karaspēks cieta sakāvi, mongoļi nopostīja pilsētu. 1239. gadā pilsēta ietilpa Brjanskas kņazistē, bet vēlāk nonāca Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Pēdējo Novhorodas-Siverskas kņazu 1523. gadā represēja Krievijas valdnieks Vasīlijs II un kopš tā laika pilsēta zaudēja savu patstāvību. 1618. gadā Novhoroda-Siverska nonāca Žečpospoļitas sastāvā un 1620. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1667. gadā pilsēta atkal nonāca Krievijas sastāvā. 1781. gadā pilsēta kļuva par vietvaldības centru, vēlāk — apriņķa pilsēta. Kopš 2014. gada apgabala pakļautības pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Pilsētas neoficiālā mājaslapa

Čerņihivas apgabala administratīvais iedalījums
Andrejs Mamikins

Andrejs Mamikins (; dzimis  Ļeņingradā) ir krievu tautības Latvijas politiķis, bijušais žurnālists. Bija Eiropas Parlamenta deputāts no 2014. līdz 2019. gadam, ievēlēts no partijas "Saskaņa", no kuras izstājies.

Biogrāfija 
Vispārīgo izglītību ieguvis Rīgas 88. vidusskolā, absolvējis Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti krievu valodas un literatūras specialitātē. 1996. gadā uzsācis darba gaitas avīzē SM kā žurnālists, pēc tam strādājis laikrakstā Čas, Subbota. 2002. gadā sāka strādāt TV5, kur vadījis raidījumu "Bez cenzūras", kas 2013. gadā viņam uzteica darbu. Laikā no 2006. līdz 2008. gadam bijis Radio SWH+ ziņu dienesta darbinieks, no 2009. līdz 2010. gadam bijis Krievijas hitu radio ziņu dienesta vadītājs. 2013. gadā viņš uzsāka vadīt raidījumu "Bez cenzūras" Ren TV Baltija televīzijas kanālā.

Politiskā darbība 
2014. gadā kandidējis Eiropas Parlamenta vēlēšanās no partijas "Saskaņa" saraksta. Viņš ieguva vienu no astoņiem Latvijai atvēlētajiem mandātiem Eiropas Parlamentā.

2016. gada decembrī kopā ar Krievijas Federācijas un vēl diviem citiem Eiropas Parlamenta deputātiem apmeklējis Sīriju, kur ticies ar valsts galvu Bašāru al Asadu un apmeklējis Krievijas militāro bāzi.

2018. gada aprīlī paziņoja par izstāšanos no partijas "Saskaņa". Kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Latvijas Krievu savienības saraksta, nebūdams tās biedrs, taču partija neguva pietiekošu vēlētāju atbalstu, lai būtu pārstāvēta parlamentā. Tāpat pārstāvēja LKS arī 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās, taču netika ievēlēts.

2020. gadā A. Mamikins kļuva par Eiropas Parlamenta deputātes no Igaunijas Janas Tomas palīgu. 2021. gadā viņš uzsāka darbu Valsts darba inspekcijā kā stratēģiskās komunikācijas vadītājs, tomēr pārbaudes laikā darbs tika uzteikts.

Atsauces

Ārējās saites 
 Eiropas Parlamenta profils

1976. gadā dzimušie
Latvijas žurnālisti
Eiropas Parlamenta deputāti no Latvijas
Latvijas krievi
Sanktpēterburgā dzimušie
Luiss Mailstouns

Luiss Mailstouns (Lewis Milestone, dzimis Leibs Milšteins (Leib Milstein) , miris ) bija Krievijas impērijā ebreju ģimenē dzimis amerikāņu kinorežisors. Pazīstams ar režisētajām filmām Two Arabian Knights (1927) un All Quiet on the Western Front (1930), par abām filmām viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākais režisors". Zināmākās no Mailstouna režisētajām filmām ir The Front Page (1931), The General Died at Dawn (1936), Of Mice and Men (1939), Ocean's 11 (1960) un Mutiny on the Bounty (1962).

Atsauces

Ārējās saites 

 Luiss Mailstouns vietnē Virtual History

1895. gadā dzimušie
1980. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
ASV kinoproducenti
ASV scenāristi
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Natura 2000

Natura 2000 ir īpaši aizsargājamo dabas teritoriju tīkls Eiropas Savienības dalībvalstīs.

Šis saraksts tika izveidots, lai aizsargātu Eiropā retas un apdraudētas dzīvnieku un augu sugas un to dzīvesvietas un biotopus. Kopš 2004. gada arī vairākas Latvijas dabas teritorijas tika iekļautas Natura 2000 sarakstā. Latvijas Natura 2000 teritorijas regulē likums "Par īpaši aizsargājamām dabas teritorijām" un Ministru kabineta noteikumi "Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju (Natura 2000) izveidošanas kritēriji Latvijā".

Eiropas Savienībā kopumā ir vairāk nekā 26 000 aizsargājamas dabas teritorijas, kas iekļautas Natura 2000 sarakstā, šīs teritorijas aizņem apmēram 20% no kopējās Eiropas Savienības platības. Latvijā kopumā ir 333 Natura 2000 aizsargājamas dabas teritorijas, kas aizņem apmēram 12% no Latvijas platības.

Atsauces

Ārējās saites 
 Natura 2000
 Mājaslapa 
 Par īpaši aizsargājamām dabas teritorijām
 Eiropas nozīmes aizsargājamo dabas teritoriju (Natura 2000) izveidošanas kritēriji Latvijā
Ņižina

Ņižina () ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Čerņihivas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā, Osteras upes krastos  no apgabala centra Čerņihivas. Ņižinas rajona centrs (rajonā neietilpst).

Vēsture 
Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1078. gadā Hipatija hronikā kā Ņežatina (Ņižatina), bet 1147. gadā minēta kā Čerņigovas kņazistes nocietinājums Uņeņeža (Uneņiža). 1239. gadā mongoļu karaspēks Uņeņežu nopostīja. Kopš 1320. gada Lietuvas Lielkņazistes sastāvā. Pēc 1500.—1503. gada Krievijas-Lietuvas kara nonāk Maskavas Lielkņazistes sastāvā. 1514. gadā saukta par Ņežinu (Ņižinu) un tur izveidots kazaku pulks. 1618. gadā nonāk Polijas īpašumā, 1625. gadā piešķirtas Magdeburgas tiesības. 1648. gadā Bohdana Hmeļnicka karaspēks padzen poļus un izvieto pilsētā kazaku pulku. 1654. gadā Ņižinā dzīvoja  cilvēku (Kijevā tajā pat laikā — 7800). 1668. gadā pilsētu ieņēma Krievijas karaspēks. 17.—18. gadsimtā pilsētā attīstījās tirdzniecība, tur apmetas ievērojamas grieķu, bulgāru, turku, persiešu, ebreju un vācu tirgotāju un amatnieku grupas. 1746. gadā grieķi bija 7% no pilsētas iedzīvotāju skaita, tiem bija savs maģistrāts, baznīca, tiesa un skola. 1780. gados pilsētas ikgadējas tirdzniecības apgrozījums bija ap  rubļu. Mūsdienās-mašīnbūves, medicīnas aparatūras un pārtikas rūpniecības centrs.

Cilvēki 
Ņižina ir aktiera undziedātāja Marka Bernesa (Марк Наумович Берне́с, 1911—1969), baletdejotājas Olgas Hohlovas (Olga Khokhlova, 1891—1955), jūrasbraucēja Jurija Lisjanska (Юрий Фёдорович Лисянский, 1773—1837) un vieglatlētes Žannas Pintusevičas-Blokas (Жанна Пінтусевич-Блок, 1972) dzimtā pilsēta.

No 1820. līdz 1828. gadam Ņižinā ģimnāzijā mācījās Nikolajs Gogolis. Ņižinā bērnībā dzīvoja dzejniece Zinaida Gipiusa (Зинаида Гиппиус, 1869—1945). Šeit bērnību pavadījis raķeškonstruktors Sergejs Koroļovs (Сергей Павлович Королёв; 1907—1966).

No 1905. līdz 1909. gadam mūža pēdējos četrus gadus pilsētā dzīvoja gleznotājs Jūlijs Feders kopā ar sievu Olgu un dēlu Georgu. Kopš 1905. gada dēls Georgs studēja Vēstures un filozofijas institūtā.

Atsauces

Ārējās saites 

Čerņihivas apgabala administratīvais iedalījums
Pauls Mandelštams

Pauls Mandelštams (; dzimis  Žagarē, miris ) bija Latvijas ebreju izcelsmes arhitekts.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1870. gada 6. septembrī Žagares ebreju tirgotāja Hirša Mandelštama ģimenē. Mācījās Rīgas pilsētas ģimnāzijā, no 1891. līdz 1892. gadam studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas nodaļā, pēc tam līdz 1898. gadam — Arhitektūras nodaļā.

No 1900. līdz 1901. gadam piedalījās Rīgas elektriskajā tramvaja depo projektēšanā Frīdriha ielā 2, no 1903. līdz 1904. gadam vadīja Rīgas ūdensvada būvi.

1915. gadā devās bēgļu gaitās uz Maskavu, pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas 1918. gadā atgriezās Rīgā un strādāja par arhitektu.

Nogalināts Latvijas vācu okupācijas laikā 1941. gadā Rīgas Centrālcietumā.

Literatūra 
 Krastiņš J. Pauls Mandelštams. Sava krāsa varavīksnē. Rīga: 1997. 109 - 113 lpp.
 G. Smirin. Outstanding Jewish personalities in Latvia. Riga, 2003. p. 21.
 Крастиньш Я. А. Стиль модерн в архитектуре Риги. М, 1988. С. 256

Projektētās ēkas 
Viņš ir vairāk nekā 70 daudzstāvu mūra namu projekta autors. Līdz Pirmajam pasaules karam projektējis ēkas eklektisma, jūgendstila, neoklasicisma stilā Stabu ielā 30 (1899), Tramvaju depo Frīdriha ielā 2 (1900), Alberta iela 10 (1903), Noliktavas iela 3 (1903), Brīvības iela 141 (1903), Kalēju iela 23 (1903), Ebreju skola Abrenes ielā 2 (1904), Annas Sakses iela 6 (1904), Mārstaļu iela 28 (1906), Mārstaļu iela 16 (1907), Kaļķu iela 14 (1907), Artilērijas iela 35 (1908), Pulkveža Brieža iela 11 (1908), Minsterejas iela 8 - 10 (1909), Lāčplēša iela 7 (1909), Tallinas iela 59 (1910), Audēju iela 2 (1910), Birznieka-Upīša iela 27 (1910), Dagdas iela 4 (1910), Marijas iela 2 (1911), Grēcinieku iela 8 (1911), Akas iela 5 – 7 (1911), Šķūņu iela 4 (1911), Ganu iela 4 (1911), Dzirnavu iela 132 (1912), Kaļķu iela 22 (1912-1914), ebreju klubs un teātris Skolas ielā 6 (kopā ar E. Trompovski, 1913–1914), bankas ēka Doma laukumā 8 (1913).

Pēc atgriešanās Latvijā projektējis ēkas galvenokārt funkcionālisma stilā: Kalēju ielā 5 (1926), Elizabetes ielā 51 (1928), Stabu ielā 47, Smilšu ielā 1 (1929), Bruņinieku ielā 40 (1929), Bruņinieku ielā 49 (1932), Brīvības ielā 97, Meža prospektā 40 (1930), Krišjāņa Barona ielā 44 u.c.

Atsauces

Ārējās saites 
 Biogrāfija 

1872. gadā dzimušie
1941. gadā mirušie
Latvijas arhitekti
Jūgendstila arhitekti
Latvijas ebreji
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Rīgas Politehniskā institūta absolventi
Priluki

Priluki () ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Čerņihivas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienviddaļā, Udajas upes krastos  no apgabala centra Čerņihivas. Priluku rajona centrs (rajonā neietilpst).

Vēsture 
Rakstiskajos avotos pirmoreiz minēta 1085. gadā kā cietoksnis uz Kijevas Krievzemes robežas. 1239. gadā nopostīja mongoļu karaspēks. Pilsētu 15. gadsimtā atjaunoja kņazi Gļinski (minēta 1459. gada hronikās), bet to 1482. gadā nopostīja Krimas hana karaspēks. 1569. gadā Priluki nonāk Žečpospoļitas sastāvā un 1582. gadā tai piešķirtas Magdeburgas tiesības. No 1648. gada līdz 1781. gada Priluku kazaku pulka centrs, vēlāk apriņķa pilsēta Poltavas guberņā. Mūsdienās naftas un gāzes iekārtu, mašīnbūves, ķīmiskās, tabakas un pārtikas rūpniecības centrs.

Prilukos dzimis padomju partizāns Oļegs Koševojs (Олег Васильoвич Кошoвий, 1926—1943).

Atsauces

Ārējās saites 

Čerņihivas apgabala administratīvais iedalījums
Grieķu-romiešu cīņa

Grieķu-romiešu cīņa, arī klasiskā cīņa ir cīņas sporta veids.

Tajā divi sportisti cīnās uz speciāla paklāja, kura diametrs ir 12—17 metri. Sportisti tiek iedalīti svara kategorijās. Cīņa notiek divos periodos, no kuriem katrs ir trīs minūtes garš. Par uzvarētāju tiek atzīts tas sportists, kas pretinieku ir piespiedis pie paklāja ar abām lāpstiņām vai arī ieguvis vairāk punktus nekā pretinieks (punkti tiek piešķirti par veiksmīgi lietotiem tehniskajiem paņēmieniem). Grieķu-romiešu cīņā ir aizliegts satvert pretinieku zemāk par jostasvietu, kā arī izmantot paņēmienus ar kājām, šīs abas lietas ir atļautas brīvajā cīņā.

Grieķu-romiešu cīņa ir tikusi iekļauta jau pirmajās Vasaras Olimpiskajās spēlēs . gadā. Grieķu-romiešu cīņas noteikumus 1885. gadā izstrādājis ungārs I. Hamvai.

Atsauces

Ārējās saites 

Cīņas sports
Viss par Ievu

"Viss par Ievu" () ir 1950. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Džozefs Mankevičs. Filmas sižets veidots pēc Mērijas Oras 1946. gada īsā stāsta The Wisdom of Eve.

Filma ir par novecot sākušu Brodvejas zvaigzni un viņas kvēlu fani, kas sāk apdraudēt zvaigznes karjeru. Filmā galvenās lomas attēlojuši Beta Deivisa, Anna Bakstera, Džordžs Sanderss, Selesta Holma, Hjū Marlovs, Bārbara Beitsa, Gērijs Merijs, Telma Ritera, kā arī Merilina Monro, kam loma šajā filmā bija viena no pirmajām nozīmīgajām lomām.

Filma guva labus panākumus, tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai 14 nominācijās, kas bija nepārspēts rekords līdz 1997. gadam, kad to pārspēja "Titāniks", un ieguva sešas, tai skaitā nominācijā "labākā filma". Saskaņā ar 2014. gada datiem, šī ir vienīgā filma Amerikas Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas vēsturē, kas guvusi četras nominācijas sieviešu tēlojumam. Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 16. vietā.

1990. gadā filma "Viss par Ievu" tika iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Atsauces

Ārējās saites 

1950. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Džentlmeņi izvēlas blondīnes

"Džentlmeņi izvēlas blondīnes" () ir 1953. gada amerikāņu komēdija, kuras režisors ir Hovards Hokss. Filmas sižets veidots pēc 1949. gada mūzikla ar tādu pašu nosaukumu.

Filma ir par divām sievietēm, kas vēlās izdevīgi apprecēties. Filmā galvenās lomas attēlojušas Merilina Monro un Džeina Rasela. Pēc filmas iznākšanas populāra ir kļuvusi Monro izpildītā dziesma Diamonds Are a Girl's Best Friend un viņas rozā kleita.

Atsauces

Ārējās saites 

1953. gada filmas
ASV filmas
Hovarda Hoksa filmas
Septītā gada drudzis

"Septītā gada drudzis" () ir 1955. gada amerikāņu romantiskā komēdija, kuras režisors ir Billijs Vailders.

Filma ir par vīrieti, kas ir precējies septiņus gadus un kura ģimene devusies izbraukumā, un viņa kaimiņieni. Pati filma nav guvusi lielus panākumus, tomēr viena no filmas ainām kļuvusi par vienu no populārākajām un visvairāk tiražētākajiem kadriem kino vēsturē, kur Merilinas Monro attēlotās varones balto kleitu parāva augšup ventilācijas šahtas nestā gaisa strūkla. Amerikas Kinoinstitūts 2000. gadā ierindoja to 51. vietā 100 labāko komēdiju sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

1955. gada filmas
ASV filmas
Billija Vaildera filmas