joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
BK Zemgale

BK "Zemgale" bija Latvijas basketbola klubs no Jelgavas, kas izveidots 1995. gadā. 1996.—1997. gada sezonā komanda spēlēja Latvijas Basketbola līgas augstākajā divīzijā, bet pēc tam līdz pat 2005. gadam tā piedalījās LBAL čempionātā, kā arī vēl zemākās līgās. Kopš 2005.—2006. gada sezonas komanda atkal piedalījās LBL turnīrā. 2010.—2011. gada LBL sezonas beigās BK "Zemgale" nonāca finanšu grūtībās, nespēja norēķināties ar spēlētājiem un tā saistības, kā arī vietu LBL, pārņēma cits basketbola klubs BK "Jelgava".

Izcīnītās vietas LBL čempionātā 
 1996 - diskvalificēta
 1997 - 8. vieta
 1998 - 20. vieta (LBAL - 10.)
 2000 - (2. līga - 2.)
 2001 - (3. līga - 1.) 
 2003 - 17. vieta (LBAL1 - 1.) 
 2004 - 12. vieta (LBAL - 4.)
 2005 - 11. vieta (LBAL - 3.) 
 2005.—2006. gada LBL sezona - 14. vieta
 2006.—2007. gada LBL sezona - 13. vieta
 2007.—2008. gada LBL sezona - 1. vieta 2. divīzijā
 2008.—2009. gada LBL sezona - 7. vieta
 2009.—2010. gada LBL sezona - 5.-6. vieta
 2010.—2011. gada LBL sezona - 5.-6. vieta

Atsauces

Skatīt arī 
 BK Jelgava

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
Sports Jelgavā
RNS-D/Līvāni

RNS-D/Līvāni ir Latvijas basketbola komanda no Līvāniem, kas izveidota 2004. gadā. Pirmajā pastāvēšans sezonā komanda startēja LBAL2 turnīrā, kas tajā gadā pēc Latvijas basketbola ranga bija ceturtais turnīrs. Ar 19 uzvarām 22 spēlēs Līvāni ierindojās otrajā vietā, priekšā palaižot tikai BK Roja. 2005./06. gada sezonā pēc kārtējām reformām Latvijas basketbolā Līvāni ieguva tiesības startēt LBAL turnīrā. Divpadsmit komandu konkurencē atkal tika izcīnīta otrā vietā, bet pirmie atkal bija BK Roja. Divās pārspēlēs pēc sezonas tika pārspēts BK Zemgale un iegūtas tiesības startēt LBL turnīrā. 2006./07. gadā debijas sezonā LBL RNS-D/Līvāni ieņēma priekšpēdējo 15. vietu. Pēc sezonas izdevās saglabāt vietu LBL, pārspēlēs uzveicot "ASK Kadeti" komandu, kura LBAL turnīrā bija izcīnījusi otro vietu.

Izcīnītās vietas Latvijas čempionātā 
 2005 - 28. (LBAL2 - 2.)
 2006 - 17. (LBAL - 2.)
 2007 - 15.
 2008 - 11.

Komandas sastāvs 

Pēdējoreiz atjaunots 2007. gada 25. novembrī.

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
Vankūveras "Canucks"

Vankūveras "Canucks" () ir profesionāls Kanādas hokeja klubs, kas ir bāzēts Vankūverā, Britu Kolumbijā, Kanādā. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Rietumu konferences Klusā okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1945. gadā un kopš 1970. gada spēlē NHL. Pirms tam "Canucks" startēja PCHL (1945–52) un WHL (1952–70) līgās.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Canucks" ne reizi nav izcīnījis NHL čempiontitulu, 2 reizes ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 7 reizes — divīzijas čempionu. 1982. gada NHL finālsērijā tā ar 0—4 piekāpās Ņujorkas "Islanders", bet 1994. gada finālsērijā tikai ar 3—4 piekāpās Ņujorkas "Rangers". Mājas spēles komanda aizvada Rogers Arena hallē.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 0

 Konferences čempioni: 3
 1981–82, 1993–94, 

 Divīzijas čempioni: 7
 1974–75, 1991–92, 1992–93, 2003–04, 2006–07, 2008–09, ,

Spēlētāji 
Savulaik komandā spēlējuši tādi spēlētāji kā vārtsargs Dens Klučjē un uzbrucēji Stens Simils, Marks Mesjē, Kems Nīlijs, Pāvels Burē, Tods Bertuci un Endijs Batgeits. 12 sezonas komandas sastāvā aizvadījis arī latviešu izcelsmes aizsargs Harolds Šnepsts.

Šobrīdējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 9. oktobrī.

Vārtsargi 
30  Spensers Mārtins
35  Tačers Demko

Aizsargi 

 2  Lūks Šenns
 5  Takers Pūlmens
 23  Olivers Ēkmans-Lāšons (Kapteiņa palīgs)
 24  Treviss Dermots
 43  Kvinns Hjūzs
44  Kails Burogss
 57  Tailers Maijerss

Uzbrucēji 
6  Broks Besers
8  Konors Gārlands
9  Džeitī Millers (Kapteiņa palīgs)
21  Nilss Heglanders
40  Eliass Petešons
53  Bo Horvats (Kapteinis)
65  Iļja Mihejevs
70  Taners Pīrsons
81  Dakota Džošuā
92  Vasīlijs Podkolzins
96  Andrejs Kuzmenko

Latvijas hokejisti "Canucks" sastāvā

Līderi

Komandas visu laiku rezultatīvākie spēlētāji

Kluba spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Pāvels Burē, 60 (1992-93 & 1993-94)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Henriks Sedins, 83 (2009–10)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Henriks Sedins, 112 (2009–10)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Donalds Brašīrs, 372 (1997-98)
 Visvairāk gūto punktu sezonā starp aizsargiem: Dogs Lidsters, 63 (1986-87)
 Visvairāk gūto punktu sezonā starp debitantiem: Ivans Hlinka, Pāvels Burē, 60 (1981-82; 1991-92)

Iepriekšējie komandas logo

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils
Daugavas līvi

Daugavas Līvu zeme bija viena no Senlatvijas zemēm Daugavas lejtecē no Aizkraukles līdz Daugavas ietekai jūrā. Sākotnēji tikai Daugavas līvu zeme tika saukta par Livoniju, bet vēlāk krustneši šo nosaukumu attiecināja uz visām iekarotajām zemēm Baltijas jūras austrumu krastā. Indriķa Livonijas hronika Daugavas līvus dēvēja par "augšgala līviem" (livones superiores). Daugavas līvu pašnosaukums ir bijis "daugavieši" () jeb "veinali" (veinalenses).

Vēsture 
Livonijas krusta karu pirmajā periodā (1193—1206) bīskaps Alberts ar krustnešu palīdzību pakļāva Daugavas līvu zemes. 1211. gada vasarā pēc bīskapa Alberta un krustnešu vienošanās Aizkraukles pilsnovadu un trešdaļu no Salaspils (Holme) un Doles salas (insula regina) pilsnovadiem pārņēma Zobenbrāļu ordenis. Ikšķiles un Lielvārdes pilsnovadi bija izlēņoti bīskapa vasaļiem.
Saskaņā ar 1212. gada vasarā noslēgto Jersikas miera līgumu Polockas kņazs Valdemārs atteicās no savām meslu kunga tiesībām uz Daugavas līvu zemi. Autines sacelšanās laikā 1212. gada rudenī līvu kungi mēģināja atgūt zaudēto patstāvību, bet cieta sakāvi. Liela daļa no Daugavas līvu zemēm integrējās Rīgas arhibīskapijas Letu gala teritorijā (Ikšķiles, Lielvārdes, Suntažu un Madlienas draudžu novadi).

Teritorija 
Daugavas līvu novads sniedzās no Rīgas līča rietumos līdz Aizkrauklei, cieši piekļoties Daugavas labajam krastam. Līvu galvenās apmetnes ar ostām bija Rīga, Sala (Mārtiņsala, tagad - Salaspils), Ikšķile, Lielvārde un Aizkraukle. Daugavas līvu zeme robežojās ar Gaujas līvu zemēm ziemeļos, Kokneses un Jersikas latgaļu zemēm austrumos, sēļu un zemgaļu zemēm dienvidos.

Daugavas līvu pilsnovadi krusta karu laikā 
 Salas līvu pilsnovads (), kuru pārvaldīja līvu vecākais Ako, bet katoļu priesteris līdz 1206. gadam bija Johans.
 Ikšķiles līvu pilsnovads (castrum Ykescolae), kura pirmais bīskaps bija Meinards, no 1201. gada to pārvaldīja bīskapa Alberta vasalis Konrāds no Meiendorpas, vēlāk arī znots Jersikas ķēniņam, kurš viņam dāvāja daļu no savas valsts 
 Rīgas līvu pilsnovads (Rige), kuru pārvaldīja līvu vecākais Aso, kristīts 1200. gadā
 Lielvārdes līvu pilsnovads (castrum Lenevarde), kuras līvu vecākais bija Uldevene, no 1201. gada to pārvaldīja bīskapa Alberta vasalis Daniēls 
 Aizkraukles līvu pilsnovads (castrum Asscrade), kurā valdīja līvu vecākais Vievaldis 1219. gadā

Iedzīvotāji 
Lielākais iedzīvotāju blīvums bijis starp Ikšķili un Salaspili. Rīgā pirms vācu iebrukuma iedzīvotāju sastāvs bijis dažāds — līvi, latgaļi, kurši, zemgaļi, vendi.
Daugavas līvu iespiešanās agrākajā zemgaļu teritorijā iezīmēja pretēju tendenci baltu virzībai uz ziemeļiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 Mūsu arheoloģiskie novadi
 Kultūra Latvijas teritorijā aizvēstures periodā
 Lībieši

Latvijas vēsture
Lībieši
Ārons Koplends

Ārons Koplends (, dzimis , miris ) bija amerikāņu komponists, kompozīcijas pasniedzējs un diriģents. Rakstījis skaņdarbus orķestrim, operas, baletus, kā arī mūziku kinofilmām. Bijis viens no vadošajiem ASV komponistiem. Savos darbos apvienojis modernismu ar Amerikas rietumu mūzikas stilu un latīņamerikāņu mūziku. Strādājis visdažādākos mūzikas stilos — no tautas mūzikas līdz džezam.

Par mūziku filmām Koplends sešas reizes nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Vienu reizi no šīm nominācijām balvu arī saņēmis — par labāko oriģinālmūziku filmai The Heiress (1949). Pārējās nominācijas bijušas par mūziku filmām "Par pelēm un cilvēkiem" (Of Mice and Men, 1939), Our Town (1940), The North Star (1943).

Dzimis 1900. gadā Bruklinā lietuviešu ebreju emigrantu ģimenē (pirms ierašanās ASV tēva uzvārds bija Kaplāns). No 1921 līdz 1924. gadam mācījies pie Nadjas Bulanžē Fonteneblo Parīzē. Draudzējās ar Leonardu Bernstainu. Makartisma laikā Koplenda darbību izmeklēja FIB, un viņš bija spiests liecināt ASV Kongresā.

Pie Koplenda mācījušies Elmers Bernstains, Pols Bolss, Bencions Orgads un Einojuhani Rautavāra.

Atsauces

Ārējās saites 

 Coplandhouse 
 Ārona Koplenda profils AllMusic 

1900. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
1990. gadā mirušie
Amerikāņu komponisti
Ebreju komponisti
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji komponisti
Grammy balvas ieguvēji
Burgenlande

Burgenlande (, , ) ir Austrijas federālā zeme valsts austrumu daļā, Slovākijas, Ungārijas un Slovēnijas pierobežā. Administratīvi iedalās divās statūtpilsētās un septiņos apriņķos; administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Eizenštate. Burgenlandē ievērojams ungāru un horvātu iedzīvotāju īpatsvars; to valodām oficiāls statuss vairākās zemes pašvaldībās.

Vēsture 
Burgenlande gadsimtu gaitā piederējusi dažādām valstīm un tautām, bet tā ir vienīgā Austrijas teritorija, kas nekad nav bijusi Svētās Romas impērijas, Vācu Konfederācijas vai Cisleitānijas daļa. Jau kopš Romas Impērijas laikiem piederējusi Pannonijai. Pirmie ģermāņi, kas ieceļoja šajā teritorijā, bija ostgoti ap 380. gadu, kas kļuva par Romas sabiedrotajiem. 5. gadsimtā ostgotu zemi iekaroja huņņi, bet pēc tam izveidojās neatkarīga ostgotu karaliste. Vēlākos laikos tagadējā Burgenlande nonāca Lombardijas, avāru, Samo un Frankijas pakļautībā, bet no 1043. gada tās nonāca Ungārijas sastāvā, bet no 1440. gada — Habsburgu impērijā.

1910. gada Austroungārijas tautas skatīšanas laikā tagadējās Burgenlandes teritorijā 74% iedzīvotāju bija vāciski runājoši, 15% — horvātiski, bet 9% — ungāriski. Pēc Austroungārijas sadalīšanās, pretēji Ungārijas centieniem, 1921. gadā Burgenlande nonāca Austrijas sastāvā. Pēc Anšlusa 1938. gadā Burgenlandes zeme tika likvidēta un pievienota Lejasdonavai un Štīrijai. Atjaunota 1945. gadā Padomju okupācijas zonā.

Ģeogrāfija 
Burgenlade ir trešā mazākā no Austrijas federālajām zemēm. Izveitojusies šaurā joslā valsts austrumu pierobežā, Vidusdonavas līdzenuma malā. Augstākais punkts ir 884 m augstais Gešrībenšteins uz Ungārijas robežas. Burgenlandes ziemeļdaļā atrodas daļa no Neizīdles ezera, kas ietilpst Neizīdles ezera—Zēvinkeles nacionālajā parkā.

Pilsētas

Apskates vietas 

 Esterhāzi pils  
 Forhtenšteinas pils  
 Gešrībenšteins  
 Lokenhausas pils  
 Neizīdles ezera—Zēvinkeles nacionālais parks

Atsauces

Ārējās saites 

Austrijas administratīvais iedalījums
Štīrija

Štīrija ir Austrijas federālā zeme valsts dienvidaustrumos. Pēc teritorijas otrā lielākā Austrijas zeme (pēc Lejasaustrijas). Robežojas dienvidos ar Slovēniju, dienvidrietumos - Karintiju, rietumos - Zalcburgu, ziemeļrieumos ar Augšaustriju, ziemeļos ar Lejasaustriju, bet austrumos - Burgenlandi. Vēsturiskās Štīrijas dienvidu daļa mūsdienās atrodas Slovēnijā kā Štajerskas novads.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Austrijas administratīvais iedalījums
Kauņas "Žalgiris" (basketbols)

Kauņas "Žalgiris" () ir Lietuvas basketbola klubs, kas ir bāzēts Kauņā. Tas tika dibināts 1944. gadā. "Žalgiris" ir visu laiku titulētākā Lietuvas basketbola komanda, Lietuvas Basketbola līgā klubs ir svinējis 19 uzvaras, 5 reizes ticis uzvarēts arī Baltijas basketbola līgā, 1998.—1999. gada sezonā arī Eirolīgā. 2018.—2019. gada sezonā "Žalgiris" piedalās LKL un Eirolīgā.

Izcīnītās vietas

LKL 
 1993-1994 - 1.
 1994-1995 - 1.
 1995-1996 - 1.
 1996-1997 - 1.
 1997-1998 - 1.
 1998-1999 - 1.
 1999-2000 - 2.
 2000-2001 - 1.
 2001-2002 - 2.
 2002-2003 - 1.
 2003-2004 - 1.
 2004-2005 - 1.
 2005-2006 - 2.
 2006-2007 - 1.
 2007-2008 - 1.
 2008-2009 - 2.
 2009-2010 - 2.
 2010-2011 - 1.
 2011-2012 - 1.
 2012-2013 - 1.
 2013-2014 - 1.
 2014-2015 - 1.
 2015-2016 - 1.
 2016-2017 - 1.
 2017-2018 - 1.

BBL 
 2005 - 1.
 2006 - 2.
 2007 - 2.
 2008 - 1.
 2009 - 2.
 2010 - 1.
 2011 - 1.
 2012 - 1.

Tituli 
 LKL čempioni - 1994, 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2001, 2003, 2004, 2005, 2007, 2008, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2018
 PSRS čempioni - 1947, 1951, 1985, 1986, 1987
 Eirolīgas čempioni - 1999
 Eiropas kausa ieguvēji - 1998
 BBL čempioni - 2005, 2008, 2010, 2011, 2012
 NEBL čempioni - 1999

Ārējās saites 
 Oficiālā mājas lapa 

BBL klubi
Lietuvas basketbola klubi
Zzalgiris
Apvienotās Karalistes ģerbonis

Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotās Karalistes karaliskais ģerbonis ir britu monarha oficiālais ģerbonis. Citi karaliskās ģimenes locekļi un valdība izmanto citus ģerboņus. Skotijā karaliskajam ģerbonim ir atšķirīgs variants.

Apvienotās Karalistes nacionālie simboli
Valstu ģerboņi
Dzelzavas pagasts

Dzelzavas pagasts ir viena no Madonas novada administratīvajām teritorijām tā ziemeļaustrumos. Robežojas ar sava novada Sarkaņu, Cesvaines, un Indrānu pagastiem, kā arī Gulbenes novada Tirzas, Jaungulbenes un Līgo pagastu.

Daba 

Pagasts atrodas Vidzemes augstienes austrumdaļā, Adzeles pacēlumā un Gulbenes paugurvalnī, dienvidaustrumu stūrī iesniedzas Lubāna līdzenums. Augstākais paugurs ir 161,6 m vjl ziemeļaustrumos no Skutāneļmiem. Pagasta zemākais punkts atrodas Liedes upes ielejā (99 m vjl). Lielākie purvi ir Zosu purvs (495 ha) un Skuķu purvs (239 ha). Nozīmīgākā dabas bagātība ir kūdra.

Hidrogrāfija 

Gandrīz viss pagasts ietilpst Aiviekstes pietekas Liedes upes baseinā. Dokupīte iztek no lielākā pagasta ezera - Bakana, kura platība ir 7,6 ha. Uz robežas ar Cesvaines pagastu atrodas Lūšu ezers un Mazais Virānes ezers.

 Liede
 Ušurupe
 Lapenieku grāvis
 Padoma strauts
 Dokupīte
 Grīvupīte
 Kapupīte
 Apiņupīte

Vēsture 
Dzelzavas pagasts ietilpa Cesvaines draudzes novadā.
1920. gada zemes reformas gaitā Dzelzavas (Selsau) muižu ar Kroņa (Kronhof), Lobēnu un Sofijas pusmuižām (Sophienhof) sadalīja 100 vienībās 1428 ha kopplatībā un muižās pilī iekārtoja pagasta valdes kanceleju, tautas namu un aptieku.
1935. gadā Madonas apriņķa Dzelzavas pagasta platība bija 59,74 km² un tajā dzīvoja 1700 iedzīvotāji. 

1945. gadā pagastā izveidoja Dzelzavas un Liedes ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. Dzelzavas ciems ietilpis Gulbenes apriņķī (1947-1949) un Cesvaines (1949-1956) un Madonas (pēc 1956. gada) rajonos. 1954. gadā Dzelzavas ciemam pievienoja likvidēto Liedes ciemu un Virānes ciema kolhoza «Tērauds» teritoriju. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. Administratīvi teritoriālo pārkārtojumu laikā Dzelzavas pagastam pievienota daļa bijušo Cesvaines un Virānes pagastu. 2009. gadā Dzelzavas pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Madonas novadā.

Ievērojamas vietas 

 Dzelzavas muiža, muižas kungu māja celta 1767. gadā baroka stilā. Kopš 1940. gada muižas pilī darbojas Dzelzavas pamatskola,
 Obzerkalns (pilskalns),
 Gribažu pilskalns,
 Gribažu Velna akmens, augstums ir 1,7 m, garums 2,7 m, platums 2,0 m. Ar akmeni saistīta tradicionālā teika, kas vēsta, ka Velns nesis akmeni, iedziedājies gailis, un nelabais akmeni pametis. Iespējams, ka senatnē akmens bijusi svētvieta,
 Doku Ata muzejs, ierīkots latviešu bērnu literatūras pamatlicēja Doku Ata (1861-1903) dzimtajās mājās "Muceniekos".

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Dzelzava (pagasta centrs), Aizpurve, Bučauska, Jaunbakani, Kroņmuiža, Tūjāni.

Saimniecība

Transports 

Pagastu šķērso valsts nozīmes 1. šķiras autoceļi Pļaviņas—Madona—Gulbene (P37), Lubāna—Dzelzava (P83) un vietējas nozīmes 2. šķiras autoceļi Bučauska—Virāne (V861), Dzelzava—Padoms (V862) un Biksēre—Aizkuja—Dzelzava (V864).

Cauri pagastam iet arī dzelzceļa līnija Pļaviņas—Gulbene (celtniecība sākta 1903. gadā). Pagastā ir viena dzelzceļa stacija Dzelzava, agrāk bija arī stacija Degas, kas mūsdienās likvidēta.

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Cēsu apriņķis
Vidzeme
Madonas novada pagasti
Krievijas Federācijas administratīvais iedalījums

Krievijas Federācijas administratīvais iedalījums ir vairāku līmeņu pārvaldes sistēma.  Saskaņā ar 2001. gada 17. decembra federālo konstitucionālo likumu Nr.6-FKZ “Par uzņemšanas kārtību Krievijas Federācijā un jauna Krievijas Federācijas subjekta veidošanu tās struktūrā” Krievijas Federācijai var pievienot citu valsti vai tās daļu un izveidot jaunu federācijas subjektu.

Pēc Krimas aneksijas 2014. gadā pirmo administratīvā iedalījuma līmeni veido 85 Krievijas Federācijas subjekti.

Administratīvo līmeņu shēma

Pirmā līmeņa administratīvais iedalījums 

Krievijas Federācijas administratīvā iedalījuma pirmais līmenis ir Krievijas Federācijas subjekti. No  ir 85 subjekti. Tos veido republikas (22), novadi (9), apgabali (46), Krievijas Federācijas federālas nozīmes pilsētas (3), autonomie apvidi (4) un autonomais apgabals (1). Federālie subjekti sīkāk iedalās 2027 rajonos.

Otrā līmeņa administratīvais iedalījums

Skatīt arī 
 Krievijas Federācijas federālie apgabali
 Krievijas Federācijas apgabali
 Krievijas Federācijas novadi
 ISO 3166-2:RU
 Krievijas Federācijas transportlīdzekļu numura zīmes

Atsauces 

 

Valstu administratīvais iedalījums
Adigeja

Adigejas Republika (, ) ir viens no Krievijas Federācijas subjektiem Dienvidu federālajā apgabalā. Izvietojusies Lielā Kaukāza priekškalnēs Kubaņas un tās pieteku ielejās; to pilnībā iekļauj Krasnodaras novads. Galvaspilsēta ir Maikopa.

Vēsture 

Vēsturiski adigi (čerkesi) apdzīvojuši plašas teritorijas Kaukāza kalnu ziemeļu priekškalnē un Melnās jūras piekrastē no mūsdienu Kabardas austrumos līdz Anapai rietumos un no Kubaņas vidusteces ziemeļos līdz abhāzu apdzīvotajām teritorijām dienvidos.

Adigu priekšteču apdzīvoto teritoriju pakļāva Zelta Orda (1242-1295), pēc tam tā kā neatkarīga zeme atradās starp Krimas hanistes un Osmaņu impērijai pakļautajiem apgabaliem. No 16. līdz 19. gadsimtam adigi pakapeniski no ortodoksās kristietības pārgāja islāmā. 
Pēc Krievu-turku kara (1828—1829) un Adrianopoles līguma 1829. gadā Čerkesiju inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā.

Kaukāza kara (1829-1864) laikā un īsi pēc tā lielāko daļu adigu (kā arī radniecīgos abazīnus, abhāzus un ubihus) Krievijas Impērijas karaspēks piespieda izceļot uz Osmaņu impēriju. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Adigejas teritorija ietilpa Kubaņas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku ().

Apmēram 5% adigu palika Krievijā un tos nometināja Kubaņas ielejas purvainajā līdzenuma daļā, bijušajā adigu teritorijā izmitinot  kazaku, armēņu, grieķu, igauņu un citu tautību kolonistus.
1922. gadā adigu kompakti apdzīvotajās teritorijās izveidoja Adigejas (Čerkesu) autonomo apgabalu ar centru Krasnodarā, kas apgabalā neietilpa. 1928. gadā to pārdēvēja par Adigejas autonomo apgabalu, 1936. gadā tam pievienoja Maikopas pilsētu, uz kuru pārcēla galvaspilsētu. 1990. gadā Adigeja izstājās no Krasnodaras novada, bet 1992. gadā reorganizēta par Adigejas Republiku.

Pilsētas

Karte

Atsauces

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Altaja Republika

Altaja Republika (, ) ir Krievijas Federācijas subjekts Sibīrijas federālajā apgabalā. Robežojas ar Altaja novadu rietumos un ziemeļrietumos, Kemerovas apgabalu ziemeļos, Hakasijas Republiku ziemeļaustrumos, Tivas Republiku austrumos, kā arī Mongoliju dienvidaustrumos, Ķīnu dienvidos un Kazahstānu dienvidrietumos.

Ģeogrāfija 

Republika izvietojusies Altaja kalnos, raksturīgas augstas kalnu grēdas, kuras sadala šauras un dziļas upju ielejas. Augstākā virsotne ir Beluha (4506 m vjl), kas ir arī augstākā virsotne Sibīrijā. Klimats kontinentāls, ar īsām, karstām vasarām un garām, ekstremāli aukstām ziemām.

Hidrogrāfiskais tīkls ietver vairāk nekā  ūdensteču ar kopējo garumu vairāk nekā  km un aptuveni 7000 ezeru ar kopējo platību vairāk nekā 600 km2. Lielākās upes ir Katuņa un Bija, kas satekot veido Obas upi. Lielākais ezers — Teļecas ezers (Altinkels) — 230,8 km2, dziļums — 325 m.

Pilsētas

Karte

Atsauces

Ārējās saites 

 
Sibīrija
Dagestāna

Dagestāna ir viena no Krievijas Federācijas republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojas ar Kalmikiju ziemeļos, Stavropoles novadu ziemeļrietumos, Čečeniju rietumos, kā arī ar Gruziju dienvidrietumos, Azerbaidžānu dienvidos un Kaspijas jūru austrumos.

Vēsture 

No 3. līdz 7. gadsimtam Dagestānas teritorija atradās Sasanīdu impērijas pakļautībā, pēc tam to iekaroja arābi, kas piespieda vairākumu no vietējiem iedzīvotājiem pieņemt islāmu, pēc tam Dagestānu pārmaiņus iekaroja alani, hazāri, pēc tam 13. gadsimtā Zelta Orda, 14. gadsimtā Tamerlans. 16. - 17. gadsimtā Dagestānas hani saglabāja patstāvību, vēlāk tā pārmaiņus atradās Osmaņu impērijas un Persijas ietekmes zonā.

Pēc Krievu-persiešu kara (1804 -1813) noslēgtā Gulistānas miera līguma Krievijas Impērija ieguva gan Dagestānas, gan arī Azerbaidžānas un Austrumgruzijas zemes.  
Tomēr pilnīgu kontroli pār Dagestānu Krievijas Impērija ieguva tikai pēc Kaukāza kara beigām. Pēc 1860. gada teritoriālās reformas mūsdienu Dagestānas dienvidu daļa atradās Dagestānas apgabalā, bet ziemeļu daļa Terekas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Čerkešu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku (). 
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā Ziemeļkaukāza teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.  
1921. gada 20. janvārī pasludināja Dagestānas APSR dibināšanu, kurai 1922. gadā pievienoja Terekas apgabala daļas ziemeļos.
1991. gada 24. maijā tā tika pārdēvēta par Dagestānas PSR, bet 1993. gada 25. decembrī par Dagestānas Republiku.

Iedzīvotāji 
Dagestānas iedzīvotāju nacionālais sastāvs pēc 2002. un 2010. gada tautas skaitīšanas datiem:

Pilsētas

Karte

Atsauces

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Kabarda-Balkārija

Kabarda-Balkārija ir viena no Krievijas Federācijas republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojas ar Karačaju-Čerkesiju ziemeļrietumos, Stavropoles novadu ziemeļaustrumos, Ziemeļosetiju dienvidaustrumos, kā arī ar Gruziju dienvidrietumos.

Vēsture 

Kabardiešu un balkāru priekšteču apdzīvoto teritoriju pakļāva Zelta Orda (1242—1295), pēc tam Gruzija (1295—1505), Persija (1502—1516) un Osmaņu impērija (1516—1557). Kabardieši 1557. gadā sabiedrojās ar Krievijas caru Ivanu IV, bet balkāri cīnījās pret krieviem.
1708. gadā kabardieši sagrāva Krimas hanistes karaspēku.
Pēc Krievu—turku kara (1768—1774) Kabardu, bet Balkāriju tikai 1827. gadā inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā.
Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Ziemeļkaukāza teritorija ietilpa Terekas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku ().
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.

1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus).

1921. gada 1. septembrī no Kalniešu APSR izdalīja Kabardiešu autonomo apvidu, ko 1922. gada 16. janvārī pārdēvēja par Kabardiešu-Balkāru autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā. 1936. gada 5. decembrī nodibināja Kabardiešu-Balkāru APSR. Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā, kad visus balkārus apvainoja sadarbībā ar Vāciju un deportēja uz Kazahstānu un Sibīriju, to pārdēvēja par Kabardiešu APSR, pēc destaļinizācijas 1957. gadā atkal par Kabardiešu-Balkāru APSR.
1992. gadā nodibināja Kabardas-Balkārijas Republiku.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Kalmikija

Kalmikija (kalmiku: Хальмг Таңһч) ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Krasnodaras novadu un Rostovas apgabalu rietumos, Volgogradas apgabalu ziemeļos, Astrahaņas apgabalu austrumos, Kaspijas jūru dienvidaustrumos, Dagestānu un Stavropoles novadu dienvidos.

Vēsture 

Kalmiku senči bija oirati, kas ap 1630. gadu no Irtišas baseina Sibīrijā pārcelās uz Volgas lejteci, kur viņi uzvarēja Nogaju Ordas karaspēku. Ap 1655. gadu kalmiku hani kļuva par Krievijas caru vasaļiem, lielāko militāro varenību kalmiki sasniedza hana Ajuka (1669–1724) vadībā. Pēc viņa nāves kalmiku autonomija samazinājās, hans Ubaši (1724~1775) nolēma kopā ar 200 000 kalmiku atgriezties Vidusāzijā.

Pēc Oktobra revolūcijas 1920. gada 4. novembrī nodibināja Kalmiku Autonomo apgabalu, ko 1935. gada 22. oktobri pārdēvēja par Kalmikijas APSR. Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 12. augustā Vērmahts iekaroja Kalmikijas galvaspilsētu Elistu. 1943. gada 27. decembrī kalmikus apvainoja sadarbībā ar vāciešiem un izsūtīja uz Vidusāziju un Sibīriju, bet Kalmikijas APSR likvidēja.   
Destaļinizācijas laikā kalmikiem atļāva atgriezties dzimtenē un 1957. gada 9. janvārī atjaunoja Kalmiku Autonomo apgabalu, bet 1958. gada 29. jūlijā Kalmikijas APSR.

1992. gada 21. aprīlī nodibināja Kalmikijas Republiku.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas republikas
Kalmikija
Eirāzija
Karačaja-Čerkesija

Karačaja-Čerkesija ir viena no Krievijas Federācijas republikām Ziemeļkaukāzā. Tā robežojas ar Krasnodaras novadu ziemeļrietumos, Stavropoles novadu ziemeļaustrumos, Kabardu-Balkāriju dienvidaustrumos, kā arī Gruziju dienvidrietumos.

Vēsture 

Karačajiešu un čerkesu priekšteču apdzīvoto teritoriju pakļāva Zelta Orda (1242-1295), pēc tam Gruzija (1295-1505), Persija (1502-1516) un Osmaņu impērija (1516-1557).

Pēc Krievu-turku kara (1828—1829) un Adrianopoles līguma 1829. gadā Čerkesiju inkorporēja Krievijas Impērijas sastāvā. 
Pēc 1860. gada teritoriālās reformas Čerkesijas teritorija ietilpa Kubaņas apgabalā. Krievijas imperators kopš 19. gadsimta otrās puses tika titulāri dēvēts arī par Kabardas zemes pavēlnieku un valdnieku, Čerkesu un Kalnu kņazu un pārējo mantoto valdnieku un īpašnieku ().
Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gada maijā šajā teritorijā tika pasludināta Ziemeļkaukāza Kalniešu Savienības Republika, 1918. gada jūlijā Ziemeļkaukāza Padomju republika, 1919. gada septembrī Ziemeļkaukāza Emirāts.

1920. gada 17. novembrī Vladikaukāzā pasludināja Kalniešu APSR dibināšanu, kuras sastāvā bija septiņi nacionālie apvidi (Balkāru, Čečenu, Kabardiešu, Karačaju, Nazraņas (ingušu) un Vladikaukāzas (osetīnu), kā arī Sunžas kazaku apvidus).
1922. gada 12. janvārī no Kalniešu APSR izdalīja Karačajiešu-Čerkesu autonomo apgabalu Krievijas PFSR sastāvā. 1926. gada 26. aprīlī to sadalīja Karačajiešu autonomajā apgabalā un Čerkesu nacionālajā apvidū, ko 1928. gada 30. aprīlī pārdēvēja par Čerkesu autonomo apgabalu.

Otrā pasaules kara laikā 1943. gadā, kad visus karačajiešus apvainoja sadarbībā ar Vāciju un deportēja uz Kazahstānu un Uzbekistānu, Karačajiešu autonomais apgabals tika likvidēts, pēc destaļinizācijas 1957. gadā atkal atjaunoja Karačajiešu-Čerkesu autonomo apgabalu.  
1991. gada 3. jūlijā nodibināja Karačajiešu-Čerkesu APSR, ko 1992. gada 9. decembrī pārdēvēja par Karačajas-Čerkesijas Republiku.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Karēlijas Republika

Karēlijas Republika (; ; ; ) ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Ļeņingradas apgabalu dienvidrietumos un dienvidos, Vologdas apgabalu dienvidos un dienvidaustrumos, Arhangeļskas apgabalu dienvidaustrumos un austrumos, Balto jūru austrumos, Murmanskas apgabalu ziemeļos, kā arī ar Somiju rietumos.

Vēsture 
Karēlijas Repblika aizņem lielāko daļu no vēsturiskās Karēlijas teritorijas. Mūsdienās daļa no Karēlijas atrodas Ļeņingradas apgabalā (Karēlijas šaurums), bet daļa — Somijas teritorijā.

Līdz 13. gadsimtam Karēlija bijusi Novgorodas republikas ietekmē. No 13. gadsimta to pamazām ieņēma Zviedrija, līdz daļu no tās zaudēja Krievijai 1721. gada Nīštates miera līguma rezultātā, bet 1743. gadā visa Karēlija nokļuva Krievijas Impērijas sastāvā. Pēc Krievijas Impērijas sabrukuma 1917. gadā Karēlijas Republikas austrumu daļa iekļāvās Somijā, bet rietumu daļā 1920. gadā nodibinājās Karēlijas Darba komūna, kas 1923. gadā tika pārveidota par Karēlijas APSR KPFSR sastāvā.

Ziemas kara laikā Padomju Savienības okupētajā Somijas Republikas daļā un līdz tam eksistējušās Karēlijas APSR teritorijā 1940. gadā nodibināja Karēļu-somu PSR. 1956. gada 16. jūlijā PSRS Augstākā Padome, lai destaļinizācijas ietvaros uzlabotu attiecības ar Somiju, nolēma to likvidēt un atkal pārdēvēt par Karēlijas APSR. Pēc PSRS sabrukuma Karēlijas APSR pārdēvēja par Karēlijas Republiku.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Etniskais sastāvs (1897—2010)

Administratīvais iedalījums 
Administratīvi Karēlijas Republika iedalās 2 pilsētas rajonos (городской округ) un 16 rajonos (муниципальный район).

 Petrozavodska
 Kostomukša
 Belomorskas rajons
 Kalevalas nacionālais rajons
 Kemas rajons
 Kondopogas rajons
 Lahdenpohjas rajons
 Louhu rajons
 Medvežjegorskas rajons
 Muezerskas rajons
 Oloņecas nacionālais rajons
 Pieoņegas rajons
 Pitkjarantas rajons
 Prjažas nacionālais rajons
 Pudožas rajons
 Segežas rajons
 Sortavalas rajons
 Suojarvu rajons

Pilsētas 
Karēlijas Republikā ir 13 pilsētas

 Petrozavodska — 277 111 iedz.
 Kondopoga — 31 203 iedz.
 Kostomukša — 29 511 iedz.
 Segeža — 27 494 iedz.
 Sortavala — 18 746 iedz.
 Medvežjegorska — 14 520 iedz.
 Kema — 11 775 iedz.
 Pitkjaranta — 10 705 iedz.
 Belomorska — 10 052 iedz.
 Pudoža — 9153 iedz.
 Suojarvi — 9076 iedz.
 Oloņeca — 8162 iedz.
 Lahdenpohja — 7493 iedz.

Ārējās saites 

 Karēlijas tūrisma portāls

Skatīt arī 
 Baltijas somi
Komi

Komi Republika ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Arhangeļskas apgabalu ziemeļos (Ņencu autonomais apvidus) un rietumos, Kirovas apgabalu dienvidrietumos, Permas novadu dienvidos, Sverdlovskas apgabalu dienvidaustrumos un Tjumeņas apgabalu (Hantu-mansu autonomais apvidus un Jamalas Ņencu autonomais apvidus) austrumos.

Iedzīvotāji 
 Iedzīvotāju skaits: 1 018 000
 Pilsētās: 75,7 %
 Laukos: 24,3 %
 Sieviešu uz 1000 vīriešiem: 1106
 Vidējais vecums: 34,5 gadi
 Pilsētu iedzīvotāju: 33,7 gadi
 Lauku iedzīvotāju: 36,8 gadi
 Vīriešiem: 32,3 gadi
 Sievietēm: 36,8 gadi
 Mājsaimniecību skaits: 381 626 
 Pilsētu: 289 854 
 Lauku: 91 772 
 Demogrāfija (2005. gads)
 Dzimušie: 10 975 (dzimstības koeficients 11,1)
 Mirušie: 15 074 (mirstības koeficients 15,2)
 Iedzīvotāju etniskais sastāvs:

Vēsture 
 
Vikingu laikos Ziemeļu Dvinas baseina teritorija no 9. gadsimta tika dēvēta par Bjarmaland (), no kā cēlies mūsdienu Permas nosaukums. Vēlāk tā nokļuva Novgorodas valsts pārvaldē.     
14. - 15. gadsimtā tagadējā Komi teritorija tika dēvēta par Mazo Permu (Vičegdas Permu), bet tagadējā Permas novada ziemeļu daļa par Lielo Permu (). 
1383. gadā izveidoja ortodoksās baznīcas Permas bīskapiju. Pēc tam, kad 1478. gadā Maskavas lielkņaziste iekaroja Novgorodu, Permas kņazistes ap 1505. gadu zaudēja savu autonomiju. 
Pēc Pētera I 1708. gada administratīvās reformas Komi teritorija ietilpa Arhangelogorodas guberņā (Архангелогородская губерния), no 1780. gada Vologdas vietniecībā, no kuras 1784. gadā atdalīja Arhangeļskas vietniecību. 1796. gadā abas vietniecības pārdēvēja par guberņām.

1921. gada 22. augustā Krievijas PFSR valdība komiešu apdzīvotajā Arhangeļskas un Vologdas guberņu teritorijā izveidoja Komi-Zirjanu autonomo apgabalu (АО Коми (Зырян)), ko 1936. gada 5. decembrī pārveidoja par Komi APSR. Tās ziemeļaustrumos izveidoja Vorkutlagu, kas bija viena no lielākajām GULAGa soda nometnēm (1938-1960), kur ieslodzītajiem lika strādāt akmeņogļu raktuvēs un būvēt dzelzceļus. Otrā pasaules kara laikā akmenogļu izvešanai uzbūvēja Uhtas-Vorkutas dzelzceļu, ko pabeidza būvēt karagūstekņi.

Pilsētas 

Lielākās pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas republikas
Komi
Mordvija

Mordvijas Republika ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Ņižņijnovgorodas apgabalu ziemeļos, Čuvašiju ziemeļaustrumos un austrumos, Uļjanovskas apgabalu austrumos un dienvidaustrumos, Penzas apgabalu dienvidos un Rjazaņas apgabalu rietumos.

Vēsture 

Pēc 1241. gada Mordovijas teritorija atradās Zelta Ordas, pēc 1438. gada Kazaņas hanistes, pēc 1552. gada Krievijas caristes sastāvā.

Krievijas valdība kopš 18. gadsimta vidus veicināja mordviešu pievēršanu pareizticībai un nometināja krievus un citu tautību ieceļotājus. 1928. gada 16. jūlijā Krievijas PFSR sastāvā no agrāko Ņižņijnovgorodas, Penzas un Simbirskas guberņu mordviešu apdzīvotajiem apriņķiem izveidoja Mordviešu autonomo apvidu, ko 1930. gada 10. janvārī pārveidoja par Mordviešu Autonomo apgabalu, bet 1934. gada 20. decembrī — par Mordvijas APSR. Tajā atradās GULAGa nometnes, kurā bija ieslodzīti arī latviešu disidenti.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

 
Eirāzija
Saha

Sahas Republika (; ), saukta arī par Jakutiju (; ), ir viena no Krievijas Federācijas republikām. Tā robežojas ar Krasnojarskas novadu rietumos, Irkutskas apgabalu un Aizbaikāla novadu dienvidrietumos, Amūras apgabalu dienvidos, Habarovskas novadu, Magadanas apgabalu un Čukotku austrumos, kā arī ar Ziemeļu Ledus okeānu ziemeļos.

Vēsture 
Sahas pirmiedzīvotāji ir paleoaziātu valodā runājošie jukagiri, kā arī tungusu valodās runājošie evenki un eveni.
Mongoļu impērijas laikā 14. gadsimtā Sahā no Baikāla apkārtnes ieceļoja jakuti, bet 17. gadsimtā to sāka kolonizēt Krievijas cariste. 
1632. gadā kazaki nodibināja Jakutskas cietoksni un 1638. gadā Jakutu apriņķi (Якутский уезд), kas kopš 1708. gada ietilpa Sibīrijas guberņas sastāvā. 
Ķeizarienes Katrīnas II  valdīšanas laikā 1775. gadā izveidoja Jakutu provinci un 1784. gadā Jakutu apgabalu (Якутская область), kas ietilpa Irkutskas vietniecības un Irkutskas guberņas (1784-1805), tad  Austrumsibīrijas ģenerālgubernatūras (1822-1884) un Irkutskas ģenerālgubernatūras (1887-1917) sastāvā. 
 
1922. gadā nodibināja Jakutijas APSR, 1991. gadā Sahas Republiku.

Ģeogrāfija 
Sahas kopējā platība ir 3 103 200 km2. Tā ir pati lielākā administratīvi teritoriālā vienība pasaulē un arī lielākais Krievijas Federācijas subjekts, kas atrodas Sibīrijas ziemeļaustrumu daļā. Ziemeļos to apskalo Laptevu un Austrumsibīrijas jūra. Krasta līnijas kopgarums ir 4,5 tūkstoši km. Vairāk nekā 2/5 no Sahas teritorijas atrodas aiz Ziemeļu polārā loka. Republika ir nedaudz izstiepta rietumu-austrumu virzienā (2500 km garumā), bet ziemeļu-dienvidu virzienā tās garums ir 2000 km.

Hidroloģija 
Saha ir viena no upēm un ezeriem bagātākajām teritorijām Krievijā. Pavisam tajā ir 700 000 upju un 800 000 ezeru. Visu upju kopgarums sastāda 2 miljonus km. Lielākās upes ir Ļena (4400 km gara), Viļuja (2650), Oļeņoka (2292), Aldana (2273), Kolima (2129), Indigirka (1726), Oļokma (1436), Anabara (939) un Jana (872 km).

Iedzīvotāji 
Iedzīvotāju nacionālais sastāvs
1926 - 2010. gadas tautas skaitīšanas dati

 Apdzīvotās vietas Lielākās pilsētas un ciemati'''

Pilsētu karte

Atsauces

Ārējās saites 

 Jakutijas karte

 
Krievijas Federācijas republikas
Sibīrija
HSC Tallink AutoExpress 2

HSC Tallink AutoExpress 2 (no angļu valodas HSC - High-speed craft - ātrgaitas kuģis) ir ātrgaitas pasažieru prāmis (katamarāns), kas pieder Igaunijas transporta kompānijai Tallink. Tas darbojas maršrutā Tallina (Igaunija) - Helsinki (Somija).

Vēsture 
Kuģi 1997. gadā uzbūvēja Austrālijas kuģubūves kompānijas Austal Ships. Tā pirmais nosaukums bija HSC Boomerang un to izmantoja Polijas kuģniecības kompānijas Sea Tropid Co. Ltd., jeb Polferries. 2001. gadā kuģi nopērk Tallink un tas tiek pārdēvēts par HSC Tallink AutoExpress 2.

Parametri 
 Uzbūvēts: 1997
 Garums: 82.3 m
 Platums: 23.4 m
 Iegrime: 2.8 m
 Lielākais ātrums: 38 jūras mezgli
 Pasažieru skaits: 700
 Mašīnu daudzums: 175

Ārējās saites 
 AutoExpress 2 Tallinki mājaslapā miris link
 Boomerang (1997) 

Tallink AutoExpress 2
Amūras apgabals

Amūras apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Tas robežojas ar Aizbaikāla novadu rietumos, Sahas Republiku ziemeļos, Habarovskas novadu un Ebreju autonomo apgabalu austrumos, kā arī ar Ķīnu dienvidos.

Krievijas Impērija apgabala dienvidu daļu Taipinu sacelšanās laikā atņēma Ķīnas impērijai, ko apstiprināja Aigunas līgums 1858. gadā.

Amūras apgabala Zejas rajona teritorijā 1907. gadā tika nodibinātas latviešu kolonijas - Amūras Baltija, Aizupe un Vidussala, citas.

Pilsētas

Karte

Atsauces

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Amūras apgabals
Arhangeļskas apgabals

Arhangeļskas apgabals () ir viens no Krievijas apgabaliem valsts Eiropas daļas ziemeļos. Tas robežojas ar Karēliju rietumos, Vologdas apgabalu dienvidrietumos un dienvidos, Kirovas apgabalu dienvidos, Komi Republiku dienvidaustrumos un dienvidos, Tjumeņas apgabala Jamalas Ņencu autonomo apvidu, kā arī Barenca jūru ziemeļos un Balto jūru rietumos. Arhangeļskas apgabala austrumos atrodas Ņencu autonomais apvidus. Arhangeļskas apgabalā ietilpst Krievijas Eiropas daļas Ziemeļu Ledus okeāna arhipelāgi, no kurām lielākie ir Novaja Zemļa un Franča Jozefa Zeme. Administratīvi Arhangeļskas apgabalā ietilpst arī Ņencu autonomais apvidus, tomēr tas ir atsevišķs Krievijas Federācijas subjekts.

Arhangeļskas apgabala administratīvais centrs ir ostas pilsēta pie Ziemeļu Dvinas ietekas Baltajā jūrā ar 351 226 iedzīvotājiem 2016. gadā. Otrā lielākā apgabala pilsēta ir Severodvinska, kas ir ievērjama Krievijas kara flotes bāze un kuģubūves centrs. Baltajā jūrā atrodas Solovku arhipelāgs ar ievērojamu klosteri, kas iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Apgabala vidienē atrodas Pļeseckas kosmodroms.

Vēsture 
Pirmie zināmie apgabala iedzīvotāji bija somugri. Līdz 13. gadsimtam apvidu pamazām pārņēma Novgorodas republikas kažokādu tirgoņi. 1146. gadā rakstos pirmoreiz minēta Arhangeļskas apgabala pilsēta Kargopole. Pēc Novgorodas republikas krišanas 1478. gadā apvidus iekļāvās Maskavijas sastāvā. Vietējais centrs bija Holmogori, kuru pamazām nomainīja Arhangeļska. Līdz Pētera I laikam Arhangeļska bija Krevijas galvenā osta tirdzniecībai ar Eiropas valstīm. Vēlāk Arhangeļska zaudēja savu galvenās ostas statusu, tomēr saglabāja īpašu vietu kā daudzu polāro ekspedīciju sākumpunkts. Krievijas pilsoņu kara laikā Arhangeļsku un apkārtni kopā ar baltajiem spēkiem ieņēma Lielbritānijas, ASV un Francijas karaspēks. 1920. gadā Solovku salās tika izveidota pirmā ieslodzījuma nometne, kas bija GULAG iesākums PSRS. Otrā pasaules kara laikā Arhangeļska bija ievērojams piegādes punkts lendlīzes sistēmā.

Administratīvais iedalījums 

Administratīvi Arhangeļskas apgabals iedalās 7 pilsētas rajonos (городской округ) un 19 rajonos (муниципальный район).

Arhangeļska (Архангельск)
Korjažma (Коряжма)
Kotlasa (Котлас)
Mirnija (Мирный)
Novaja Zemļa (Новая Земля)
Novodvinska (Новодвинск)
Severodvinska (Северодвинск)
Holmogoru rajons
Kargopoles rajons
Konošas rajons
Kotlasas rajons
Krasnoborskas rajons
Ļenas rajons
Ļešukonskas rajons
Mezeņas rajons
Ņandomas rajons
Oņegas rajons
Piejūras rajons
Piņegas rajons
Pļeseckas rajons
Šenkurskas rajons
Ustjas rajons
Veļskas rajons
Verhņaja Toimas rajons
Viļedas rajons
Vinogradova rajons

Pilsētas 
Arhangeļskas apgabalā ir 14 pilsētas

Arhangeļska - 351 226 iedz.
Severodvinska - 185 075 iedz.
Kotlasa - 61 512 iedz.
Novodvinska - 38 906 iedz.
Korjažma - 37 256 iedz.
Mirnija - 32 245 iedz.
Narjanmara - 24 535 iedz.
Veļska - 22 856 iedz.
Ņandoma - 20 395 iedz.
Oņega - 19 706 iedz.
Kargopole - 10 052 iedz.
Šenkurska - 4 911 iedz.
Mezeņa - 3 325 iedz.
Soļvičegodska - 2 148 iedz.

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Astrahaņas apgabals

Astrahaņas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Kalmikiju rietumos, Volgogradas apgabalu ziemeļos, Kazahstānu austrumos un Kaspijas jūru dienvidos.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Belgorodas apgabals

Belgorodas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Kurskas apgabalu ziemeļos, Voroņežas apgabalu austrumos, kā arī ar Ukrainas Harkivas un Luhanskas apgabaliem dienvidos.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Irkutskas apgabals

Irkutskas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem Sibīrijas federālajā apgabalā. Tas robežojas ar Krasnojarskas novadu rietumos, Tivas Republiku dienvidos, Burjatijas Republiku dienvidos un austrumos, Aizbaikāla novadu austrumos un Sahas Republiku ziemeļos. Apgabala teritorijā kā eksklāvs līdz 2008. gada 1. janvārim atradās Ustjordinskas Burjatu autonomais apvidus, kas tika pievienots apgabalam.

Ģeogrāfija 

Irkutskas apgabala dienvidaustrumos atrodas Baikāls- pasaulē dziļākais ezers. No ezera iztek Angaras upe, kura šķērso apgabalu tekot uz ziemeļiem. Irkutskas apgabalā sākas arī Austrumsibīrijas lielākā upe Ļena.

Apgabala lielākā daļa atrodas Vidussibīrijas plakankalnē, bet apgabala dievidrietumu robeža iet pa Rietumsajānu kalnu grēdu.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Sibīrija
Vinets Veldre

Vinets Veldre (dzimis ) ir latviešu veterinārārsts, ierēdnis un bijušais politiķis, bijis Latvijas veselības ministrs un Latvijas aizsardzības ministrs, bijis Tautas partijas biedrs.

V. Veldre ir ieguvis veterinārārsta izglītību Latvijas Lauksaimniecības akadēmijas Veterinārmedicīnas fakultātē, vēlāk ieguvis diplomus un sertifikātus Vācijā (pārtikas drošība), Dānijā (sabiedrības veselība), Zviedrijā (veterināra tiesu ekspertīze), ASV (civilā aizsardzība), Jaunzēlandē (ātra reaģēšana katastrofu un sērgu gadījumos).

No 1995. līdz 2007. gadam V. Veldre izveidoja un strādāja Pārtikas un Veterinārajā dienestā, kopš 1999. gada bija galvenais valsts pārtikas un veterinārais inspektors, Latvijas pilnvarotais pārstāvis Starptautiskajā Epizootiju birojā Parīzē.

Politiskā darbība 
, no amata atkāpjoties G. Bērziņam, V. Veldre, būdams bezpartijisks Tautas partijas virzīts kandidāts, kļuva par veselības ministru A. Kalvīša vadītajā valdībā, kas izraisīja sabiedrības neizpratni, jo viņa līdzšinējā pieredze vairāk bija saistīta ar mājdzīvnieku veselības aprūpi, kā arī pārtikas ražošanas uzraudzību.  V. Veldre iestājās Tautas partijā.

Pēc A. Kalvīša valdības demisijas tika izvirzīts aizsardzības ministra amatam I.Godmaņa valdībā, neraugoties uz pieredzes trūkumu aizsardzības jomā. Pēc valdības apstiprināšanas no 2007. gada 20. decembra līdz 2009. gada 12. martam ieņēma aizsardzības ministra amatu.

Apbalvots ar personīgo ieroci no Ministru Prezidenta, pēc ministra amata atstāšanas apbalvots ar bruņoto spēku, Militārās pretizlūkošanas dienesta, robežsardzes, muitas, Zemkopības ministrijas apbalvojumiem.

Privātā dzīve 
V. Veldre ir precējies, ģimenē ir meita. Vaļasprieki: literatūra, zirgu sports, stenda šaušana, tuvcīņa.

Atsauces 

1971. gadā dzimušie
Tautas Partijas politiķi
Latvijas aizsardzības ministri
Latvijas veselības ministri
Latvijas veterinārārsti
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Pipins Īsais

Pipins Īsais (* 714, † 768. gada 24. septembrī), pazīstams arī kā Pipins III un Pipins Jaunākais, bija franku ķēniņš no Karolingu dinastijas, kurš valdīja laikā no 751. līdz 768. gadam. Plaši pazīstams kā Kārļa Lielā tēvs. Viņš aktīvāk pievērsās politiskajai darbībai, uzsākot sadarbību ar pāvestu un panākot, ka franku valsts vadītājam pieder arī karaļa statuss.

Pēc ilgām savstarpējām cīņām 8. gs. vidū Merovingu karaļi zaudēja varu. Tā nonāca majordomu rokās. Kopš 737. gada majordoms Kārlis Martels valdīja Franku valstī bez karaļu ziņas. 751. gadā viņa dēls Pipins Īsais izdarīja vienkāršu, bet gudri izplānotu valsts apvērsumu. Viņš sasauca franku dižciltīgo sapulci. Pipins paziņoja, ka viņš griezīsies pie pāvesta ar jautājumu: Kurš ir īstais valdnieks - vai tas, kuru tā dēvē, vai arī tas kam ir vara? Un pāvests atbildējis - karalis ir tas, kam patiesībā ir vara. To uzzinājuši, franku dižciltīgie ievēlēja Pipinu par franku karali. Līdz ar to Franku valstī varu ieguva jauna dinastija. To Pipina tēva Kārļa vārdā nosauca par Karolingiem.

714. gadā dzimušie
768. gadā mirušie
Kapetingu dinastija
Francijas monarhi
Kalugas apgabals

Kalugas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Brjanskas apgabalu rietumos, Smoļenskas apgabalu ziemeļos, Maskavas apgabalu austrumos, Tulas un Orlas apgabaliem dienvidos.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Kamčatkas apgabals

Kamčatkas apgabals bija viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Apgabala ziemeļdaļā atradās Korjaku autonomais apvidus, no visām pārējām pusēm aptver Klusais okeāns. 2007. gadā tas apvienots ar Korjaku autonomo apvidu, izveidojot Kamčatkas novadu.

Krievijas Federācijas apgabali
Kamčatkas novads
Kirovas apgabals

Kirovas apgabals ir viens no Krievijas Federācijas apgabaliem. Tas robežojas ar Komi Republiku un Arhangeļskas apgabalu ziemeļos, Vologdas, Kostromas un Ņižņijnovgorodas apgabaliem rietumos, Marijelas un Tatarstānas republikām dienvidos, Permas novadu un Udmurtiju austrumos.

Gan Krievijas Impērijas, gan PSRS pastāvēšanas laikā Vjtatkas guberņa, vēlākais Kirovas apgabals, bija viena no lielākajām izsūtīšanas vietām. Šeit bija nometināts arī latviešu dzejnieks Rainis un daudzi tūkstoši Vjatlagā ieslodzīto.

Pilsētas

Karte

Ārējās saites 

Krievijas Federācijas apgabali
Kurskas apgabals

Kurskas apgabals ir viens no Krievijas apgabaliem. Tas robežojas ar Brjanskas apgabalu ziemeļrietumos, Orlas apgabalu ziemeļos, Ļipeckas apgabalu ziemeļaustrumos, Voroņežas apgabalu austrumos, Belgorodas apgabalu dienvidos, kā arī ar Ukrainas Sumu apgabalu rietumos.

Pilsētas

Ārējās saites

Skatīt arī 
 Centrālais Melnzemes rezervāts

Krievijas Federācijas apgabali
Ļeņingradas apgabals

Ļeņingradas apgabals () ir Krievijas Federācijas apgabals tās ziemeļrietumu daļā pie Baltijas jūras un pie valsts robežas ar Igauniju un Somiju. 

Apgabals ietilpst Krievijas Ziemeļrietumu federālajā apgabalā, kur tas robežojas ar Karēliju ziemeļaustrumos, Vologdas apgabalu austrumos, Novgorodas apgabalu dienvidos un Pleskavas apgabalu dienvidrietumos. Ļeņingradas apgabala centrs ir Sanktpēterburga, kas nav šī apgabala daļa.

Apgabala iedzīvotāji pēc etniskās piederības lielākoties ir krievi (92,7 %). Apgabala austrumu daļā saglabājušies daži tūkstoši Ingrijas pamatiedzīvotāju vepsu. Pēc reliģiskās pārliecības  - pareizticīgie (55,1%), reliģiozi, bet nepieder kādai reliģijai (20%), ateisti (8%).

Vēsture 
Caur apgabala teritoriju vēsturiski gāja ceļš no varjagiem uz grieķiem, un Vecā Ladoga bija pirmā Rurika rezidences pilsēta. Vēlākos gadsimtos par šo somu, karēļu, ižoru, votu, vepsu un krievu apdzīvoto teritoriju cīnījās Zviedrijas un Krievijas valstis, līdz Lielā Ziemeļu kara laikā 1710. gadā Pēteris I šeit nodibināja Krievijas caristes jauno galvaspilsētu Sanktpēterburgu.

Apgabals izvietojās Pēterburgas guberņas teritorijā, bet tā ziemeļu rajoni un Viborgas pilsēta vēsturiski ietilpa Somijas lielhercogistes teritorijā. Šīs teritorijas Somija zaudēja Ziemas kara rezultātā. Ivangorodas apkārtne līdz 1945. gadam ietilpa Igaunijā. Pēc PSRS sabrukuma apgabals saglabāja Ļeņingradas apgabala nosaukumu.

Administratīvais iedalījums 

Administratīvi Ļeņingradas apgabals ir sadalīts 1 pilsētas rajonā (городской округ) un 17 rajonos (муниципальный район).

Sosnovijbora (Сосновый Бор)
Boksitogorskas rajons (Бокситогорский район)
Gatčinas rajons (Гатчинский район)
Kingisepas rajons (Кингисеппский район)
Kirišu rajons (Киришский район)
Kirovskas rajons (Кировский район)
Lodeinoje Poļes rajons (Лодейнопольский район)
Lomonosovas rajons (Ломоносовский район)
Lugas rajons (Лужский район)
Podporožjes rajons (Подпорожский район)
Priozerskas rajons (Приозерский район)
Slancu rajons (Сланцевский район)
Tihvinas rajons (Тихвинский район)
Tosno rajons (Тосненский район)
Viborgas rajons (Выборгский район)
Volhovas rajons (Волховский район)
Volosovas rajons (Волосовский район)
Vsevoložskas rajons (Всеволожский район)

Pilsētas 

Ļeņingradas apgabalā ir 31 pilsēta:

Gatčina - 95 135 iedz.
Viborga - 80 896 iedz.
Kingisepa - 79 237 iedz.
Sosnovijbora - 66 967 iedz.
Vsevoložska - 62 129 iedz.
Tihvina - 58 497 iedz.
Kiriši - 52 996 iedz.
Sertolova - 49 172 iedz.
Volhova - 46 827 iedz.
Tosno - 39 209 iedz.
Luga - 37 332 iedz.
Slanci - 33 249 iedz.
Kirovska - 25 706 iedz.
Otradnoje - 24 994 iedz.
Pikaļova - 21 106 iedz.
Komunara - 21 099 iedz.
Lodeinoje Poļe - 20 464 iedz.
Nikoļskoje - 20 115 iedz.
Priozerska - 18 947 iedz.
Podporožje - 18 285 iedz.
Boksitogorska - 16 137 iedz.
Svetogorska - 15 955 iedz.
Šliselburga - 14 248 iedz.
Sjastroja - 13 498 iedz.
Volosova - 12 227 iedz.
Ivangoroda - 10 443 iedz.
Novaja Ladoga - 8 725 iedz.
Kamennogorska - 6 699 iedz.
Primorska - 5 892 iedz.
Ļubaņa - 4 474 iedz.
Visocka - 1 183 iedz.

Ārējās saites 

 
Krievijas Federācijas apgabali