joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kasimova

Kasimova () ir pilsēta Krievijā, Rjazaņas apgabalā. Atrodas apgabala ziemeļos, Okas upes labajā krastā.

Vēsture 
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1152. gadā kā Gorodeca Meščorska (Городец Мещёрский). 1376. gadā pilsēta nodedzināta, bet vēlāk atjaunota un zināma kā Novijņizovojgoroda (Новый Низовой Город). Pilsētu apdzīvoja krievi un Pievolgas somugru tautas. No 1452. līdz 1681. gadam Kasimovas hanistes centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Jorkas rags

Jorkas rags () ir zemesrags Austrālijas ziemeļrietumos, kontinenta galējais ziemeļu punkts. Izvietojies Jorkas raga pussalas ziemeļos Torresa šauruma krastā un iezīmē robežu starp Arafuru jūrai piederošo Karpentārijas līci un Koraļļu jūru. 

Zemesragam nosaukumu 1770. gada 21. augustā piešķīra britu jūrasbraucējs Džeimss Kuks par godu pirms trijiem gadiem mirušajam karaļa Džordža III brālim princim Edvardam, Jorkas un Olbani hercogam.

Atsauces 

Austrālijas zemesragi
Austrālijas galējie punkti
Torresa šaurums

Torresa šaurums () ir ap  plats jūras šaurums, kas atdala Austrāliju no Jaungvinejas salas un savieno Indijas okeānam piederīgo Arafuru jūru ar Klusajam okeānam piederīgo Koraļļu jūru. Šaurumā daudz salu un koraļļu rifu. Salas apdzīvo Jaungvinejas melanēziešiem radniecīgie Torresa šauruma salinieki. Gandrīz viss šaurums un tajā izvietotās salas administratīvi ietilpst Austrālijas Kvīnslendas štatā.

Domājams, ka Torresa šaurums bija ceļš, pa ko Austrālijas kontinentā nonāca turienes pamatiedzīvotāji Austrālijas aborigēni. Šauruma salas ir apdzīvotas vismaz 2500 gadu. Pirmais no eiropiešiem šaurumu 1605. gadā atklāja spāņu jūrasbraucējs Luiss Vass de Torress (Luís Vaz de Torres), pa ceļam uz Manilu apkuģojot Jaungvinejas salu no dienvidiem. Atklājums palika nezināms līdz 1769. gadam, kad skotu ģeogrāfs Aleksandrs Dalrimpls (Alexander Dalrymple) 1762. gadā Filipīnās sagrābtajos dokumentos atrada Torresa piezīmes par šauruma atklāšanu. Dalrimpls 1770. gadā izdeva grāmatu, kurā šaurumu nosauca Torresa vārdā un tajā pašā gadā Džeimss Kuks caurkuģoja šo jūrasšaurumu.

Atsauces 

Jūras šaurumi
Austrālijas ģeogrāfija
Koraļļu jūra
Arafuru jūra
Klusais okeāns
Indijas okeāns
Diurētiķi

Diurētiķi jeb urīndzenoši līdzekļi ir jebkuras vielas, kas stimulē urīna izdalīšanos. Medicīnā izmanto gadījumos, kad nepieciešams izvadīt lieku ūdeni no organisma vai noņemt dažāda veida tūskas, kā arī tos pielieto pie arteriālas hipertensijas (palielināta asinsspiediena), dažkārt pie saindēšanās ar ķīmiskām vielām, lai paātrinātu to elimināciju (izvadīšanu) no organisma.

Diurētiskais efekts (urīna izvadīšanas palielināšanās) ir saistīts ar to ietekmi urīna veidošanās procesā, kas sastāv no filtrācijas, reabsorbcijas, sekrēcijas.

Diurētiķu grupas 
Izšķir šādas grupas:
 Cilpas diurētiķi;
 Tiazīdi;
 Ksantīni;
 Karboanhidrāzes inhibitori;
 Kālijsaudzējoši diurētiķi;
 Kalcijsaudzējoši diurētiķi;
 Osmotiskie diurētiķi.

Atsauces
Ceļā

"Ceļā" () ir 2012. gada Brazīlijas, Francijas, Kanādas kopražojuma filma, piedzīvojumu drāmas žanrā. Filmas režisors ir Volters Seless. Filmas scenārijs balstās uz Džeka Keruaka grāmatu "Ceļā" (On the Road, 1957).

Sižets 
Filmas galvenie varoņi Sals Paradaizs (Sems Railijs) un Dīns Moriartijs (Garets Hedlunds) ir tipiski bītu paaudzes pārstāvji.

Pēc tēva nāves Sals Paradaizs meklē savu turpmāko dzīves ceļu. Viņš būtu ieinteresēts kļūt par rakstnieku, taču, nespējot atrast tematu, viņš lielāko tiesu laika pavada ar draugiem bāros, klausīdamies džezu. Drīz viņš iepazīstas ar Dīnu Moriartiju un tā 16 gadus veco sievu Mērilovu (Kristena Stjuarta). Sals un Dīns smēķē marihuānu, apmeklē džeza nakstklubus, izmanto ikvienu iespēju. Dīns ar kādu draugu Karlo (Toms Stēridžs) sarunā doties uz Denveru. Vēlāk Sals arī izlemj viņiem pievienoties un dodas ceļojumā pa ASV ar gadījuma transportu. Tālākie viņu kopējie ceļojumi saistās ar uzdzīvi, alkoholu un narkotikām, centienos izdzīvot dzīves jēgu, kā arī tās bezjēdzību. Ceļojumu papildina arī sievietes, kuru lomas tēlo Kristena Stjuarta, Kirstena Dansta, Eimija Adamsa, Elizabete Mosa un Alise Braga.

Atsauces

Ārējās saites 

2012. gada filmas
Jelgavas Spīdolas Valsts ģimnāzija

Jelgavas Spīdolas Valsts ģimnāzija ir ģimnāzija Jelgavā, kas piedāvā trīs dažādas izglītības programmas: humanitārā un sociālā virziena programmu, profesionāli orientētu komerczinību programmu, kā arī matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programmu. 2018. gada Ata Kronvalda fonda skolu reitingā darbā ar talantīgākajiem skolēniem Jelgavas Spīdolas ģimnāzija ierindota 6. vietā.

Vēsture 
Jelgavas Spīdolas ģimnāzija tika dibināta 1990. gadā kā skola ar eksperimentālu raksturu, lai tradicionālās padomju skolas vietā piedāvātu jaunas darba formas un metodes, jaunas izglītības programmas. Šādas ģimnāzijas idejas iniciatori bija Latvijas radošā inteliģence — profesors Ilmārs Lazovskis un dzejnieks Imants Ziedonis. Ar Latvijas Kultūras fonda starpniecību skola tika izveidota Jelgavā.

Skolēnu skaitam augot, Jelgavas Spīdolas ģimnāzija nomainīja 7 ēkas, sākot no dažām telpām Jelgavas Pilsētas kultūras namā un vairākām bērnudārzu telpām. 2001. gada augustā skola ievācās bijušās Jelgavas Kompartijas ēkā Jura Mātera ielā 30, bet 2019. gadā to pārcēla uz agrākās Jelgavas 2. pamatskolas telpām Sarmas ielā 2.

Skolas dibinātājiem bija vēlme daļēji atjaunot klasiskās ģimnāzijas modeli. Mūsdienās no mācību programmām pazudušas klasiskās valodas, sevi pieteicis un blakus humanitārajam un sociālajam virzienam stabili pastāv  komercvirziens un eksaktais matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziens, kas orientēts uz vides zinībām.

Direktori 
 1990.-1995. — Andris Tomašūns,
 1995.-1996. — Gunārs Kurlovičs,
 1996.-1998. — Mudīte Butevica,
 1999.-pašlaik — Ilze Vilkārse.

Absolventi 
 Zanda Kalniņa-Lukaševica - politiķe,
 Aija Kinca - žurnāliste,
 Tālis Eipurs - žurnālists,
 Indriķis Liepa - jurists.

Atsauces 

Ģimnāzijas Latvijā
Jelgava
Sosnovijbora

Sosnovijbora () ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā, Baltijas jūras Somu līča krastā. Tā kā pilsētā koncentrēti slepeni ražošanas un pētniecības objekti, piekļuve tai ir ierobežota.

Vēsture

Dibināta 1958. gadā kā atomrūpniecības centrs.  1974. gadā šeit tika iedarbināts pirmais Ļeņingradas AES bloks. 2007. gadā tika ielikts pamatakmens vēl vienas AES celtniecībai.

Ekonomika

Pilsētā atrodas Ļeņingradas AES un Optoelektronikas iekārtu ražošanas ZPI (НИИ оптико-электронного приборостроения). Šeit atrodas arī atomkuģu un atomzemūdeņu kodoliekārtu pētniecības institūts un radioaktīvo atkritumu poligons.

Cilvēki

Sosnovijbora ir riteņbraucēja Pāvela Bruta (Павел Александрович Брутт, 1982) un biatlonista Dmitrija Mališko (Дмитрий Владимирович Малышко, 1987) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Sosnovijbora ekciklopēdijā "Mana pilsēta" 
 Ļeņingradas AES 
 Optoelektronikas iekārtu ražošanas ZPI 

Ļeņingradas apgabala administratīvais iedalījums
Gatčina

Gatčina () ir pilsēta Krievijā, rajona centrs Ļeņingradas apgabalā. Pēc iedzīvotāju skaita lielākā apgabala pilsēta. Gatčinā kopš 2021. gada izvietotas daļa apgabala administratīvo iestāžu un tā tiek uzskatīta par apgabala administratīvo centru.

Pilsētas centrs un Gatčinas pils ansamblis iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture

Kā Hodčino (Хотчино) rakstos pirmoreiz minēta 1499. gadā. No 1923. gada pilsēta tika nosaukta par Trocku padomju darbinieka Ļeva Trocka vārdā. Tā kā Trockis tika atcelts no amata un emigrēja, 1929. gadā to nosauca par Krasnogvardejsku. 1944. gadā tā atguva savu vēsturisko nosaukumu.

1765. gadā Katrīna II Gatčinu uzdāvināja savam favorītam Grigorijam Orlovam, kurš 1766. gadā sāka arhitekta Antonio Rinaldi projektētās Gatčinas pils celtniecību. Vēlākajos gados pils vairākkārt bijusi Krievijas imperatoru rezidence. 1881. gadā Gatčina bija pirmā pilsēta Krievijas impērijā, kurā tika ierīkots ielas elektriskais apgaismojums. 1910. gadā šeit izveidoja pirmo Krievijas aerodromu. Krievijas pilsoņu kara laikā Gatčinā notika cīņas starp boļševiku karaspēku un Judeņiča spēkiem. Otrā pasaules kara laikā Gatčina no 1941. gada 13. septembra līdz 1944. gada 26. janvārim atrādās Vācijas okupācijā.

Ekonomika un zinātne

Pilsētā atrodas aerokosmiskās rūpniecības ražotne (ОАО "Концерн "ЦНИИ «Электроприбор» филиал № 1) un B. P. Konstantinova Pēterburgas Kodolfizikas institūts (Петербургский институт ядерной физики им. Б. П. Константинова).

Cilvēki

Gatčina ir Nīderlandes karalienes Annas Pavlovnas (Anna Paulowna, 1795-1865), šahista Mihaila Čigorina (Михаил Иванович Чигорин, 1850-1908), ģeogrāfa Mihaila Čihačova (Пётр Александрович Чихачёв, 1808-1890), elektrotehniķa Mihaila Doļivo-Dobrovoļska (Михаил Осипович Доливо-Добровольский, 1861-1919) un komponista Mihaila Ipoļitova-Ivanova (Михаил Михайлович Ипполитов-Иванов, 1859-1935) dzimtā pilsēta.

Pirms valdīšanas Gatčinas pilī dzīvoja Pāvils I, kurš piešķīris Gatčinai pilsētas tiesības. Aleksandrs III lielāko daļu no valdīšanas laika rezidēja Gatčinas pilī. Šeit jaunības dienas pavadīja arī pēdājais Krievijas cars Nikolajs II.

Pilsētā dzīvojis rakstnieks Aleksandrs Kuprins (Александр Иванович Куприн, 1870-1938).

1942. gadā pilsētas apkārtnē krita viens no galvenajiem holokausta realizētājiem Latvijā Valters Štālekers (Walter Stahlecker, 1900-1942).

Atsauces

Ārējās saites 

Gatčina enciklopēdijā "Mana pilsēta" 
Gatčinas pils muzejs
Pēterburgas kodolfizikas institūts
Hjētils Jansru

Hjētils Jansru (; dzimis ) ir norvēģu kalnu slēpotājs.

Piedalījies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2006. gadā Turīnā ieņēmis 10. vietu kombinācijā, 2010. gadā Vankūverā izcīnīja sudrabu milzu slalomā, savukārt 2014. gadā Sočos kļuva par čempionu supergigantā un ieņēma 3. vietu nobraucienā. Pasaules čempionātā sportista augstākais sasniegums ir 2011. gadā milzu slalomā ieņemtā 5. vieta. Pasaules kausā debitējis 2003. gada janvārī, kausa kopvērtējumā augstāko vietu izcīnīja 2011.—2012. gada sezonā — 8. vieta. 2010.—2011. gada sezonas kombinācijas kopvērtējumā ierindojās 3. vietā. Atsevišķos Pasaules kausa posmos vairāk nekā 10 reizes kāpis uz goda pjedestāla.

Ārējās saites 
  

1985. gadā dzimušie
Norvēģijas kalnu slēpotāji
Norvēģijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kalnu slēpošanā
Metjū Antuāns

Metjū Antuāns (; dzimis ) ir amerikāņu skeletonists.

Ar skeletonu nodarbojas kopš 2003. gada.  izcīnījis bronzas medaļu. 2013.—2014. gada sezonas Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnījis 3. vietu. 2012. gada Pasaules čempionātā amerikāņu sportists ASV komandas sastāvā kļuva par čempionu jaukto komandu sacensībās.

Atsauces

Ārējās saites 
 FIBT profils 

1985. gadā dzimušie
ASV skeletonisti
Skeletonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Skeletonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Viskonsinā dzimušie
Olimpiskie bronzas medaļnieki skeletonā
Elizabete Jarnolda

Elizabete Jarnolda (; dzimusi ) ir bijusī britu skeletoniste.

Karjeru sākusi vieglatlētikā, kur startējusi septiņcīņas sacensībās, 2009. gadā pievērsusies skeletonam.  izcīnījusi zelta medaļu, kas bija otra zelta medaļa skeletonā sievietēm Apvienotajai Karalistei Olimpiskajās spēlēs pēc kārtas.

2012. gada Pasaules čempionātā izcīnījusi bronzas medaļu. 2013.—2014. gada sezonas Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnījusi uzvaru, tikai vienā posmā no astoņiem neierindojoties pirmajā trijniekā.

2018.gadā, nopietnu veselības problēmu dēļ, bija spiesta paziņot par profesionālās karjeras beigām.

Atsauces

Ārējās saites 
 FIBT profils 

1988. gadā dzimušie
Kentā dzimušie
Lielbritānijas skeletonisti
Skeletonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki skeletonā
Annešs Bardāls

Annešs Bardāls (; dzimis  Stainšērē) ir bijušais norvēģu tramplīnlēcējs, 2011.—2012. gada sezonas Pasaules kausa ieguvējs. Piedalījies trīs Olimpiskajās spēlēs, kurās ieguvis divas medaļas - 2010. gadā bronzu komandu sacensībās, bet 2014. gadā - bronzu normālā tramplīna sacensībās. 2013. gadā uzvarēja Pasaules čempionātā normālā tramplīna sacensībās.

Ārējās saites 

1982. gadā dzimušie
Norvēģijas tramplīnlēcēji
Tramplīnlēcēji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tramplīnlēcēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Olimpiskie bronzas medaļnieki tramplīnlēkšanā
Kānpura

Kānpura (, , ) ir pilsēta Indijas ziemeļos, Utarpradēšas štata dienvidaustrumos. Tā atrodas Gangas upes krastos. Līdz 1801. gadam, kad briti pakļāva Indiju, Kānpura bija tikai ciemats. Šeit briti izveidoja vienu no saviem nocietinājumiem, un Kānpura strauji auga. 2011. gadā Kānpurā dzīvoja 2,77 miljoni iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir viena no lielākajām Indijas pilsētām.

Kānpurā ir attīstītas dažādas rūpniecības nozares. Tāpēc dažreiz to dēvē par "Austrumu Mančestru".

Indijas pilsētas
Granadas province

Granadas province () ir viena no 50 Spānijas provincēm valsts dienvidaustrumos, Andalūzijas autonomajā apgabalā. Provinci dienvidos apskalo Vidusjūra. Tās lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Granada, tajā dzīvo 30% no kopējā provinces iedzīvotāju skaita. Granadas provinces kopējā platība ir 12 531 kvadrātkilometrs, 2010. gada beigās provincē dzīvoja 918 072 iedzīvotāju. Tā ir septiņpadsmitā lielākā province Spānijā. Sīkāk sadalīta 169 municipalitātēs.

Provincē atrodas Pireneju pussalas augstākā virsotne Mulasens, kurš ir 3479 metrus augsts.

Ārējās saites 

  

Spānijas provinces
Andalūzijas provinces
Ravennas province

Ravennas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļaustrumos, Emīlija-Romanjas reģionā. Provinci austrumos apskalo Jonijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Ravenna. Provinces kopējā platība ir 1858 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Ravennas province sīkāk iedalās 18 komūnās.

Itālijas provinces
Emīlijas-Romanjas provinces
Mesīnas province

Mesīnas province (, ) ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts dienvidrietumos uz autonomās Sicīlijas salas, Sicīlijas reģionā. Provinci ziemeļos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mesīna. Mesīnas provinces kopējā platība ir 3247 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāju. Mesīnas province sīkāk iedalās 21 komūnās.

Itālijas provinces
Sicīlijas provinces
Gorīcijas province

Gorīcijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Friuli-Venēcijas Džūlijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Gorīcija. Province uz austrumiem robežojas ar Slovēniju. Tās kopējā platība ir 466 km2 liela, 2012. gada beigās provincē dzīvoja  iedzīvotāji. Gorīcijas province sīkāk iedalās 25 komūnās.

Itālijas provinces
Friuli-Venēcija Džūlijas provinces
Līva Grēte Šelbreida-Puarē

Līva Grēte Šelbreida-Puarē (Liv Grete Skjelbreid Poirée; dzimusi Līva Grēte Šelbreida ()  Bergenā) ir bijusī norvēģu biatloniste. Savas paaudzes labākā Norvēģijas biatloniste, vairāku Olimpisko un Pasaules čempionāta medaļu īpašniece.

Piedalījusies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ), 2002. gadā Soltleiksitijā izcīnīja sudrabu 15 km distancē un 4x7,5 km stafetē Norvēģijas komandas sastāvā, 1998. gadā Nagano ieņēma 3. vietu Norvēģijas komandas sastāvā stafetē. Izcīnījusi vairākas medaļas Pasaules čempionātā. 2003.—2004. gada Pasales kausa sezonā izcīnīja uzvaru kopvērtējumā, vēl šajā sezonā uzvarēja arī sprinta, iedzīšanas un masu starta kopvērtējumā. 2006. gadā paziņojusi par karjeras beigšanu.

L. G. Šelbreidas-Puarē vecākā māsa Anna Elēna Šelbreida arī bija biatloniste, Norvēģijas izlases dalībniece un olimpiskās medaļas īpašniece, viņa ir precējusies ar biatlonistu Ēgilu Jellannu. L. G. Šelbreida-Puarē 2000. gadā apprecējās ar titulēto Francijas biatlonistu Rafaelu Puarē. Viņiem ir dzimušas trīs meitas (pēc pirmās meitas piedzimšanas Līva Grēte spēja atgriezties profesionālajā sportā). 2013. gadā pāris paziņoja par šķiršanos.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Norvēģijas biatlonisti
Biatlonisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Šliselburga

Šliselburga () ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā pie Ņevas upes iztekas no Lādogas ezera.

Pilsētas centrs un pie pilsētas atrodošais Orešekas cietoksnis ietilpst UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pie pilsētas atrodas 18. gadsimtā celtā Vecā Lādogas kanāla galapunkts un slūžas.

Vēsture
1323. gadā Novgorodas kņazs Jurijs Daņilovičs uz Orešekas salas nodibināja koka cietoksni, kuru salas vārdā dēvēja par Orešeku. No 1613. līdz 1702. gadam, kad pilsēta piederēja Zviedrijai, tās nosaukums bija Nēteburga (Nöteborg). Atkarojis to no zviedriem, Pēteris I pilsētu nosauca par Šliselburgu (no vācu, "Atslēgas pilsēta"), jo tā bija stratēģiska vieta visa reģiona ieņemšanai.

Cietoksnis ilgi kalpojis kā cietums, bet 1920./1930. gados kā bakterioloģisko ieroču izstrādes vieta.

Pati pilsēta veidojusies kā apmetne pie cietokšņa. Pētera I laikā tika izrakts Lādogas kanāls, kura galapunkts atrodas pie Šliselburgas. Pilsētas tiesības no 1780. gada. Otra pasaules kara laikā Šliselburgu ieņēma vācu karaspēks, tomēr cietoksnis palika Sarkanas armijas rokās. 1943. gada janvārī, Sarkanajai armijai ieņemot Šliselburgu, tika pārrauta Ļeņingradas blokāde. No 1944. pilsētas nosaukums bija Petrokreposta (). 1992. gadā tika atgūts vēsturiskais nosaukums.

Ekonomika
Pilsētā atrodas 1913. gadā dibinātā "Ņevas kuģu būves un remonta rūpnīca" (Невский судостроительно-судоремонтный завод).

Cilvēki
Šliselburgas cietoksnī dažādos laikos bijušas ieslodzītas daudzas pazīstamas personas, to starpā Mihails Bakuņins, Ernsts Johans Bīrons, Vera Fignere (Вера Фигнер), Ivans VI (šeit nogalināts), Vilhelms Kihelbekers (Вильгельм Кюхельбекер), Jevdokija Lopuhina,  šeihs Mansūrs (Шейх Мансур), Nikolajs Novikovs, Sergo Ordžonikidze, Aleksandrs Uļjanovs (Ļeņina brālis, šeit sodīts ar nāvi).

Atsauces

Ārējās saites 

Šliselburga enciklopēdijā "Mana pilsēta" 
Ņevas kuģu būves un remonta rūpnīca
Brešas province

Brešas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļos, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Breša. Provinces kopējā platība ir 4784 km2 liela, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Brešas province sīkāk iedalās 206 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Groseto province

Groseto province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts centrālajā daļā, Toskānas reģionā. Provinci un tai piederošās salas rietumos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Groseto. Provinces kopējā platība ir 4504 kvadrātkilometri, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāju. Groseto province sīkāk iedalās 28 komūnās.

Itālijas provinces
Toskānas provinces
Gabriels Lipmans

Gabriels Lipmans (Gabriel Lippmann,  — ) bija Luksemburgā dzimis franču fiziķis un izgudrotājs. 1908. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizikā par krāsainu fotoattēlu iegūšanas metodi, kas balstīta uz interferences parādību.

Vēsture 
Dzimis Bonevuā (Bonnevoie), Holerihas (Hollerich) komūnā (mūsdienās Luksemburgas pilsētas rajons), Luksemburgā. Viņa tēvam tur bija ģimenes uzņēmums, cimdu ražotne. 1848. gadā ģimene pārvēlās uz Parīzi.

1868. gadā Lipmans uzsāka studijas École Normale Supérieure. Plānotās skolotāja studijas viņš nepabeidza, bet tā vietā pievērsās fizikai. 1873. gadā viņu nosūtīja uz Heidelbergas universitāti studēt zinātnes mācīšanas metodes, un viņš specializējās elektrības jomā. 1875. gadā Parīzē, Sorbonā aizstāvēja doktora disertāciju par elektrokapilaritāti. 1878. gadā sāka strādāt Sorbonas Zinātnes fakultātē. 1886. gadā tika nozīmēts par Pētījumu laboratorijas direktoru. Šo laboratoriju, kas drīz tika pievienota Sorbonai, viņš vadīja līdz pat savai nāvei.

Lipmans devis ieguldījumu dažādās fizikas nozarēs, īpaši elektrības, termodinamikas, optikas un fotoķīmijas jomās. 1886. gadā Lipmans sāka attīstīt krāsu attēlošanas metodi fotogrāfijā, balstoties uz interferences parādību, un tikai 1891. gadā tika panākts teorijas praktisks apstiprinājums, iegūstot fotogrāfijā krāsas. Pilnīgi pētījumi tika publicēti 1894. gadā. Par šo metodi Lipmans 1908. gadā saņēma Nobela prēmiju fizikā.

Lipmans mira 1921. gada 13. jūlijā, atrazdamies uz okeāna lainera SS France atpakaļceļā no Kanādas uz Franciju.

Atsauces

Ārējās saites 

 Gabriela Lipmana biogrāfija Nobela prēmijas oficiālajā mājaslapā 

Luksemburgā dzimušie
Franču fiziķi
Luksemburgas cilvēki
Nobela prēmijas laureāti fizikā
Arsēnijs Jaceņuks

Arsēnijs Jaceņuks (; dzimis ) ir Ukrainas politiķis, ekonomists un jurists.

Jaceņuks no 2005. līdz 2006. gadam bija Ukrainas Ekonomikas ministrs; 2007. gadā Ukrainas Ārlietu ministrs un no 2007. līdz 2008. gadam Ukrainas Augstākās radas (parlamenta) spīkers. Jaceņuks bija viens no Ukrainas otras lielākās partijas "Batkivščina" līderiem un parlamenta frakcijas vadītājs. 2014. gada septembrī Jaceņks izveidoja jaunu politisko partiju "Tautas fronte".

Pēc Eiromaidana sacelšanās 2014. gada 27. februārī Ukrainas Augstākā Rada ievēlēja A. Jaceņuku par Ukrainas pagaidu valdības premjerministru. 24. jūlijā Jaceņuks paziņoja par atkāpšanos no premjerministra amata. 31. jūlijā Austākā Rada noraidīja viņa atkāpšanos.

2016. gada 10. aprīlī Jaceņuks paziņoja par atkāpšanos no premjerministra amata. 14. aprīlī par premjerministru apstiprināts Volodimirs Groismans.

Atsauces 

1974. gadā dzimušie
Ukrainas premjerministri‎
Čerņivcos dzimušie
Patons

Patons var būt:
 Uzvārds
 Boriss Patons (1918—2020) — zinātnieks, Ukrainas Nacionālās zinātņu akadēmijas prezidents
 Džordžs Patons (1885—1945) — ASV Armijas ģenerālis
 Jevgēņijs Patons (1870—1953) — Ukrainas inženieris, akadēmiķis
 Zinātnē
 Patona Elektrometināšanas institūts (dibināts 1934. gadā) — Ukrainas zinātniski pētnieciskais institūts
 Kino
 Patons — 1970. gada ASV biogrāfiska kara filma

Skatīt arī 
 Peitons

Uzvārdi
Tesla

Tesla (T) ir SI sistēmas magnētiskā lauka indukcijas mērvienība, tā ir atvasinātā mērvienība.

1 tesla skaitliski vienāda ar tāda magnētiskā lauka indukciju, pie kuras magnētiskās indukcijas plūsma caur 1 m2 virsmu (kas novietota perpendikulāri) ir 1 vēberu (Wb) liela.

1 T = 1 Wb / 1 m2

Izsakot šo atvasināto SI mērvienību ar SI pamatvienībām, iegūst:

T = kg × s-2 × A-1

Šai SI sistēmas mērvienībai T atbilst CGS mērvienību sistēmas (centimetrs-grams-sekunde) mērvienība G (gauss) sekojošā attiecībā:

1 T = 10 000 G

Mērvienība 1960. gadā nosaukta serbu izcelsmes amerikāņu izgudrotāja un fiziķa  Nikolas Teslas vārdā.

Skatīt arī 
 Magnētiskā lauka indukcija

Atsauces

Ārējās saites 

SI mērvienības
Magnētiskā lauka mērvienības
Lodeinoje Poļe

Lodeinoje Poļe () ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā pie Sviras upes.

Vēsture
Pilsētu 1702. gadā dibinājis Pēteris I kā Oloņecas kuģubūvētavas vietu un 1703. gadā šeit tika uzbūvēts vēsturē pirmais Krievijas Baltijas flotes kuģis - 28 lielgabalu fregate "Štandart" (Штандарт). Kuģubūvētavas darbības laikā (līdz 1830. gadam) šeit tika uzbūvēti vairāk nekā 400 Krievijas kuģu. 1931. gadā netālu no pilsētas, klostera telpās tika ierīkota ieslodzījuma nometne "Svirlag" (Свирлаг). Otrā pasaules kara laikā ziemeļos no pilsētas atradās frontes līnija ar Somijas spēkiem.

Atsauces

Ārējās saites 

Lodeinoje Poļe enciklopēdijā "Mana pilsēta"
Dominika Gizina

Dominika Gizina (Dominique Gisin; dzimusi ) ir šveiciešu kalnu slēpotāja.

Piedalījusies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ), 2014. gadā Sočos izcīnīja zelta medaļu nobrauciena distancē, zeltu ieguva arī slovēniete Tina Maze. Šī bija pirmā reize Olimpisko spēļu kalnu slēpošanas sacensībās, kad tiek pasniegtas divas zelta medaļas.

Pasaules kausā debitējusi 2005. gada decembrī. Pirmo uzvaru guvusi 2009. gada janvārī, kad Austrijā uzvarēja nobrauciena distancē. Kopumā ir guvusi trīs uzvaras, septiņas reizes kāpusi uz goda pjedestāla. Sportistes lielākais panākums Pasaules čempionātā ir 2011. gadā Garmišā-Partenkirhenē izcīnītā 4. vieta kombinācijā. Gizinas augstākais sasniegums Pasaules kausa kopvērtējumā ir 2013. gadā izcīnītā 15. vieta.

Atsauces

Ārējās saites 
  

1985. gadā dzimušie
Valē kantonā dzimušie
Šveices kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Bobs de Jongs

Bobs de Jongs (; dzimis ) ir nīderlandiešu ātrslidotājs, specializējies garajās distancēs (5000 m un 10 000 m).

Piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , , ). 1998. gadā Nagano izcīnījis sudrabu 10 000 m distancē, savukārt divreiz garākā distancē ierindojies 4. vietā. 2002. gada Soltleiksitijas Olimpiskās spēles bija sportista neveiksmīgākās (30. vieta 5000 m, 15. vieta 10 000 m). 2006. gadā Turīnā kļuva par čempionu 10 000 m distancē un 6. vietas ieguvēju 5000 m distancē. 2010. gadā Vankūverā un 2014. gadā Sočos 10 000 m distancē izcīnīja bronzu. 2014. gada Olimpiskajās spēlēs 37 gadu vecumā kļuva par vecāko medaļnieku ātrslidošanā pēdējo 86 gadu laikā.

Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur kļuvis par 7 zelta medaļu, 8 sudraba medaļu un 4 bronzas medaļu ieguvēju.

2006. un 2011. gadā ticis atzīts par Nīderlandes gada labāko ātrslidotāju.

Atsauces

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Nīderlandes ātrslidotāji
Ātrslidotāji 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ātrslidotāji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ātrslidotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ātrslidotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ātrslidotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Dienvidholandē dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki ātrslidošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki ātrslidošanā
Paka Sinhi

Paka Sinhi (, Pak Sŭnghŭi; dzimusi ) ir dienvidkorejiešu šorttrekiste un ātrslidotāja.

Šorttrekā piedalījusies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ). 2010. gadā Vankūverā izcīnījusi divas bronzas medaļas: 1000 m un 1500 m distancēs. 2014. gadā Sočos kļuva par vienu no medaļām bagātākajām sportistēm ar divām zelta medaļām (1000 m, 3000 m stafete) un vienu bronzas medaļu (500 m). Vairākas medaļas izcīnījusi Pasaules čempionātā, 2010. gadā kļuva par čempioni kopvērtējumā, 2013. gadā kopvērtējumā izcīnīja sudrabu.

 Phjončhanā startējusi ātrslidošanā, iegūstot 16. vietu 1000 metru distancē.

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Dienvidkorejas šorttrekisti
Dienvidkorejas ātrslidotāji
Šorttrekisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Šorttrekisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Ātrslidotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki šorttrekā
Olimpiskie bronzas medaļnieki šorttrekā
Ondržejs Moravecs

Ondržejs Moravecs (; dzimis ) ir bijušais čehu biatlonists.

Piedalījies četrās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , ). Lielākos panākumus guvis 2014. gadā Sočos, kur izcīnījis sudrabu iedzīšanā un jauktajā stafetē un bronzu masu startā. Pasaules čempionātā izcīnīja bronzu jauktajā stafetē 2013. gadā Nove Mesto. 2015. gadā Kontiolahti kļuva par pasaules čempionu jauktajā stafetē, ieguva sudraba medaļu masu startā un bronzu 20 kilometru individuālajā distancē. 2017. gadā Hohfilcenē izcīnīja sudraba medaļu 20 km distancē.  

Lielākos panākumus Pasaules kausā guvis 2014.—2015. gada sezonā, kad kopvērtējumā izcīnīja 6. vietu.

Pēc 2020.—2021. gada sezonas noslēdza savu karjeru.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Atsauces

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Čehijas biatlonisti
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Biatlonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Pardubices apgabalā dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Selīna Gasparīne

Selīna Gasparīne (; dzimusi ) ir šveiciešu biatloniste.

Piedalījies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ). Lielākos panākumus guvusi 2014. gadā Sočos, kur izcīnīja sudrabu individuālajā 15 km distancē. Pasaules čempionātā izcīnīja bronzu jauktajā stafetē 2013. gadā Nove Mesto. Lielākos panākumus Pasaules čempionātā guvusi 2012. gadā, kad sprintā izcīnīja 12. vietu, iedzīšanā — 13. vietu.

Arī viņas jaunākās māsas Elīza un Aita ir biatlonistes, tāpat pārstāv Šveices izlasi un visas trīs piedalījās 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Graubindenes kantonā dzimušie
Šveices biatlonisti
Šveices sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Lomonosovas rajons

Lomonosovas rajons () ir Krievijas Ļeņingradas apgabala administratīvais rajons. Rajons robežojas ar Ļeņingradas apgabala Gatčinas, Volosovas un Kingisepas rajoniem, Sosnovijboru un Sanktpēterburgu, kā arī Baltijas jūras Somu līci.

Ārējās saites

Ļeņingradas apgabala administratīvais iedalījums
Natčezu valoda

Natčezu valoda ir izolēta Ziemeļamerikas indiāņu valoda. Tajā runāja natčezu cilts, kas vēsturiski apdzīvoja tagadējos Misisipi un Luiziānas štatus.

Valoda izzuda 20. gadsimtā. Pēdējā tās pratēja, čiroku un natčezu pēcnācēja Nensija Krauklis nomira 1957. gadā. Natčezi cenšas atdzīvināt savu valodu. Tā tiek izmantota cilts ceremonijās, bet tikai 6 natčezi no 10 000 cilvēku lielās Oklahomas kopienas spēj saprasties šajā valodā.

Vēsture 
Natčezi pārstāvēja Misisipi ielejas maundu cēlāju kultūru, kas pastāvēja vairākus gadsimtus pirms eiropiešu kolonizācijas. Par natčeziem pirmās ziņas atstājuši franči, kas viņu vidū dzīvoja no 1698. līdz 1732. gadam. Natčezu dzimtene bija Misisipi upes lejteces ieleja, kur tie dzīvoja nelielos ciematos. Centrs bija vairāk nekā 10 metrus augsts maunds,— mākslīgs zemes uzbērums. Bez tam katram ciematam bija savs neliels maunds un īpašs virsaiša dzīvojamais maunds.

Natčezu skaitu dramatiski samazināja eiropiešu ievazātās un indiāņiem nāvīgās bakas un masalas. Kāds natčezu vidū dzīvojošais de la Vente 1704. gadā rakstīja: "Pilnīgi skaidrs, ka [natčezu] tauta sešos gados ir samazinājusies par trešo daļu un to arī zina; būs gan laikam tā, ka pats Dievs grib, lai viņi atdod savu vietu citiem. Franči 18. gadsimta sākumā atstāja pirmās liecības ne tikai par neparasto natčezu sabiedrisko iekārtu, bet arī valodu.

Sākotnēji natčezi bija franču sabiedrotie, taču franču kolonistu ielaušanās cilts zemēs 1729. gadā izraisīja natčezu sacelšanos. 29. novembra slaktiņā viņi nogalināja 230 kolonistus, — gandrīz visus franču vīriešus, taču atturējās nonāvēt sievietes un afrikāņu vergus. Pēdējie Ziemeļamerikas maundu cēlāji līdz pamatiem nodedzināja visus eiropiešu fortus un mājas. Sekojošie trīs franču un natčezu kari turpinājās līdz 1736. gadam, pēc kuriem natčezi kā neatkarīga cilts pārstāvēja eksistēt. Nedaudzās izdzīvojušās ģimenes paglābās starp čikasaviem, krīkiem un čirokiem, kur tās tikušas uzņemtas ar godbijīgām bailēm. 19. gadsimtā "asaru ceļā" šīs ciltis ar varu pārvietoja uz Oklahomu. Lielākā natčezu daļa bija multilingvuāli, un runāja arī čiroku un krīku valodās. Pamazām jauktu laulību rezultātā natčezu valodās runājošo skaits samazinājās.

1907. gadā izdevās satikt tikai septiņus natčezus, kas brīvi runāja dzimtajā valodā, bet 1931. gadā vairs tikai divus. Valoda tika ierakstīta. 1970. gadā šos ierakstus Čikāgas Universitātē sameklēja čiroku-krīku tradicionālists un natčezu Saules Virsaitis Arčijs Sams. Viņa vectēva brālis Vats Sams bija viens natčeziem, kura balsi valodnieki ierakstīja 1930.-31. gadā.

Klasifikācija 

 
Natčezu valoda tiek uzskatīta par izolētu valodu. Ir izteikti priekšlikumi, ka tā varētu būt attāli radniecīgi muskogu valodām. Cita hipotēze piedāvā kopā ar muskogu, atakapu, čitimahu un tuniku valodām iedalīt atsevišķā hipotētiskā golfa (Meksikas līča) valodu saimē.

Literatūra 
 Kurts Vilhelms Cerams. Pirmais amerikānis. Rīga. Zinātne (sērija "Apvārsnis"). 1985.
 Deivids Mērodoks. Ziemeļamerikas indiāņi. Rīga. Zvaigzne ABC (sērija "Redzeslokā"). 1997. , 26. lpp.

Atsauces 

Izolētās valodas
Ziemeļamerikas indiāņu valodas
Zemākās čūskas

Zemākās čūskas jeb zemāko čūsku virsdzimta (Henophidia) ir primitīvākā no divām īsto čūsku infrakārtas (Alethinophidia) grupām. Tā apvieno cauruļčūskas, žņaudzējčūskas un pitonus, kopumā 10 dzimtas. Visām primitīvajām čūskām (zemākajām čūskām un akleņiem, kas nepieder pie īstajām čūskām) ir saglabājušies iegurņa un pakaļkāju rudimenti, bet priekškāju rudimenti nav saglabājušies nevienai mūsdienās dzīvojošai čūsku sugai.

Virsdzimtas zinātniskais nosaukums - Henophidia - cēlies no grieķu valodas un latviski nozīmē pirmčūskas: heno - viens, pirms, ophidia - čūska.

Sistemātikas diskusijas
Čūsku sistemātika ir ļoti komplicēta un mūsdienās joprojām neatrisināta. Daudzajām čūsku sugām tiek veikti ģenētiskie pētījumi, bet jauna sistemātika, kas atrisinātu visas pretrunas vēl nav izveidota. Zinātnieki piekrīt, ka vecais iedalījums: zemākajās čūskās un augstākajās čūskās (Caenophidia) neatspoguļo patieso savstarpējo radniecību un evolūciju. Tomēr, lai veiktu korektas sistemātikas izmaiņas, joprojām ir jāveic papildus pētījumi.

Sistemātika
Zemāko čūsku virsdzimta (Henophidia)

Atsauces

Ārējās saites
True Snakes
Watch Henophidia Video
Henophidia foto albums 

Čūskas
Sedriks Gibonss

Ostins Sedriks Gibonss (, dzimis , miris ) bija amerikāņu mākslinieciskais vadītājs, mākslinieks inscenētājs un arhitekts, Amerikas Kinoakadēmijas balvas statuetes dizaineris. Kopsummā pats arī saņēmis 11 šīs balvas kā labākais mākslinieks, pēc saņemtā statuešu daudzuma piekāpjoties tikai Voltam Disnejam. Sedriks Gibsonss ir viens no Kino mākslas un zinātnes akadēmijas dibinātājiem.

Biogrāfija 
Sedriks Gibonss piedzima 1893. gada 23. martā Dublinā, Īrijā. Drīz pēc Sedrika piedzimšanas viņa ģimene emigrēja uz ASV, kur viņš mācījās Ņujorkas Mākslas studentu līgā. No 1915, gada strādāja Edison Studios, no 1918. gada Semjuela Goldvina studijā, bet no 1924. gada līdz pat pensijai pie Luija B. Maijera studijā Metro-Goldwyn-Mayer. 1934. gadā debitēja kā režisors filmai Tarzan and His Mate, šī ir vienīgā viņa režisētā filma.

Gibonsa risinājumi mākslinieka inscenētājā amatā, īpaši filmās Born to Dance (1936) un Rosalie (1937), iedvesmoja daudzus viņa kolēģus uzņemot filmas līdz pat 50. gadiem. Kā arhitekts Gibonss bija pazīstams ar teātru Loma Theater (Sandjego), Crest Theatre (Sakramento), Culver Theater (Kalversitija) noformējumu.

1930. gadā Sedriks Gibonss aprecēja aktrisi Doloresu del Rio, ar kuru kopā nodzīvoja 11 gadus. Otro reizi apprecējās 1941. gadā ar aktrisi Hazeli Brūksu, ar kuru kopā nodzīvoja līdz pat savai nāvei. Sedriks Gibonss nomira 1960. gada 26. jūlijā, apglabāts Golgofa kapos Losandželosā.

Filmogrāfija 
Savas karjeras laikā Sedriks Gibonss filmu titros ir norādīts aptuveni 1500 reizes, kaut arī, viņa līgumā ar Metro-Goldwyn-Mayer bija norādīts, ka viņa vārds jāiekļauj visu filmu titros, kurām viņš ir devis pat vismazāko artavu, patiesais filmu skaits ir apmēram desmit reizes mazāks. Zemāk ir uzskaitītas filmas, par kurām Gibonss saņēma vai arī tikai tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākais mākslinieka darbs".

Balvu saņēmušās filmas 
 1929 — The Bridge of San Luis Rey
 1934 — "Jautrā atraitne" (The Merry Widow)
 1940 — Pride and Prejudice
 1941 — Blossoms in the Dust
 1944 — "Gāzes gaisma"
 1946 — The Yearling
 1949 — "Mazās sievietes"
 1951 — An American in Paris
 1952 — The Bad and the Beautiful
 1953 — "Jūlijs Cēzars"
 1957 — Somebody Up There Likes Me

Nominētās filmas 

 1933 — When Ladies Meet
 1936 — "Romeo un Džuljeta"
 1936 — The Great Ziegfeld
 1937 — Conquest
 1938 — "Marija Antuanete"
 1939 — "Oza zemes burvis"
 1940 — Bitter Sweet
 1941 — When Ladies Meet
 1942 — Random Harvest
 1943 — Madame Curie
 1943 — Thousands Cheer
 1944 — Kismet
 1944 — National Velvet
 1945 — The Picture of Dorian Gray

 1949 — Madame Bovary
 1949 — The Red Danube
 1950 — Annie Get Your Gun
 1951 — Too Young to Kiss
 1951 — Quo Vadis
 1952 — "Jautrā atraitne" (The Merry Widow)
 1953 — Lili
 1953 — The Story of Three Loves
 1953 — Young Bess
 1954 — Brigadoon
 1954 — Executive Suite
 1955 — I'll Cry Tomorrow
 1955 — Blackboard Jungle
 1956 — Lust for Life

Ārējās saites 

1893. gadā dzimušie
1960. gadā mirušie
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji mākslinieki
ASV arhitekti
Oleksandrs Turčinovs

Oleksandrs Turčinovs (; dzimis ) ir Ukrainas politiķis, scenārists, ekonomikas zinātņu doktors.

Laikā no 2007. gada decembra līdz 2010. gada martam Turčinovs bija Ukrainas premjerministra vietnieks, uz dažām dienām 2010. gada martā bija arī premjerministra pienākumu izpildītājs pēc Jūlijas Timošenko atkāpšanās.

Eiromaidana sacelšanās rezultātā, pēc prezidenta Viktora Janukoviča atlaišanas no amata 2014. gada februārī, kļuva par Ukrainas parlamenta (Augstākās Radas) priekšsēdētāju un Ukrainas prezidenta pienākumu izpildītāju. 7. jūnijā prezidenta pienākumus nodeva 25. maija ārkārtas vēlēšanās ievēlētajam Petro Porošenko.

Atsauces 

1964. gadā dzimušie
Ukrainas politiķi
Ukrainas prezidenti
Ukrainas premjerministri
Dņipro dzimušie
Labais, ļaunais un neglītais

"Labais, ļaunais un neglītais" (, ) ir 1966. gada itāļu spageti vesterns, kura režisors ir Serdžo Leone.

Šī ir pēdējā filma Trilogia del dollaro triloģijā, pirmās divas triloģijas filmas ir: "Par sauju dolāru" (Per un pugno di dollari; 1964), Per qualche dollaro in più (1965). Filma ir par trim vīriem, kas meklē pazudušo konfederātu zeltu. Tajā galvenās lomas attēlo Klints Īstvuds, Lī Van Klifs un Īlaijs Volahs.

Atsauces

Ārējās saites 

1966. gada filmas
Itālijas filmas
Jergens Grobaks

Jergens Nīlanns Grobaks (; dzimis ) ir norvēģu ziemeļu divcīņas sportists.

 Sočos Grobaks izcīnīja divas zelta medaļas — individuālajā lielā tramplīna un 10 km slēpojuma disciplīnā un komandu sacensībās. 2013. gada Pasaules čempionātā komandu sacensībās izcīnījis sudraba medaļu. Pasaules kausa sacensībās debitējis 2011. gadā, komandu sacensībās izcīnījis vairākas uzvaras. 2011.—2012. gada Pasaules kausa sezonas kopvērtējumā ierindojies 16. vietā.

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Norvēģijas ziemeļu divcīņas sportisti
Ziemeļu divcīņas sportisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Ziemeļu divcīņas sportisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Ziemeļu divcīņas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Tatjana Volosožara

Tatjana Volosožara (, ; dzimusi ) ir Krievijas daiļslidotāja, kas iepriekš pārstāvējusi Ukrainu.

Karjeru sākusi kā Ukrainas pārstāve, viņas pirmais pārinieks bija Pjotrs Harčenko. Viņu augstākais sasniegums pieaugušo sacensībās bija 2004. gada Pasaules čempionātā izcīnītā 14. vieta pāru slidojumā. 2004.—2005. gada sezonā sāka startēt kopā ar Staņislavu Morozovu (arī pārstāvēja Ukrainu), piedalījās divās olimpiskajās spēlēs (, ), 2010. gadā Vankūverā tika izcīnīta 8. vieta, 2007. gada Pasaules čempionātā un vairākos Eiropas čempionātos — 4. vieta. Pēc partnera karjeras beigšanas 2010. gadā Volosožara sāka sacensībās pārstāvēt Krieviju pārī ar Maksimu Traņkovu. Viņi kopā  Sočos kļuva par pirmajiem daiļslidotājiem, kas vienās olimpiskajās spēlēs izcīnījuši divas zelta medaļas (pāru slidojums, komandu sacensības). Tāpat viņi ir kļuvuši par pasaules čempioniem (2013), vairākkārtējiem Eiropas čempioniem (2012, 2013, 2014). Pārim arī pieder pasaules rekordi visās programmās.

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
Krievijas daiļslidotāji
Ukrainas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Dņipro dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki daiļslidošanā
Maksims Traņkovs

Maksims Traņkovs (; dzimis ) ir krievu daiļslidotājs.

Karjeras sākumā startējis pārī ar Mariju Muhortovu, Natāliju Šestakovu un Irinu Ulanovu. 2010. gadā sācis startēt sacensībās pārī ar Tatjanu Volosožaru. Viņi kopā  Sočos kļuva par pirmajiem daiļslidotājiem, kas vienās Olimpiskajās spēlēs izcīnījuši divas zelta medaļas (pāru slidojums, komandu sacensības). Tāpat viņi ir kļuvuši par pasaules čempioniem (2013), vairākkārtējiem Eiropas čempioniem (2012, 2013, 2014). Pārim arī pieder pasaules rekordi visās programmās.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Krievijas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Permas novadā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki daiļslidošanā
Hobits: Smoga posta zeme

"Hobits: Smoga posta zeme" () ir 2013. gada fantāzijas piedzīvojumu filma, kuras režisors ir Pīters Džeksons. Šī ir otrā daļa filmu triloģijā, kas balstīta uz Džona Ronalda Rūela Tolkīna 1937. gada grāmatu "Hobits" (The Hobbit). Filmas darbība norisinās Viduszemē 60 gadus pirms "Gredzenu pavēlnieka" (The Lord of the Rings) notikumiem.

Filmā galvenās lomas attēlo Ians Makellens, Martins Frīmens, Ričards Armitedžs, Benedikts Kamberbačs, Evandželīna Lilī, Lī Peiss, Lūks Evanss, Kens Skots, Džeimss Nesbits un Orlando Blūms. "Hobits: Smoga posta zeme" pirmizrāde notika  Losandželosā, ASV.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Jaunzēlandes filmas
Fantāzijas piedzīvojumu filmas
Viduszeme
Pītera Džeksona filmas
Milošs Formans

Milošs Formans (; īstajā vārdā Jans Tomāšs Formans (Jan Tomáš Forman);  — ) bija čehu režisors, scenārists un profesors.

Biogrāfija 
Milošs Formans piedzima 1932. gadā Čāslavā. Viņš bija jaunākais no trim brāļiem. Viņa tēvs, kas bija ebrejs, Pirmā pasaules kara rezervists un universitātes pasniedzējs, tika arestēts par aizliegtu grāmatu izplatīšanu saviem studentiem. Māte, kas piederēja pie protestantiem, tika arestēta pēc vietējā pārtikas veikala apmeklējuma, kurā tika atrasta anti-nacistiska propaganda. Abi vecāki mira koncentrācijas nometnēs, kad Milošam bija 10 gadi. Viņš dzīvoja pie radiniekiem, bet pēc Otrā pasaules kara, kad Čehoslovākija nonāca Padomju Savienības ietekmē, Formans pārcēlās uz internātskolu un vēlāk mācījās Prāgas Kinoakadēmijā. Viņš palīdzēja nodibināt Čehoslovākijas «jaunā viļņa» grupu, kas veidoja dokumentālās filmas par dzīves realitāti aiz dzelzs priekškara.

Formans kļuva pazīstams ar savu debijas filmu Black Peter (1964). Viņa nākamās filmas Loves of a Blonde (1965) un "Ugunsdzēsēju balle" (The Firemen's Ball, 1967) jau tika nominētas Amerikas Kinoakadēmijas balvām kategorijā "Labākā filma svešvalodā". Formans kļuva par vienu no ievērojamākajiem Čehoslovākijas «jaunā viļņa» režisoriem. Līdz 1968. gadam, kad Čehoslovākijā tika ievests PSRS karaspēks, dzīvoja un strādāja dzimtenē. 1968. gadā emigrēja uz Austrāliju, pēc tam pārcēlās uz ASV. 1971. gadā iznāca Formana režisētā filma Taking Off.

Pēc pārcelšanās uz ASV divas no viņa režisētajām filmām ieguva lielu ievērību: "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" (1975; saņemtas 5 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 9 nominācijām) un "Amadejs" (1984; saņemtas 8 Amerikas Kinoakadēmijas balvas no 11 nominācijām). Par abām filmām Formans saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais režisors. "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" ir otrā filma, kas saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu visās piecās lielajās nominācijās ("Labākā filma", "Labākais aktieris", "Labākā aktrise", "Labākais režisors", "Labākais scenārijs"). Vēlreiz labākā režisora balvai Formans ticis nominēts par filmu "Nācija pret Leriju Flintu" (The People vs. Larry Flynt; 1996). Formans tāpat ir saņēmis Zelta globusa, Kannu kinofestivāla, Berlīnes kinofestivāla, BAFTA, Cēzara, Eiropas Kino akadēmijas un citas balvas. 2012. gadā saņēma Amerikas režisoru ģildes balvu par mūža ieguldījumu.

Atzinību guva arī Formana filmas Hair (1979), "Regtaims" (Ragtime, 1981), "Valmonts" (Valmont, 1989), "Cilvēks uz Mēness" (1999), "Gojas rēgi" (2006). Pēdējā Formana filma bija muzikālā komēdija "Vērtīgs gājiens" (A Walk Worthwhile, 2009). Tā iznāca tikai Čehijā. Filmu Formans režisēja kopā ar savu dēlu Petru Formanu.

Naktī uz 2018. gada 14. aprīli pēc neilgas slimības 86 gadu vecumā Formans nomira Denberi slimnīcā, netālu no savām mājām Konektikutā.

Atsauces

Ārējās saites 

1932. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Čehu kinorežisori
Amerikāņu kinorežisori
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Zelta globusa balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Cēzara balvas ieguvēji
Centrālčehijas apgabalā dzimušie
Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu (filma)

"Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" () ir 1975. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Milošs Formans. Filmas sižets ir balstīts uz Kena Kisija romānu ar tādu pašu nosaukumu.

Filma ir par kabatzagli Rendlu Makmērfiju, kas nokļūst psihiatriskajā slimnīcā. Filmā galvenās lomas attēlo Džeks Nikolsons, Luīze Flečere un Viljams Redfīlds. "Kāds pārlaidās pār dzeguzes ligzdu" ir otrā filma, kas saņēmusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu visās piecās lielajās nominācijās (Labākā filma, Labākais aktieris, Labākā aktrise, Labākais režisors, Labākais scenārijs). Amerikas Kinoinstitūts 1998. gadā to ierindoja 20. vietā 100 labāko filmu sarakstā (2008. gada atjaunotajā sarakstā — 33. vieta). Filmu uzņēma Oregonas štata slimnīcā, kas ir arī romāna darbības notikuma vieta.

Atsauces

Ārējās saites 

1975. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Miloša Formana filmas
Priozerska

Priozerska () ir pilsēta Krievijā, Ļeņingradas apgabalā pie Lādogas ezera pie Vuoksi upes ietekas ezerā.

Vēsture
Apdzīvotā vieta ir viena no senākajām reģionā. Pirmoreiz minēta 1143. gadā kā Korela (Корела), bet vietējo somu un karēļu saukta par Kekisalmi (Käkisalmi). Pilsēta attīstījās ap cietoksni - vienu no reģiona galvenajām militārajām bāzēm. No 1323. līdz 1479. gadam - Novgorodas īpašumā, bet līdz 1581. gadam - Maskavijas sastāvā. No 1581. līdz 1595. gadam un no 1611. gada līdz Lielajam Ziemeļu karam (1710. gadam) pilsēta atradās Zviedrijas sastāvā kā Keksholma. 

No 1617. līdz 1743. gadam Keksholma bija Keksholmas lēnes centrs, kas bija viena no Zviedrijas lielvalsts aizjūras provincēm. Kekskolmas lēnes robežas sakrita ar senās Karjalas zemes robežām. Pēc 1811. gada, kad Krievijas impērijai pievienoja Somiju, Keksholma tika iekļauta Somijas lielhercogistē. 

Pēc Oktobra revolūcijas, nodibinoties Somijas valstij, iekļāvās tās sastāvā. Otrā pasaules kara laikā, PSRS uzbrūkot Somijai (Ziemas karš), ieņemtā Keksholma tika iekļauta Karēļu-somu PSR, Turpinājuma kara laikā pilsētu ieņēma somu karaspēks. 
1944. gada 24. septembrī to atkal ieņēma Sarkanā armija, pilsētas somu iedzīvotāji pameta pilsētu. 

1944. gada 24. novembrī Keksholmas rajonu atdalīja no Karēļu-somu PSR un pievienoja Krievijas PFSR Ļeņingradas apgabalam. 1948. gada 1. oktobrī to pārdēvēja par Priozjorsku (Приозёрск), tomēr praksē ieviesās Priozerskas nosaukums.

Galerija

Cilvēki
Priozerska ir somu komponista Erki Melartina (Erkki Melartin, 1875-1937) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

Priozerska enciklopēdijā "Mana pilsēta" 
Foto
Cietoksnis