joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
1984. gada Eiropas čempionāts futbolā

1984. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Francijā no 12. līdz 27. jūnijam. Tas bija pēc skaita 7. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva Francijas izlase, kas finālā ar 2-0 uzvarēja Spāniju. Par čempionāta galveno varoni kļuva Mišels Platinī, kurš guva 9 vārtus.

Komandas 
Šīs 8 komandas piedalījās 1984. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Francijas izlase.

  Beļģija
  Dānija
  Dienvidslāvija
  Francija
  Portugāle
  Rumānija
  Spānija
  VFR

Stadioni 
 Stade Vélodrome, Marseļa - 60 000
 Stade de la Beaujoire, Nante - 52 923
 Parc des Princes, Parīze - 48 400
 Stade Félix Bollaert, Lansa - 43 500
 Stade Gerland, Liona - 41 180
 Stade de la Meinau, Strasbūra - 40 860
 Stade Geoffroy-Guichard, Sentetjēna - 36 000

Turnīra gaita 
Turnīra formāts bija nedaudz mainīts, salīdzinot ar 1980. gada turnīru. 8 komandas bija sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas divas spēcīgākās komandas iekļuva pusfinālā. Pirmoreiz nenotika spēle par 3. vietu.

A grupā neapturami bija laukuma saimnieki Francijas izlase ar Mišelu Platinī priekšgalā, kas uzvarēja visās spēlēs. Otrajā vietā grupā ierindojās Dānijas izlase, bet pusfinālā neiekļuva Beļģija un Dienvidslāvija. B grupā pirmās divas vietas, ar 4 punktiem katrai komandai, ieguva Spānija un Portugāle, kas turnīra tabulā apsteidza vāciešus un rumāņus.

Pusfinālā starp Francijas un Portugāles izlasēm pamatlaiks beidzās 1-1, bet arī papildlaikā abas komandas iesita pa vārtiem. 1 minūti pirms papildlaika beigām Platinī guva izšķirošos vārtus un Francija iekļuva finālā. Otrajā pusfinālā uzvarētāju nācās noskaidrot pēcspēles 11 m sitienu sērijā, kur Spānija ar 5-4 pieveica Dāniju.

Finālā tikās divas kaimiņvalstis Francija un Spānija. Ar rezultātu 2-0 uzvarēja Francija, pirmo reizi kļūstot par Eiropas čempioniem. Par rezultatīvāko spēlētāju un turnīra spožāko zvaigzni kļuva Mišels Platinī, kurš guva deviņus no komandas 14 gūtajiem vārtiem.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

Izslēgšanas turnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Mišels Platinī - 9
  Franks Arnesens - 3
  Prebens Elkērs - 2
  Žans Fransuā Domergs - 2
  Rui Žordau - 2
  Antonio Maseda - 2
  Rūdijs Fellers - 2

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
Čennai

Čennai (, ), līdz 1996. gadam šo pilsētu sauca par Madrasu, ir pilsēta Indijas dienvidaustrumos Bengālijas līča krastā. Tamilnādas štata galvaspilsēta.

Pilsēta slavena ar savu kultūru un tempļiem. Ekonomikā tā ir Indijas lielākais autobūves centrs (šeit ir arī tanku ražotne) un IT rūpniecības centrs. Pilsēta cieš no ūdens trūkuma. Populārākais sporta veids pilsētā — krikets.

Vēsture 
Čennai apkārtni no I gadsimta pārvaldīja dažādas Dienvidindijas valstis — Pallava, Kola, Pandja. Mailapora (Mylapore, tagad Čennai daļa) bija galvenā Pallavas valsts osta.

1522. gadā ieradās portugāļi, ierīkojot ostu un nosauca to par Santomē (São Tomé) — Svētā Toma vārdā, kurš, kā leģenda vēsta, šeit sludināja starp 52. un 70. gadu. Vēlāk reģions nokļuva nīderlandiešu rokās, kuri 1612. gadā apmetās uz ziemeļiem no mūsdienu Čennai.

1639. gada 22. augustā vietējais valdnieks atļāva Britu Austrumindijas kompānijai ierīkot apmetni, gadu vēlāk briti šeit uzcēla fortu. 1746. gadā pilsētu ieņēma franči, tomēr pēc miera līguma 1749. gadā tā tika atdota britiem. 18. gadsimta beigās briti bija pakļāvuši Madrasas apkārtējās teritorijas.
  
Britu valdīšanas gados Madrasa izauga par lielu metropoli. Pirmā pasaules kara laikā Madrasa bija vienīgā britu Indijas pilsēta, kurai uzbruka ienaidnieks — vācu vieglais kreiseris SMS Emden bombardēja pilsētas naftas bāzi.

Pēc neatkarības nodibināšanās 1947. gadā Madrasa kļuva par Madrasas štata (kopš 1969. gada — Tamilnādas) galvaspilsētu. 1996. gadā pilsēta tika pārsaukta no Madrasas par Čennai. Pilsēta un tās piekraste cieta 2004. gada cunami izraisītajos postījumos.

Cilvēki 
Čennai dzimuši:

 Višvanatans Anands (Viswanathan Anand, 1969) — šahists
 Pīts Bests (Pete Best, 1941) — mūziķis
 Mahešs Bupati (Mahesh Bhupathi, 1974) — tenisists
 Engelberts Hamperdinks (Engelbert Humperdinck, 1936) — dziedātājs
 Narains Kartikejans (Narain Karthikeyan, 1977) — F1 pilots

Atsauces

Ārējās saites 

Indijas pilsētas
Lībiešu krasts

Lībiešu krasts () ir no 1991. gada līdz 2003. gadam Ziemeļkurzemē (piekrastes teritorija no Ovīšiem Baltijas jūras krastā līdz Ģipkai Rīgas jūras līča pusē) pastāvējusi Valsts īpaši aizsargājamā lībiešu kultūrvēsturiskā teritorija un lībiešu kultūras atjaunošanas programma (direktors Edgars Sīlis). Līdz tam šo teritoriju tās atšķirīgā etniskā sastāva dēļ dēvēja par "lībiešu jūrmalu".

Ideja par Lībiešu krasta izveidi radās 1990. gadu sākumā, kad Ventspils rajona, Talsu rajona pašvaldība, Lībiešu kultūras savienība pārstāvji kopīgi izstrādāja nolikumu, pēc kura tika iecelta Lībiešu krasta administrācija, kas atbild par lībiešiem kopumā šajā teritorijā un nodarbojas ar līdzekļu sadali gan kultūras vajadzībām, grāmatu izdošanai, gan ražošanas vajadzībām, gan transporta vajadzībām. Oficiāli Lībiešu krastu atklāja 1991. gada 4. februārī ar LPSR Ministru padomes lēmumu pēdējā lībiešu apdzīvotajā teritorijā Ziemeļkurzemes piekrastē (aptuveni 50 km garumā gar Irbes jūras šaurumu), lai aizsargātu lībiešu tautības, dabas un kultūras mantojumu un tradicionālo dzīves veidu, kā arī izveidotu bāzi un radītu nepieciešamos apstākļus lībiešu tautības saglabāšanai, pastāvēšanai un attīstībai. Šo ciemu teritorijas pārzināja Kolkas, Dundagas un Tārgales pagastu pašvaldības, bet kultūras norises tika iekļautas valsts programmā.

Programmas īstenošana 

Tā kā šajos ciemos lībieši praktiski vairs nedzīvoja, Lībiešu krasta programmā pamatvērība tika veltīta lībiešu vēstures, etnogrāfijas, kultūrvēstures un citu nozaru pētniecībai. Tika izdots mēnešraksts “Līvli” un "Lībiešu gadagrāmatas”. Interesentiem Rīgā, Ventspilī un Kolkā tika mācīta lībiešu valoda (to var mācīties arī Latvijas Universitātes moderno valodu fakultātē). “Lībiešu krasts” ar stipendijām atbalstīja lībiešu jauniešus, kas mācās augstskolās, katru gadu vasarās Mazirbē notika lībiešu jauniešu nometne.

Programmas darbības apturēšana 

2003. gada augustā revīzija atklāja Lībiešu krastam dotās valsts naudas nelietderīgu izmantošanu, īstenojot programmu Lībiešu krasts - divas trešdaļas no valsts budžeta piešķirto līdzekļu tērētas algās 13 štata vietām. 2003. gada otrajā pusē sākās “Lībiešu krasta” reorganizācija, apturot programmas darbību.

Atsauces un paskaidrojumi

Literatūra 

 Mednis J. Zaļš Balts Zils + CD. - Kolkasrags, 2006.

Ārējās saites 

 Programma „Lībieši Latvijā 2008.-2012. gads” (.doc)
 Lībiešu aizsardzības projekts 

Lībieši
Kurzeme
Bendera

Bendera (moldāvu: Бендер; ; ), neoficiāli saukta arī Tigina (), ir pilsēta Moldovas austrumos Dņestras upes kreisajā krastā. Starptautiski neatzītās Piedņestras Moldāvu Republikas otrā lielākā pilsēta. Bendera ir viena no Piedņestras pilsētām ar ievērojamu moldāvu (rumāņu) iedzīvotāju skaitu.

Vēsture 
Pilsēta ir pirmoreiz minēta 1408. gadā kā cietoksnis Moldāvijas vojevodas Aleksandru I laikā. Dokuments bija rakstīts senslāvu valodā un cietokšņa nosaukums bija Tjagjanakača (Тягянакача). Kopš XV gadsimta otrās puses pilsēta pazīstama ar mūsdienu nosaukumu. 1538. gadā osmaņu sultāns Sulejmans Lieliskais ieņēma pilsētu un nosauca par to Benderiem (Bender), šis nosaukums ieviesies krievu valodā.

Lielā Ziemeļu kara laikā 1713. gadā Benderas cietoksnis bija sadursmju vieta starp bijušajiem sabiedrotajiem Zviedrijas karali Kārli XII un Ukrainas hetmani Ivanu Mazepu.

Krievu-turku karu laikā Tigina vairākkārt nonāca krievu rokās, līdz 1812. gadā Krievija līdz ar visu Besarābiju to anektēja.

Starp pasaules kariem un Otrā pasaules kara laikā pilsēta bija Rumānijas teritorijā. Piedņestras konflikta laikā Tiginā tās stratēģiskā novietojuma dēļ notika sīvas kaujas.

Cilvēki 
Pilsētā ir dzimuši:

 Emīls Konstantinesku (Emil Constantinescu, 1939-) - politiķis
 Ježijs Neimans (Jerzy Neyman, 1894-1981) - matemātiķis

Moldovas pilsētas
Piedņestras pilsētas
Surabaja

Surabaja () ir pilsēta Indonēzijā, Javas austrumos. Otrā lielākā Indonēzijas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Austrumjavas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas nosaukums nozīmē sura - haizivs, baya - krokodils, kuri attēloti pilsētas ģerbonī.

Liela ostas pilsēta (eksportē kafiju, tabaku, cukuru). Liela kara flotes bāze. Lielākā daļa iedzīvotāju - javieši. Surabajas zooloģiskais dārzs bija pirmais pasaulē, kurā tika panākta orangutanu vairošanās nebrīvē. Pazīstama kā pilsēta, kurā atrodas viena no labākajām augstskolām Indonēzijā - Desmitā Novembra Tehnoloģiskais institūts (Institut Teknologi Sepuluh Nopember).

Vēsture 
XVI un XVII gadsimtā Surabaja bija sultanāta centrs. 1625. gadā to ieņēma Mataramas sultanāts, bet 1743. gadā - Nīderlandiešu Austrumindijas kompānija (Vereenigde Oostindische Compagnie) un Surabaja nokļuva Nīderlandes pakļautībā.

1917. gadā Oktobra revolūcijas ietekmē Surabajas ostā sadumpojās tur izvietotās armijas un flotes daļas, izveidojot padomes. Sacelšanās tika apspiesta.

2.pasaules kara laikā 1942. gadā Surabaju ieņēma japāņi. Japānas armija okupēja pilsētu līdz 1944. gadam, kad to ieņēma Indonēzijas nacionālisti.

Karam beidzoties, nīderlandieši ar Sabiedroto atbalstu centās atgūt kontroli par Indonēziju. 1945. gada 10. novembrī Surabajā notika viena no sīvākajām kaujām starp Indonēzijas nacionālistiem un britu spēkiem. 1947. gadā nīderlandieši atguva kontroli pār Surabaju, bet 1949. gada decembrī Surabaja iekļāvās jaunajā Indonēzijas valstī.

Atsauces

Ārējās saites 

Indonēzijas pilsētas
Fosfora(V) oksīds

Fosfora(V) oksīds jeb fosfora pentoksīds (P4O10) ir balta, kristāliska, higroskopiska viela, kuru iegūst, sadedzinot fosforu. Tas ir fosforskābes anhidrīds. To, ka fosfora pentoksīda molekula satur 4 fosfora atomus, noskaidroja salīdzinoši vēlu, līdz tam laikam domāja, ka savienojuma formula ir P2O5, taču nosaukums ir saglabājies.

Fosfora pentoksīds ir ļoti spēcīga ūdensatņēmēja viela, tas spēj atņemt ūdeni karbonskābēm, veidojot to anhidrīdus. Fosfora pentoksīdu lieto arī fosforskābes ieguvei.

Fosfors
Oksīdi
BK Cēsis/Cēsu sporta skola

BK Cēsis/Cēsu sporta skola ir Latvijas basketbola klubs no Cēsīm, kas dibināts 2003. gadā. No 2005./2006. gada sezonas komanda piedalījās LBL čempionātā. Savā pirmajā LBL sezonā tā ieguva 7. vietu. Līdz 2008. gadam komanda bija pazīstama ar nosaukumu "Cēsis/Remarks", bet pēc tam — SK "Cēsis", "Dārznieks/Cēsis" un "Dārznieks/Cēsu sporta skola". Vairākas sezonas komanda spēlēja LBL 2. divīzijā, bet 2009/2010. un 2010/2011. gada sezonās startēja Amatieru basketbola līgā (ABL). 2011/2012. gada sezonā "Dārznieks/Cēsis" bija LBL 1. divīzijas kluba BK Turība fārmklubs un atkal spēlēja LBL 2. divīzijā, bet 2012/2013. gada sezonā "Dārznieks/Cēsis" bija LBL 2. divīzijas kluba Gulbenes buki fārmklubs un spēlēja LBL 3. divīzijā.

Izcīnītās vietas LBL čempionātā 
 2006 — 7.
 2007 - 14.
 2008 — ?
 2009 — ?
 2012 — ?
 2013 — ?
 2014 — ?
 2015 — ?
 2016 — ?
 2017 — ?
 2018 — 2. vieta LBL 3. divīzijā

Komandas sastāvs 

Pēdejoreiz atjaunots: .

Atsauces

Ārējās saites 
 Facebook profils
 Oficiālā Twitter lapa

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
1988. gada Eiropas čempionāts futbolā

1988. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Vācijas Federatīvajā Republikā no 10. līdz 25. jūnijam. Tas bija pēc skaita 8. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem kļuva Nīderlandes izlase, kas finālā ar 2-0 pārspēja PSRS izlasi.

Komandas 
Šīs 8 komandas piedalījās 1988. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki VFR izlase.

  Anglija
  Dānija
  Itālija
  Īrija
  Nīderlande
  PSRS
  Spānija
  VFR

Stadioni 
 Olympiastadion, Minhene - 69 000
 Parkstadion, Gelzenkirhene - 62 000
 Volksparkstadion, Hamburga - 61 200
 Waldstadion, Frankfurte - 61 000
 Rheinstadion, Diseldorfa - 55 850
 Niedersachsenstadion, Hannovere - 50 423
 Mercedes-Benz Arena, Štutgarte - 50 000
 Müngersdorfer Stadion, Ķelne - 47 000

Turnīra gaita 

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 8 komandas bija sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas divas spēcīgākās komandas iekļuva pusfinālā.

A grupā spēcīgākās izrādījās laukuma saimnieki VFR izlase un Itālija, kas katra ieguva pa 5 punktiem. Pusfinālā no šīs grupas neiekļuva Spānija un Dānija. B grupā uzvarēja PSRS izlase, otrā palika Nīderlande, 3. vietā ierindojās Īrija, bet pamatīgu izgāšanos piedzīvoja angļi, kas zaudēja visās 3 spēlēs.

Pirmajā pusfinālā, kurā tikās VFR un Nīderlande, pirmie vadībā izvirzījās vācieši, taču Nīderlande spēja atspēlēties un uzvarēt ar 2-1. Otrajā pusfinālā PSRS ar 2-0 pārspēja Itāliju.

Finālspēlē spēcīgāka izrādījās Nīderlandes izlase, kas ar 2-0 pārspēja PSRS un pirmoreiz kļuva par Eiropas čempioniem. Spilgtākie Nīderlandes izlases spēlētāji šajā turnīrā bija Marko van Bastens, Franks Reikārds un Rūds Gullits.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

Izslēgšanas turnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Marko van Bastens - 5
  Oļegs Protasovs - 2
  Rūdijs Fellers - 2

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
1992. gada Eiropas čempionāts futbolā

1992. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Zviedrijā no 10. līdz 26. jūnijam. Tas bija pēc skaita 9. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem negaidīti kļuva Dānijas izlase, kas finālā ar 2-0 pārspēja Vāciju.

Komandas 
Šīs 8 komandas piedalījās 1992. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Zviedrijas izlase. Finālturnīram bija kvalificējusies arī Dienvidslāvija, taču tika diskvalificēta Dienvidslāvijas karu dēļ, tādēļ turnīrā piedalījās viņu kvalifikācijas grupas 2. vietas ieguvēja Dānija. Turnīram kvalificējušās PSRS izlases vietā piedalījās NVS izlase.

  Anglija
  Dānija
  Francija
  Nīderlande
  NVS
  Skotija
  Vācija
  Zviedrija

Stadioni 
 Nya Ullevi, Gēteborga - Ietilpība: 44 000
 Råsundastadion, Stokholma - Ietilpība: 40 000
 Malmö Stadion, Malme - Ietilpība: 30 000
 Idrottsparken, Norčēpinga - Ietilpība: 23 000

Turnīra gaita 

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 8 komandas bija sadalītas 2 grupās pa četrām komandām. Katras grupas divas spēcīgākās komandas iekļuva pusfinālā.

A grupā ļoti negaidīti pirmās divas vietas un ceļazīmes uz pusfinālu ieguva Zviedrijas un Dānijas izlases. Aiz abām Skandināvijas valstu komandām palika Francija un Anglija. B grupā spēcīgākā izrādījās Nīderlandes izlase, 2. vietā atstājot Vāciju, bet ārpus pusfināla - Skotiju un NVS.

Pusfinālā ļoti saspringtā cīņā Vācija ar 3-2 pārspēja laukuma saimniekus zviedrus, savukārt kārtējo pārsteigumu sagādāja dāņi, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarot Nīderlandi.

Finālā tikās divas kaimiņvalstu Vācijas un Dānijas komandas. Dāņi izcīnīja uzvaru ar 2-0 un kļuva par Eiropas čempioniem. Šis panākums bija ļoti negaidīts, jo vietu finālturnīrā Dānija ieguva tikai neilgi pirms čempionāta, kad diskvalificēja Dienvidslāviju.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

Izslēgšanas turnīrs 

Labākie vārtu guvēji
  Henriks Larsens - 3 
  Deniss Bergkamps - 3
  Karls Heincs Rīdle - 3 
  Tomass Brolins - 3
  Žans-Pjērs Papēns - 2
  Franks Reikārds - 2
  Tomass Heslers - 2
  Jans Ēriksons - 2

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
NVS futbola izlase

NVS futbola izlase, pilnais nosaukums Neatkarīgo Valstu Sadraudzības futbola izlase, bija 1992. gadā izveidota futbola izlase, kas bija Padomju Savienības futbola izlases pēctece. Padomju Savienība bija ieguvusi tiesības piedalīties 1992. gada Eiropas čempionāta finālturnīrā, bet pati valsts šajā laikā vairs nebija. NVS futbola izlase tika veidota no bijušās Padomju Savienības futbolistiem, izņemot Igaunijas, Latvijas un Lietuvas futbolistiem. Gruzija arī neietilpa Neatkarīgo Valstu Sadraudzībā, bet viens Gruzijas futbolists bija iekļauts izlasē.

Eiropas futbola izlases
Futbols Krievijā
Futbols Ukrainā
Futbols Baltkrievijā
Futbols Gruzijā
NVS
Marmatīts

Marmatīts (no vietvārda Marmato Kolumbijā, kur atrod marmatītu), arī kristofīts, ir minerāla sfalerīta paveids, kas satur daudz dzelzs. Ir bijuši mēģinājumi izvirzīt marmatītu atsevišķa minerāla statusam, taču Starptautiskā mineraloģijas asociācija tam nav piekritusi. Marmatīta ķīmiskais sastāvs ir (Zn,Fe)S.

Atšķirībā no sfalerīta, kam raksturīgas gaišas krāsas un caurspīdīgums, marmatīts ir necaurspīdīgs un melns vai gandrīz melns.

Marmatīta kristāliem var būt augsta dekoratīva vērtība — tie ir koši melni un ar dimanta mirdzumu. Šādus kristālus augstu vērtē kolekcionāri.

Atradnes 
 ASV — Arizona, Kalifornija, Kolorādo, Nevada, Oklahoma, Vašingtona, Ziemeļkarolīna
 Austrālija — Jaunā Dienvidvelsa
 Austrija — Karintija
 Čehija — Bohēmija
 Francija — Bretaņa, Overņa, Limuzīna, Lorēna, Lejasnormandija, Provansa
 Indija — Rādžastāna
 Itālija — Trentīno-Alto Adidže
 Kolumbija — Gvajabala, Marmato
 Meksika — Čihuahua
 Portugāle — Porto
 Serbija — Kosova
 Slovākija — Banska Bistrica un Košice
 Spānija — Katalonija, Larioha, Mursija
 Ukraina — Doneckas apgabals
 Ungārija — divas atradnes
 Vācija — Saksija

Minerālu paveidi
Keiptauna

Keiptauna (, , ķhosu: iKapa) ir pilsēta Dienvidāfrikas dienvidrietumos, Atlantijas okeāna krastā pie Labās Cerības raga, Galda kalna piekājē. Dienvidāfrikas parlamenta mītnes vieta un Rietumkāpas provinces galvaspilsēta. Keiptauna ir Dienvidāfrikas otra lielākā pilsēta.

2011. gadā pilsētā dzīvoja 827 218 iedzīvotāju, bet pilsētas aglomerācijā 3,74 miljoni iedzīvotāju. Keiptaunas platība ir 2499 km2. Keiptauna 2014. gadā bija Pasaules Dizaina galvaspilsēta.

Vēsture 

Pirmais eiropietis, kurš 1488. gadā atklāja apvidu, bija portugāļu jūrasbraucējs Bartolomeu Diašs. 1652. gadā Nīderlandiešu Austrumindijas kompānijas kuģotājs Jans van Rībēks (Jan van Riebeeck) nodibināja apmetni uz Austrumindiju ejošo kuģu apkalpošanai.

1795. gadā Keiptaunu sagrāba angļi. Kaut arī 1803. gadā noslēgtais miera līgums atdeva Keiptaunu atpakaļ Nīderlandei, 1806. gadā to atkal sagrāba angļi un 1814. gadā tā iekļāvās Britu impērijā un kļuva par Kapzemes kolonijas administratīvo centru.

1910. gadā, kad bija anektētas būru republikas, nodibinājās britu domīnija Dienvidāfrikas Savienība, un Keiptauna kļuva par teritorijas likumdošanas varas centru.

Kopš 1948. gada, kad Dienvidāfrikā tika ieviests aparteīds, tika veikta plānota Keiptaunas rajonu homogenizācija pēc rases pazīmēm.

1990. gada 11. februārī Nelsons Mandela no Keiptaunas pašvaldības ēkas balkona teica savu pirmo publisko runu pēc atbrīvošanas no cietuma.

Cilvēki 

Keiptaunā dzimuši:

 Aba Evens (Abba Eban, 1915-2002) — diplomāts
 Džons Maksvels Kutzē (John Maxwell Coetzee, 1940-) — rakstnieks
 Benijs Makartijs (Benni McCarthy, 1977-) — futbolists

Atsauces

Ārējās saites 

Keiptauna
2004. gada Eiropas čempionāts futbolā

2004. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Portugālē no 12. jūnija līdz 4. jūlijam. Tas bija pēc skaita 12. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem negaidīti kļuva Grieķijas izlase, kas finālā ar 1-0 pārspēja laukuma saimniekus Portugāli. Šis bija pirmais un pagaidām vienīgais Eiropas čempionāta finālturnīrs, kurā piedalījās arī Latvijas izlase.

Komandas 
Šīs 16 komandas piedalījās 2004. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Portugāles izlase.

Stadioni

Turnīra gaita 

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.

A grupā uzvarēja laukuma saimnieki Portugāle, bet otro vietu pārsteidzoši ieguva Grieķijas izlase, kas apsteidza par spēcīgākām uzskatītās Spānijas un Krievijas izlases. No B grupas ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši iekļuva favorītes Francija un Anglija, savukārt C grupā 3 komandas ieguva 5 punktus, taču pateicoties neizšķirtam pēdējā savstarpējā spēlē, tālāk iekļuva Zviedrija un Dānija, aiz borta atstājot Itāliju. D grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Čehija, bet otrajā vietā palika Nīderlande, kas apsteidza vāciešus un latviešus.

Divās no četrām ceturtdaļfināla spēlēm uzvarētāju nācās noskaidrot pēcspēles 11 m sitienu sērijās, kur Portugāle uzvarēja Angliju, bet Nīderlande - Zviedriju. Vēl Čehija ar 3-0 sagrāva dāņus, savukārt kārtējo pārsteigumu sagādāja Grieķija, ar 1-0 uzvarot Francijas izlasi.

Pusfinālā ļoti līdzīgā spēlē Portugāle ar 2-1 uzvarēja Nīderlandi, bet Čehijas izlasi apturēja grieķi.

Finālā tikās Portugāle pret Grieķiju. Par favorītiem tika uzskatīti mājinieki portugāļi, taču visa turnīra laikā izteiktu aizsardzības futbolu spēlējošā Grieķijas izlase, pateicoties Angelosa Haristeasa gūtajiem vārtiem, jau trešajā spēlē pēc kārtas uzvarēja ar 1-0, tā kļūstot par Eiropas čempioniem.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

C grupa

D grupa

Izslēgšanas turnīrs

Ceturtdaļfināli

Pusfināli

Fināls

Statistika

Vārtu guvēji 
Eiropas čempionāta futbolā 2004 labākie vārtu guvēji

Ātrākie vārti 
2. minutē: Dmitrijs Kiričenko (Krievija pret Grieķiju)

Apbalvojumi 
UEFA turnīra simboliskā izlase

Labākais vārtu guvējs
  Milans Barošs

Labākais spēlētājs
  Teodoross Zagorakis

Skatīt arī 
 Latvijas futbola izlase 2004. gada Eiropas čempionātā

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālais rezultātu arhīvs
Kartāga

Kartāga (, ,  vai arī Karthago, kas savukārt cēlies no feniķiešu valodas Qart-ḥadašt — 'jaunā pilsēta') ir sena pilsēta Ziemeļāfrikā (mūsdienu Tunisijas galvaspilsētas Tunisas teritorijā), kā arī Kartāgas lielvalsts centrs (ap 814. — 146. p.m.ē.).

Vēsture 
Tā ir cēlusies no feniķiešu kolonistu apmetnes no Tīras Feniķijā. Tiek uzskatīts, ka pilsētu dibinājusi Tīras karaliene Dido (arī Elisa vai Elisāra), kura, kā vēsta leģenda, vēlāk beidza dzīvi pašnāvībā, nevēloties pakļauties mauritāņu karaļa kategoriskajai prasībai kļūt par tā sievu.

Ar laiku Kartāga ieguva ievērojamu ekonomisku ietekmi visā Vidusjūras reģionā. Kartāga bija viena no lielvarām līdzās ar Romas republiku 2. un 3. gadsimtā p.m.ē. un sacentās ar Romu par Vidusjūras rietumdaļas kontrolēšanu. Šie konflikti ar laiku noveda pie Pūniešu kariem, kuros Kartāga sākotnēji guva leģendāras uzvaras, taču Trešajā Pūniešu karā cieta smagu sakāvi, kā rezultātā pilsēta tika nopostīta un tās teritorija pievienota Romai kā viena no Romas impērijas provincēm.

Skatīt arī 
 Hanibāls Barka

Ārējās saites
Igauņi

Igauņi () ir Ziemeļaustrumeiropā mītoša tauta, kas runā igauņu valodā. Igauņu valoda pieder somugru valodu grupas Baltijas somu atzaram un ir līdzīga kaimiņu somu, līvu, karēļu, ingru, setu, vepsu, votu un sāmu valodām.

Nosaukums 

Latviešu vārds "igauņi" ir atvasināts no Ugandi zemes nosaukuma, kas bija galvenā Tālavas latgaļu kaimiņzeme.
Igauņu valodā šobrīd lietotais vārds "eesti" cēlies no ģermāņu valodās lietotā Baltijas jūras austrumu piekrastē dzīvojošo tautu apzīmējuma Eisten ("austrumnieki"). To savā pirmajā ģermāņu cilšu aprakstā lietojis jau Tacits 98. gadā m.ē. : "Aistu ciltīm ir svēbu tērpi un paražas, taču to valoda ir tuvāka britu valodai". Krievu hronikās lietotais igauņu cilšu apzīmējums ir "čudi" (чудь, "savādnieki").

Igauņu pašnosaukums līdz pat 19. gadsimta nacionālajai atmodai bija maarahvas, vārds eestlased sāka lietot tikai akadēmiski izglītoto igauņu nacionālās Atmodas darbinieku iespaidā.

Latvijas igauņi 
 
Līdz pat Vidzemes guberņas pastāvēšanas laikam etniskā robeža starp latviešu un igauņu apdzīvotajām zemēm nebija skaidri noteikta. Pēc dzimtbūšanas atcelšanas, bet īpaši pēc 1860. gada igauņu zemnieki iegādājās zemi tagadējā Latvijas teritorijā un pārcēlās uz pastāvīgu dzīvi Rīgā, Valkā, Valmierā un citās pilsētās.
Lielāks skaits igauņu dzīvoja tagadējos Mazsalacas, Rūjienas, Naukšēnu un Valkas novados, bet arī Alūksnes, Apes un Gulbenes novados, kur viņi tika dēvēti par leiviem. 
Pēc Latvijas—Igaunijas robežas nospraušanas 1920. gadā Latvijā dzīvojošo igauņu skaits samazinājās. Pēc 1920. gada tautas skaitīšanas datiem Latvijā dzīvoja 8700 igauņu, visvairāk Valkas un Alūksnes apkārtnē (4100), ap Valmieru (1600) un Rīgā (1600). 1935. gadā Latvijas Republikā dzīvoja tikai 6900 igauņi (0,4% no iedzīvotāju skaita). Pēc Latvijas okupācijas igauņu biedrība un skolas tika likvidētas. Igauņu skaits samazinājās no 4600 1959. gadā līdz 3300 1989. gadā.

Skatīt arī 
 Baltijas somi

Atsauces

Ārējās saites 

 Atskaņu hronika par igauņiem 

 
Eiropas tautas
Audi (auto)

Audi automobiļu kompānijas vēsture aizsākusies 1909. gadā, 16. jūlijā, kad konstruktors Augusts Horhs reģistrēja kompānijas nosaukumu. 1932. gada 29. jūnijā uzņēmuma — Horch, Wanderer, DKW un Audi — iestājās vienotā koncernā, ko nosauca par Auto Union GmbH, tādējādi radot mūsdienās tik plaši pazīstamo emblēmu, kurā savienoti četri apļi.

Automašīnu modeļi 
 Audi 50
 Audi 80/90/4000
 Audi 100/200/5000
 Audi A2
 Audi A3
 Audi A4
 Audi A5
 Audi A6
 Audi A7
 Audi A8
 Audi Q5
 Audi Q7
 Audi Quattro
 Allroad Quattro
 Audi RS2
 Audi RS4
 Audi RS5
 Audi RS6
 Audi RS7
 Audi S2
 Audi S3
 Audi S4
 Audi S5
 Audi S6
 Audi S7
 Audi S8
 Audi TT
 Audi V8
 Audi R8

Atsauces

Ārējās saites 

 
Bavārija
Vācijas uzņēmumi
1996. gada Eiropas čempionāts futbolā

1996. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Anglijā no 8. līdz 30. jūnijam. Tas bija pēc skaita 10. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Par Eiropas čempioniem jau 3. reizi kļuva Vācijas izlase, kas finālā ar 2-1 pagarinājumā pārspēja Čehiju. Tā kā turnīrs notika futbola dzimtenē Anglijā, čempionāta devīze bija "Futbols atgriežas mājās".

Komandas 
Šīs 16 komandas piedalījās 1996. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Anglijas izlase.

Stadioni

Turnīra gaita 

Šajā finālturnīrā pirmoreiz piedalījās 16 komandas, kas izskaidrojams ar vairāku jaunu valstu izveidošanos Eiropā 1990. gadu sākumā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.

A grupā pārliecinoši ar tuvākajiem sekotājiem galā tika laukuma saimnieki Anglijas izlase, kas apsteidza Nīderlandi un Skotiju. Nīderlande ieņēma 2. vietu tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem. B grupā uzvarēja Francijas izlase, savukārt Spānija, apsteidzot bulgārus un rumāņus, ieņēma 2. vietu. C grupā pretiniekiem cerības neatstāja vācieši, savukārt 2. vietā esošie čehi Itāliju turnīra tabulā apsteidza pateicoties uzvarai savstarpējā spēlē. D grupā labākās izrādījās Portugāles un Horvātijas izlases, savukārt no grupas neizkļuva iepriekšējie Eiropas čempioni dāņi.

2 no 4 ceturtdaļfināliem uzvarētāju izšķīra pēcspēles 11 m sitienu sērijā: tā Anglija pārspēja Spāniju, bet Francija - Nīderlandi. Savukārt Vācija un Čehija ar minimālu 1 vārtu pārsvaru uzvarēja attiecīgi horvātus un portugāļus.

Arī abos pusfinālos spēļu likteni izšķīra 11 m sitieni: aizraujošās pēcspēles sitienu sērijās Čehija uzvarēja Franciju, bet par "Futbola klasiku" sauktajā duelī Vācija pieveica Angliju.

Finālspēlē starp Vācijas un Čehijas izlasēm, pārāki ar 2-1 izrādījās vācieši, kuru labā abus vārtus guva Olivers Bīrhofs. Vācijas izlase kļuva par pirmo komandu, kas kļuvusi par trīskārtēju Eiropas čempioni.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

C grupa

D grupa

Izslēgšanas turnīrs

Ceturtdaļfināli

Pusfināli

Fināls 

 Vērtīgākais spēlētājs:  Jirgens Klinsmans

Labākie vārtu guvēji
  Alans Šīrers 5 
  Hristo Stoičkovs 3
  Braiens Laudrups 3 
  Davors Šukers 3
  Jirgens Klinsmans - 3

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
Zemgales tilts

Zemgales tilts jeb Dzelzs tilts bija tilts Rīgā pār Daugavu. Atradās līdzās Dzelzceļa tiltam, nedaudz lejāk pa straumi. Līdz mūsdienām ir saglabājušies tilta balsti. Zemgales tilts efektīvi risināja Rīgas centra satiksmes problēmas, pateicoties tam, ka Vecrīgas pusē uz tiltu pāri Daugavas krastmalai veda estakāde.

Vēsture 
Dzelzs tiltu pār Daugavu uzbūvēja 1872. gadā. Tiltu būvēja Rīgas—Bolderājas dzelzceļa biedrība sakarā ar Bolderājas dzelzceļa celtniecību. Tilts bija paredzēts ne tikai dzelzceļa satiksmei, bet arī gājējiem. Tādēļ dzelzceļa sliedes atradās tilta vidū, bet malās bija platas joslas gājējiem. Par maksu tiltu varēja izmantot arī zirgu transports. Pirmā pasaules kara laikā tilts tika nopostīts, vēlāk atjaunots. Bermontiādes laikā 1919. gada 15. oktobrī 8. Daugavpils pulks kopā ar igauņu bruņuvilcienu pāri Dzelzs tiltam nesekmīgi uzbruka pretinieka pozīcijām Torņakalnā.  

Pēc tilta kapitālā remonta 20. gadsimta 30. gados tilts tika pielāgots pajūgu transportam un atklāts satiksmei 1938. gada 5. novembrī. Otrā pasaules kara laikā 1941. gada 29. jūnija kaujā un atkārtoti 1944. gada oktobrī tilts tika uzspridzināts, un to vairs neatjaunoja.

Tilta uzbūve 
Tilts sastāvēja no režģotas metāla kopnes (kopējā masa 360 000 pudu), kas novietota uz 8 balstiem upē un 3 balstiem krastā. Tilta platums bija 32 pēdas un vērtība 1,8 miljoni rubļu.

Foto galerija

Skatīt arī 
 Rīga
 Zaķusala
 Zemgales priekšpilsēta, Latgales priekšpilsēta
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Daudzstāvu dzīvojamie rajoni Rīgā

Literatūra

Piezīmes un atsauces 

Tilti Rīgā
2000. gada Eiropas čempionāts futbolā

2000. gada Eiropas čempionāts futbolā notika Beļģijā un Nīderlandē no 10. jūnija līdz 2. jūlijam. Tas bija pēc skaita 11. Eiropas čempionāts futbolā, ko rīkoja UEFA. Pirmoreiz finālturnīrs norisinājās divās valstīs. Par Eiropas čempioniem kļuva Francijas izlase, kas pagarinājumā ar 2-1 pārspēja Itāliju.

Komandas 
Šīs 16 komandas piedalījās 2000. gada Eiropas čempionātā. Turnīram automātiski kvalificējās laukuma saimnieki Beļģijas un Nīderlandes izlases.

Stadioni

Turnīra gaita 

Turnīra formāts bija tieši tāds pats, kā iepriekšējā čempionātā. 16 komandas tika sadalītas 4 grupās pa četrām komandām. Katras grupas 2 spēcīgākās izlases iekļuva ceturtdaļfinālā.

Vispārsteidzošākie notikumi risinājās A grupā: abas grupas favorītes Anglija un Vācija piedzīvoja izgāšanos, neizkļūstot no grupas, tādēļ ceturtdaļfinālā iekļuva portugāļi un rumāņi. B grupā visās 3 spēlēs uzvarēja Itālija, ieņemot pirmo vietu grupā; kā otrie ceturtdaļfinālām kvalificējās Turcijas izlase. C grupā uzvarēja Spānija, savukārt otro vietu, tikai pateicoties vairāk gūtajiem vārtiem nekā Norvēģijai, ieguva Dienvidslāvija. D grupā ļoti pārliecinoši uzvarēja Nīderlande un Francija.

Ceturtdaļfinālā ļoti pārliecinoši turpināja spēlēt Nīderlandes izlase, kas ar 6-1 sagrāva dienvidslāvus, Portugāle un Itālija ar 2-0 uzvarēja attiecīgi Turciju un Rumāniju, savukārt visaizraujošākajā ceturtdaļfinālā Francija ar 2-1 pārspēja Spāniju.

Pusfināli aizritēja ļoti saspringtās cīņās: Francija tikai spēles papildlaikā, pateicoties Zinedina Zidāna realizētajam soda sitienam, pārspēja Portugāli, savukārt Itālijas izlase, pateicoties lieliskajai vārtsarga Frančesko Toldo lieliskajam sniegumam, pēcspēles 11 m sitienu sērijā uzvarēja Nīderlandi.

Finālā tikās divas mūžsenās sāncenses Francijas un Itālijas izlases. 55. minūtē Marko Delvečio izvirzīja vadībā itāļus, un jau likās, ka spēles liktenis izšķirts, taču pamatlaika pēdējā minūtē neizšķirtu panāca Silvēns Viltors. Spēles papildlaikā "zelta vārtus" ar lielisku sitienu guva Dāvids Trezegē, un palīdzēja tābrīža Pasaules čempionei Francijas izlasei iegūt arī Eiropas čempionu titulu.

Grupu turnīrs

A grupa

B grupa

C grupa

D grupa

Izslēgšanas turnīrs

Ceturtdaļfināli

Pusfināli

Fināls

Statistika

Vārtu guvēji

UEFA turnīra simboliskā izlase

Čempionāta labākais spēlētājs 
  Zinedins Zidāns

Ārējās saites 
 Oficiālā UEFA mājaslapa
Kukšu muiža

Kukšu muižas pils ir muižas kungu māja Tukuma novada Jaunsātu pagasta Kukšās. 
Muiža rakstos minēta jau 1530. gadā, bet tās kungu māja būvēta 1725. gadā. Atrodas pie Vēdzeles jeb Kukšupes 22 km attālumā no Tukuma un 10 km attālumā no Kandavas.

Kukšu muiža tiek izmantota arī kā viesu nams atpūtai un dažādu svinīgu pasākumu rīkošanai. Kopš 2006. gada maija Kukšu muiža ir Latvijas Piļu un Muižu associācijas locekle.

Vēsture 
Muižas nosaukums esot cēlies no brāļu Pētera, Jēkaba un Klāva Kukšu (Kuku) vārdiem. 1530. gadā Livonijas ordeņa mestrs Valters fon Pletenbergs trīs Kandavas draudzes novadā esošās zemnieku saimniecības, kurās saimniekoja trīs brāļi Kukši, izlēņoja bruņiniekam Berndtam Tidvicam (Tidevicam). Vēlāk, 1534. gadā, apmainot vairākus zemes gabalus un vēl piepērkot klāt, Tidevics izveidoja Kukšu muižu.

Muiža tiek uzskatīta par izcilu Latvijas muižu arhitektūras paraugu, kur pakāpeniskas evolūcijas gaitā notikusi stilistiska sintēze starp baroku un vēlīno klasicismu. Muižā saglabājušās 18. gs. vidus melni glazētas podiņu krāsnis un durvis, kā arī vairāki 19. gs. sienu gleznojumi. 2005. gadā SIA „Kukšu Muiža” veica tai piederošās Kukšu muižas ēkas atjaunošanu, investējot 400 000 Ls.

Kukšu muiža mūsdienās ir iecienīta ceļotāju apskates vieta, kur iespējams doties ekskursijā gan pa kungu māju, gan pa apkārtni. Kungu mājā ir iespējams palikt un tajā ir iekārtoti 10 numuri vēsturiskā stilā ar autentiskām mēbelēm.

Ārējās saites 
 Jaunsātu pagasta vēsture - "Zelta skudra"
 Kukšu muiža - Piļu un muižu asociācija
 Kukšu muiža - Vietas.lv

Atsauces 

Jaunsātu pagasts
Muižas Latvijā
Rožu kvarcs

Rožu kvarcs () — maigs sārts kvarca paveids. Rožu kvarca krāsa var būt no bāli sārtas līdz sarkanīgi rozā. Visbiežāk rožu kvarcu atrod masīvā veidā — no ļoti sīkiem kristāliņiem sastāvošu — tāpēc tas ir daļēji caurspīdīgs. Visbiežāk atrod pegmatītos.

Rožu kvarca krāsa ir unikāla, jo nevienam citam minerālam šāda toņa krāsas nav. Rožu kvarca krāsu saista ar titāna, dzelzs, mangāna piejaukumiem. Dažreiz rožu kvarcs satur rutila adatveida kristāliņu piejaukumu, kas piešķir akmenim asterisma efektu. Neseni pētījumi rāda, ka rožu kvarca krāsu izraisa arī mikroskopiski citu minerālu (piemēram, djumortjerīta) ieslēgumi.

1959. gadā Brazīlijā, Minasžeraisas štatā, Sapukaijas pegmatītā tika atklāts lielāks daudzums caurspīdīgu rožu krāsas kvarca kristālu — ilgāku laiku mineralogi uzskatīja šos akmeņus par viltojumiem. Jau agrāk šādi kristāli tika atrasti ASV, Meinas štatā, Ramsfordā. Šo unikālo kristālu krāsu visdrīzāk rada fosfātu vai alumīnija piejaukumi. Gaismas ietekmē šo kristālu skaistā krāsa pamazām zūd. Arī citu rožu kvarca paraugu krāsa var zust saules gaismā, visi rožu kvarci zaudē krāsu, tos karsējot.

Skaistā rožu kvarca krāsa padara šo akmeni piemērotu juvelierizstrādājumiem. Visbiežāk un tūkstošiem gadu ilgi no rožu kvarca tiek darināti piekariņi, pērlītes. Šķautņainus akmeņus no rožu kvarca neizgatavo — tas nav caurspīdīgs un bieži tam ir ieslēgumi vai plaisas.

Atradnes 
 ASV — Dienviddakota (štata minerāls — simbols), Kalifornija, Meina, Montāna
 Austrija
 Brazīlija
 Francija
 Indija
 Japāna
 Krievija
 Madagaskara
 Namībija
 Polija
 Šveice
 Vācija
un citur

Ticējumi 
Rožu kvarcu (acīmredzot krāsu simbolikas dēļ) uzskata par mīlestības un auglības simbolu un līdzekli, kas ārstē jūtu vēsumu un seksualitātes problēmas. Citi ezotērikas piekritēji tic, ka rožu kvarcs pasargā no starojuma (piem. ūdens āderes, datoru starojums) kaitīgās ietekmes.

Ar ezotēriku saistīti rožu kvarca izstrādājumi (piem. "kristāla" bumbas) ir viena no izplatītākajām formām, kādā šo akmeni pārdod.

Ārējās saites 
 Minerālu galerijas 
 Dienviddakotas rožu kvarca izcelsmes un ieguves apraksts 

Kvarca paveidi
Dārgakmeņi

en:Quartz#Rose quartz
Kecalitctli

Kecalitctli (, no acteku valodas — "kecala putna zaļās spalvas + obsidiāns", vāciski arī Quetzalfeder-Edelgestein un Quetzalobsidian) ir jašmas varietāte — puscaurspīdīga—caurspīdīga, smaragdzaļa jašma no Gvatemalas, vērtīgs seno acteku kultūras dārgakmens. Raksturīgo akmens krāsu rada hromu saturoša muskovīta ieslēgumi.

Akmens ir minēts acteku kultūras pētnieka — franciskāņu misionāra Bernardino de Saaguna darbā Historia general de las cosas de Nueva Espana (Vispārēja informācija par lietām Jaunajā Spānijā) (16. gs. beigas). Sāguna acteku informatori stāsta, ka actekiem ir pieci vērtīgi dārgakmeņi:
 Kecalitctli (Quetzalitztli) — smaragdzaļa jašma;
 Kecalčalčivitls (Quetzalchalchiuitl) — smalkgraudains zaļš žadeīts;
 Čalčivitls (Chalchiuitl) — neidentificēts zaļš akmens;
 Ksivitls (Xivitl) — tirkīzs;
 Teuksiudžtls (Teuxiujtl) — augstas kvalitātes tirkīzs.
Raksturīgi, ka konkistadori, pieprasot vērtslietas, sagaidīja, ka indiāņi nesīs dārgmetālus, bet tā vietā saņēma zaļus akmeņus, kurus acteki (un citas indiāņu kultūras) vērtēja augstāk nekā zeltu.

Par kecalitctli Saaguns raksta: "...akmens ir caurspīdīgs un blīvs kā obsidiāns. Tas ir vērtīgs, cienīts, dārgs; to ir vērts godināt; to ir vērts rūpīgi glabāt; tas ir iekārots, skaudības vērts..."

Acteku rīcībā nebija metālu, ar kuru apstrādāt šo salīdzinoši cieto akmeni. Tomēr ar citu cietu akmeņu, bambusa, ūdens un smilšu palīdzību acteki prata izgatavot lieliskus mākslas priekšmetus, kurus nereti atrod arheoloģiskajos izrakumos.

Kvarca paveidi
Dārgakmeņi
Krajova

Krajova () ir pilsēta Rumānijas dienvidos Oltēnijas apgabalā pie Žiu upes apmēram pusceļā starp Dienvidkarpatiem un Donavu. Dolžas žudeca centrs. Vēsturiskā Oltēnijas gavaspilsēta.

Vēsture 

Pirms Krajovas šajā vietā atradās daku un romiešu pilsēta Pelendava (Pelendava).

Viduslaikos Krajova bija Oltēnijas galvaspilsēta un vietējo banu rezidence. 1395. gadā šeit, iespējams, notika Rovines kauja starp rumāņu un osmaņu karaspeku.

Pēc 1718. gadā, kad Oltēniju ieņēma Hābsburgu impērija, Krajovas nozīme mazinājās. 1761. gadā, Konstantīna Mavrokordāta valdīšanas laikā, bana rezidence tika pārcelta uz Bukaresti. 1800. gadā pilsētu izpostīja Osmans Pazvantoglu.

1821. gada Valahijas sacelšanās laikā Krajova un tās apkārtne bija viena no galvenajiem sacelšanās centriem.

Cilvēki 

Krajovā dzimuši:

 Mihajs Drosmīgais (Mihai Viteazul, 1558—1601) — Valahijas princis

Atsauces 

Rumānijas pilsētas
Ačuks

Ačuks (īst.v.- Arnolds Ruberts; dzimis , Vaidavas pag., miris , Ainažos) bija latviešu publicists, satīriķis. 

Dzimis galdnieka ģimenē. Pirmā pasaules kara laikā tēva ģimene devās bēgļu gaitās uz Krieviju. Pēc kara atgriezies Rubenē, strādājis Valmierā kā kantorists, tad - mantzinis Ainažos u.tt. Apprecējies 1922.g., dzīvojis Valmierā, apmēram pēc gada pārcēlies uz Cēsīm, strādājis par rēķinvedi armijas daļā. Bijis redaktors un redakcijas kolēģijas loceklis humoristiski satīriskajos izdevumos: laikrakstā "Sprigulis"(1925), "Joku ziņas"(1926), žurnālā "Svari" (1928, 1930-31), "Vecais Sikspārnis" (1931-1940), "Tēvija" (1941 -1945).

Uzskatāms par vienu no talantīgākajiem latviešu satīriķiem. Bieži viņa darbus ilustrēja karikatūrists Ernests Rirdāns.
Pēc Otrā pasaules kara strādājis kolhozā par grāmatvedi, ar literāro darbību nenodarbojās. Apbedīts Rubenes kapos pie Valmieras.

1893. gadā dzimušie
1960. gadā mirušie
Latvijas publicisti
Latviešu valodā rakstošie
Subaru

Subaru ir Japānas auto kompānija, koncerna Fuji Heavy Industries meitas kompānija.

Subaru auto kompānija nodibināta 1946.g, pirmais automobilis izlaists 1954.g.

Modeļi
 B9 Tribeca
 Forester
 Legacy
 Outback
 Impreza
 Impreza WRX
 Impreza WRX STI

Auto
Automašīnas
Autoražotāji
Mitsubishi Motors

Mitsubishi Motors Corporation ir viens no lielākajiem automobiļu ražotājiem Japānā, kas dibināts 1970. gadā 22. aprīlī. Tā galvenais birojs atrodas Japānā, Tokijā. Uzņēmums gadā kopumā saražo ap 1 000 0000 automobiļu, un tam ir 160 pārstāvniecības visā pasaulē.  Auto ražotājs ir konkurētspējīgs tieši pikapu un apvidus automobiļu segmentā. Jau 2009. gadā uzņēmums uzsāka pirmo masveida elektrisko automobiļu ražošanu, kam 2013. gadā sekoja PHEV jeb ar elektrību uzlādējams hibrīda krosovers. MMC kopumā nodarbina 30 000 darbinieku un tā ražotnes atrodas Japānā, Taizemē, Ķīnā, Flipīnās un Krievijā.

Mitsubishi tulkojumā no japāņu valodas nozīmē MITSU – trīs, HISI– briljanti, kas arī atspoguļoti uzņēmuma logotipā. Galvenie uzņēmuma vadmotīvi - godīgums, sociālā atbildība un sadarbība.   

2016. gada 2. maijā paziņots, ka Nissan iegādāsies trešdaļu Mitsubishi Motors akciju.

2016. gada 20. oktobrī Mitsubishi Motors pievienojas Renault-Nissan aliansei, kļūstot par lielāko autobūves grupu pasaulē, sasniedzot 10 miljonu pārdotu vienību gadā. 

Pēc apvienošanās Renault-Nissan-Mitsubishi alianse izstrādā attīstības statēģiju "Alliance 2022", kas paredz noteiktu mērķu un uzdevumu sasniegšanu turpmāko sešu gadu laikā.

2017. gada nogalē Mitsubishi Motors izstrādā trīs gadu stratēģisko plānu “Drive for Growth” ilgtspējīgas un rentablas izaugsmes nodrošināšanai, kura mērķis ir par vairāk nekā 30% palielināt pārdoto vienību apjomu  līdz 1,3 miljoniem transportlīdzekļu un ieņēmumus līdz 2,5 triljoniem jenu. Mitsubishi Motors jaunais investīciju plāns paredz arī pilnveidot esošos pilnpiedziņas apvidus auto un pikapus, kā arī uzsākt 11 jaunu modeļu izstrādi, ieskaitot Eclipse Cross un XPANDER. Produktu atjaunošanas programma sakrīt ar plānoto tirgus paplašināšanu ASEAN reģionā, Okeānijā, Amerikas Savienotajās Valstīs, Ķīnā un Japānā. 

2017.gada decembrī Mitsubishi Motors uzsāk jaunā krosovera Eclipse Cross tirdzniecību Eiropā, tostarp Latvijā.

Automašīnu modeļi 
 Colt
 Grandis
 Outlander
 Outlander PHEV
 L200
 Pajero
 Lancer
 Lancer Evolution
 Eclipse Cross

Atsauces

Ārējās saites 

Japānas autoražotāji
Motors
Troļļi

Troļļi ir būtnes skandināvu mitoloģijā. Tās ir būtnes, kas dzīvo izolēti no cilvēkiem un ir tiem bīstamas. Troļļu izskats tiek aprakstīts dažādi — viņi var būt gan neglīti ar lielām ausīm un neattapīgi, gan uzvesties tāpat kā cilvēki. Ar troļļiem var tikt saistīta ievērojamu dabas objektu izcelsme, piemēram, trollis saules gaismā pārakmeņojies. Troļļi mūsdienās ir viens no populārākajiem skandināvu folkloras elementiem.

Ārējās saites 

 Skandināvu Trollis mākslā un folklorā 
 Tova Jansona Muminu grāmatu saraksts 
 Norvēģu mājaslapa ar rakstiem un stāstiem par Troļļiem 

Skandināvu mitoloģija
Uriah Heep

Uriah Heep ir angļu rokgrupa dibināta 1969. gadā. Lai gan grupa bija ļoti populāra Anglijā un Eiropā, tā neguva milzu popularitāti Amerikas mūzikas tirgū. Izņēmums bija 3 dziesmas — "Easy Livin'" no 1972.gada albuma Demons and Wizards, "Sweet Lorraine" no 1972.gada albuma The Magician's Birthday un "Stealin'" no 1973.gada albuma Sweet Freedom.

Diskogrāfija

Studijas albumi 
 Very 'eavy... Very 'umble (1970) — titled Uriah Heep in U.S.
 Salisbury (1971)
 Look at Yourself (1971)
 Demons & Wizards (1972)
 The Magician's Birthday (1972)
 Sweet Freedom (1973)
 Wonderworld (1974)
 Return to Fantasy (1975)
 High and Mighty (1976)
 Firefly (1977)
 Innocent Victim (1977)
 Fallen Angel (1978)
 Conquest (1980)
 Abominog (1982)
 Head First (1983)
 Equator (1985)
 Raging Silence (1989)
 Different World (1991)
 Sea of Light (1995)
 Sonic Origami (1998)
 New Album (2006)
 Wake the Sleeper (2008)
 Celebration (2009)
 Into the Wild (2011)

Dzīvie ieraksti 
 Uriah Heep Live (1973)
 Live at Shepperton '74 (1986) — ierakstīts 1974.
 Live in Europe 1979 (1986) — ierakstīts 1979.
 Live in Moscow (1988)
 Spellbinder Live (1996)
 King Biscuit Flower Hour Presents In Concert (1997) — ierakstīts 1974.
 Future Echoes Of The Past (2000)
 Acoustically Driven (2001)
 Electrically Driven (2001)
 The Magician's Birthday Party (2002)
 Live in the USA (2003)
 Magic Night (2004)
 Between Two Worlds (2005)

Kompilācijas 
 Anthology (1986)
 Lady In Black (1994)
 The Lansdowne Tapes (1994) 
 A Time of Revelation (1994)
 Uriah Heep: The Collection 1970—1983(2000)
 Remasters: The Official Anthology (2001)
 20th Century Masters: The Millennium Collection: The Best of Uriah Heep (2001)
 Very Best of Uriah Heep (2006)

1970. gadu mūzikas grupas
1980. gadu mūzikas grupas
1990. gadu mūzikas grupas
2000. gadu mūzikas grupas
Anglijas rokgrupas
Anglijas smagā roka grupas
Lapsas

Lapsas, lapsu ģints (Vulpes) ir viena no suņu dzimtas (Canidae) ģintīm, kas apvieno 12 sugas. To tuvākie radinieki ir vilki, koijoti un šakāļi. 

Lapsas ir vismazākās suņu dzimtā, tām ir arī atšķirīga galvas forma — neliela un plakana. Starp acīm raksturīgs tumšāku spalvu trīsstūris. Ļoti bieži astes gals ir citā krāsā, nekā pārējais ķermeņa apmatojums. Visām lapsām ir apmēram vienādas ķermeņa formas; pagarināts ķermenis un galva, purns smails un smalks. Visām lapsām ir biezs, mīksts kažoks un gara aste, kas pieaugušiem dzīvniekiem sasniedz zemi. Krāsa pārsvarā ir ruda, dzelten-brūna un tumši brūna.

Lapsa kā simbols 
Lapsas daudzās kultūrās simbolizē konkrētas īpašības: viltību, gudrību, ātru domāšanu, piemērošanās spēju un izveicību.

Ķīnā ir ticējums, ja cilvēks redz lapsu, tad tā ir zīme no mirušajiem gariem. Ķelti uzskatīja, ka lapsas ir gidi garu pasaulē. Japānā lapsa ir viens no lietus gariem, un tā ir rīsu dieva Inari sūtne, kas sargā cilvēku no ļauna. Ziemeļamerikas idiāņiem lapsa ir gudrs un cēls ziņu nesējs, bet indiāņi no līdzenumiem uzskata, ka lapsa ir izjokotāja.

Latviešu folklorā lapsas ir gan gudras, gan viltīgas, bet tās ir arī pašlabuma meklētājas un citu izjokotājas.

Lapsu sistemātika 
 Lapsu ģints (Vulpes)

Atsauces

Ārējās saites 
 The fox website
 Lapsas

 
Suņu dzimta
Prazems

Prazems (no grieķu: prasites — 'akmens sīpolloku zaļā krāsā') ir puscaurspīdīga—caurspīdīga kvarcīta vai halcedona paveids bāli zaļā — zilganzaļā krāsā — šo terminu attiecina arī uz citiem līdzīgas krāsas akmeņiem. Agrāk termins "prazems" apzīmēja noteiktas ķīmiskās uzbūves un krāsas akmeni, tagad šis termins ir kļuvis plašāks.

Visbiežāk prazema kristālus iekrāso aktinolīta ieslēgumi. Atrasti arī bāli zaļas krāsas kvarca kristāli.

Ezotērikā un dziedniecībā prazemu uzskata par labu līdzekli pret drudzi un sāpēm, tas pazemina asinsspiedienu, nomierina.

Delfu Apollona templis esot bijis celts no tīra prazema tādējādi nodrošinot priesteriem iekšējo mieru, kas nepieciešams, lai varētu pareģot.

Atradnes 
 ASV — Jūta, Kalifornija, Ņujorka, Pensilvānija, Rodailenda, Virdžīnija
 Austrālija — Jaunā Dienvidvelsa un Rietumaustrālija
 Austrija — Karintija, Tirole, Zalcburga
 Dienvidāfrikas Republika
 Grieķija, Kiklādu salas — Serifosas sala
 Itālija — Trentino-Alto Adidže, Toskāna
 Krievija — Piejūras apgabals
 Vācija — Bavārija, Brandenburga, Hesene, Saksonija

Kvarca paveidi
Dārgakmeņi
Piena kvarcs

Piena kvarcs ir visizplatītākais kvarca paveids — piena krāsas kvarcs, kas satur daudzus mikroskopiskus gāzu ieslēgumus un/vai ūdens ieslēgumus. Šis kvarca paveids atrodams gandrīz visās pasaules zemēs.

Bieži par piena kvarcu dēvē akmeni, kas drīzāk ir kvarcīts — iezis, kur bez kvarca ir arī citu minerālu ieslēgumi. Šādi pienbalti kvarca oļi nav retums arī Latvijā, piemēram, Nidas pludmalē vai grants ieguves vietās.

Kvarca paveidi
Halcedons

Halcedons (nosaukums saistīts ar Seno Grieķiju, taču pretstatā daudziem skaidrojumiem, nav saistāms ar seno pilsētu Halkedonu) ir viens no kvarca paveidiem — slēpti kristālisks (halcedonu veidojošie kristāliņi ir mazāki par 1 mikrometru), šķiedrains kvarcs. Kā rāda neseni pētījumi, halcedons bieži ir kvarca un cita minerāla — moganīta maisījums. Halcedons uzskatāms par mineraloīdu.

Halcedonam atšķirībā no kvarca ir taukains spīdums. Tas ir puscaurspīdīgs, visbiežāk baltā vai zilgani pelēcīgā krāsā, brūngans un nereti — gandrīz melns. Vieglāk šķīdināms nekā kvarcs. Veido kārtiņas, satecējumus, pseidostalaktītus vai masīvus veidojumus. Halcedons veidojas magmatisko iežu plaisās un tukšumos, arī nogulumiežos (krams).

Dažādos halcedona paveidus jau kopš seniem laikiem izmanto kā rotakmeņus. Tā kā pie halcedona nelīp karsts vasks, to bieži izmantoja zīmogu izgatavošanai. Dažāus paveidus joprojām izmanto rotaslietu izgatavošanai. Lielākus gabalus izmanto arī vāzu, galdu virsmu utml. izgatavošanai. Tiešu Saules staru iedarbībā akmens dabiskais krāsojums var izbalēt.

Paveidi 
 Ahāts — joslains, bieži koncentriski joslains
 Karneols — viendabīgs, sarkans
 Hrizoprazs — zaļš, satur niķeļa oksīdu
 Prazems — bāli zaļš
 Onikss — joslains, ar melnām un baltām joslām
 Krams — tumši pelēks, melns, brūns, ar stiklainu spīdumu
 Heliotrops — smaragdzaļš, ar sarkaniem lāsumiem

Atradnes 
 ASV — Aidaho, Arizona, Florida, Kolorādo, Oregona
 Botsvana
 Brazīlija — Riugrandi du Sula
 Dienvidāfrikas Republika
 Indija
 Islande
 Jemena
 Kazahstāna
 Kanāda — Jaunskotija, Ontārio
 Krievija — Urāli, Aizbaikāls, Sahalīna, Kamčatka
 Mongolija
 Polija
 Rumānija
 Saūda Arābija
 Slovākija
 Vācija
 Urugvaja

Kvarca paveidi
Dārgakmeņi
Mineraloīdi