Marija Spiridonova

Marija Spiridonova (; dzimusi , mirusi ) bija Krievijas Sociālrevolucionāru partijas jeb eseru vadītāja. Cēlusies no turīgu muižnieku ģimenes.

Teroriste 

Spiridonova kļuva slavena visā Krievijas impērijā  pēc Tambovas eseru komitejas lēmuma īstenojot terora aktu un noslepkavojot policijas ģenerāli G. Luženovski, sašaujot to Borisogļebskā.

Pēc apcietinājuma Marija esot pakļauta visdažādākajām mocībām, tajā skaitā aiz matiem vilkta, sitot galvu pret kāpnēm, pret miesu dzēsti papirosi, izģērbta pilnībā un kaila nopērta žagariem.

 Maskavas kara apgabala tiesas izbraukuma sesija piesprieda Spiridonovai nāvessodu pakarot, ko aizstāj ar mūža katorgu. Marija izcieš sodu Austrumsibīrijā Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievo (Тиавайс-Шепшелевич, Аустра Христофоровна), Feigu Kaplāni, kas vēlāk izdarīja atentātu pret Ļeņinu, kā arī eserēm Škoļņiku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur, izpildot miesassodu, pērta ar rīkstēm (розги), ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja.

Sociālrevolucionāre 
Atbrīvota pēc Februāra revolūcijas ar  Krievijas Pagaidu valdības tieslietu ministra Kerenska pavēli.
1917. gadā bija Zemnieku padomju kongresa priekšsēdētāja Petrogradā, tajā pašā 1917. gadā — Čitas pilsētas galva.
1918. gadā ievēlēta Viskrievijas Satversmes sapulcē, deputāti izvirzīja Spiridonovu par tās priekšsēdētāja amata kandidāti. Kļuva kreiso eseru partijas priekšsēdētāja.

1918. gadā piedalījās t.s. Kreiso eseru dumpī, 6. jūlijā apcietināja Feliksu Dzeržinski. 8. jūlijā tika apcietināta pati un ieslodzīta kremlī, nosūtīja "Atklāto vēstuli boļševiku partijas centrālkomitejai", kurā brīdina par Ārkārtas komitejas (čekas) darbību pret pašu partiju (Jūs drīz nonāksiet paši savas čekas rokās, jūs jau, šķiet, esat tās rokās. Tur jums arī taciņa. ), tā paša gada 29. novembrī amnestēta un atbrīvota. 1918. — 1919. gadu mijā atkal iesaistījusies politiskajā darbībā, apcietināta  — Maskavas revolucionārais tribunāls piesprieda astoņu mēnešu izolāciju no politiskās darbības.  Spiridonovai izdevās izbēgt no ieslodzījuma. Būdama pagrīdē, aktīvi iestājās pret Krievijas sociāldemokrātiskās (boļševiku) partijas rīcību.

1920. gadā atkal apcietināta, turēta Ārkārtas komitejas (čeka) lazaretē. Spiridonova bija padomju soda psihiatrijas pirmais upuris.
1921. gadā pēc tā paša Dzeržinska pavēles ieslodzīta Prečistjenskas (Пречистенскя) psihiatriskajā slimnīcā, atkal atrodoties kopā ar eseru biedreni Izmailoviču. No 1923. gada izsūtīta trimdā uz Samarkandu. No 1930. gada par safabricētu lietu par sakariem ar ārvalstīm, izsūtīta uz Ufu. Izsūtījumā apprecējusi I.A.Majorovu, strādājusi par ekonomisti, citus tautsaimnieciskos darbus.

1937. gada represiju laikā atkal NKVD arestēta.  PSRS Augstākās tiesas Kara kolēģija piespriež viņai 25 gadu cietumsodu, ko pavada Jaroslavļas un Orlas cietumos.  pēc nacistiskās Vācijas uzbrukuma PSRS, evakuējot politieslodzītos, tāpat kā vīrs Majorovs, nošauta Medvedevas mežā pie Orlas .
1990. un 1992. gados pilnībā reabilitēta.

Rainis par Spiridonovu rakstīja lugu. Maksimilians Vološins veltīja dzejoli "Kaija", saskatot Spiridonovā mūžīgo sievišķību.

Literatūra 

 Steinberg I. (1935), Maria Spiridonova, London;
 Bezbrezhiev S.V. (1990), Maria Alexandrovna Spiridonova, in Voprosy Istorii, 9: 65-81.
 Кравченко Т. Возлюбленная террора. Серия: Женщина-миф. — М.: Олимп; Смоленск: Русич, — 1998. — 474 с; тираж 11 000 экз.
 Владимиров В., "Левые эсеры в 1917-1918 гг.", Пролет. революция, 1927. № 4
 Фельштинский, Ю., Юшенков, С.. "Открытое письмо Марии Спиридоновой ЦК партии большевиков",  ГРАНИ, Год XLI No 139 1986.
 Гусев К.Б., Эсеровская богородица, М, 1992.
 "Революционная Работница", 1918, № 1, с. 16.

Atsauces

Ārējās saites 

1884. gadā dzimušie
1941. gadā mirušie
Krievijas politiķi
Sociālisti
Maļcevskas katordznieces
Padomju represijās nogalinātie
Tambovas apgabalā dzimušie