joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Elvi

ELVI ir veikalu tīkls Latvijā, kas darbojas pēc franšīzes principa. Franšīzi vada uzņēmums SIA ELVI Latvija, bet veikali pieder citiem vietējiem uzņēmumiem. Pirmais ELVI veikals atvērts 2000. gadā.

2015. gada februārī ELVI tīklā bija 168 veikali, apvienojot 52 uzņēmumus.
SIA ELVI Latvija nodarbojas ar ELVI zīmola uzturēšanu un franšīzes vadību, nodrošinot veikaliem mārketinga atbalstu, vienotu iepirkumu, IT nodrošinājumu un citu palīdzību. Veikali pieder citām juridiskām personām, kas darbojas biznesa nomas jeb komercpilnvarojuma veidā.

Vēsture 

Piesaistot ārvalstu speciālistus, 1999. gadā tika izstrādāta veikalu tīkla koncepcija pēc franšīzes principa. Tas ļāva vietējiem uzņēmējiem Latvijā izveidot lielu pārtikas mazumtirdzniecības tīklu bez ārvalstu kapitāla piesaistes. Pirmais veikals ar ELVI zīmolu tika atvērts Siguldā 2000. gada 5. oktobrī. Drīz blakus tika uzbūvēts jauns tirdzniecības nams.
2001. gadā tika izveidota ELVI veikalu padome, dibināta SIA ELVI grupa. tad pamazām tika izveidota iepirkumu daļa, ieviesta vienota datu apmaiņas un uzskaites sistēma, izveidota loģistikas nodaļa un vienota loģistikas sistēma.

2006. gadā ELVI grupa starptautiskā konkursā Europe's 500 saņēma īpašu balvu kā visstraujāk augošais Austrumeiropas uzņēmums, kas radījis visvairāk jaunu darbavietu.
2007. gadā ELVI veikalu tīklā bija 68 veikali, no kuriem tikai četri piederēja SIA ELVI grupa, bet pārējie bija franšīzes.

2009. gada janvārī tika paziņots, ka 12 ELVI tīkla veikali turpmāk darbosies ar Mego un Vesko zīmoliem, uzņēmumiem SIA Aizkraukles sabiedrība un KS Rīgas Starprajonu zvejnieku kooperatīvā biedrība pārejot strādāt mazumtirgotāju kooperācijas SIA Baltstor paspārnē.

ELVI zīmola un franšīzes administrēšanai 2010. gada 25. februārī tika dibināts uzņēmums SIA Pārtikas tirdzniecības apvienība. Gada nogalē tika piesaistīti jauni investori: Kaspars Jankovskis un SIA Dyaltos Capital, tiem iegūstot katram 50 % kapitāldaļu uzņēmumā.
2013. gada 8. novembrī SIA Pārtikas tirdzniecības apvienība tika pārdēvēta par SIA ELVI Latvija, un tās īpašnieki bija: Imants Rendenieks (50 %), SIA Dyaltos Capital (25 %) un SIA Linde Grupa (25 %).

2015. gada 3. februārī paziņots, ka ELVI franšīzei pievienojies 62 veikalu tīkls Saules veikali, kurus pārvalda SIA Antaris.
2016. gada 22. decembrī Konkurences padome atļāva SIA Firma Madara 89 (pārstāv veikalu tīklu top!) pārņemt SIA Antaris un AS NIDL aktīvu daļu, ko veidoja 31 ELVI zīmola veikals.
2019. gada 13. novembrī ELVI veikalu tīklam pievienojās SIA Dagi LV.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 ELVI oficiālā mājas lapa

Veikalu tīkli Latvijā
Talsu ielu uzskaitījums

Talsu pilsētas ielu uzskaitījums iekļauj sevī 145 ielas, kuras atrodas Talsos.

Ielu uzskaitījums 

 1. maija iela
 9. maija iela
 1905. gada iela
 Aizvēja iela
 Akas iela
 Akmeņu iela
 Alkšņu iela
 Andreja Pumpura iela
 Anša Lerha-Puškaiša iela
 Apbūviešu iela
 Apogu iela
 Apšu iela
 Arāju iela
 Asaru iela
 Aspazijas iela
 Atmodas iela
 Ausekļa iela
 Aveņu iela
 Avotu iela
 Ābeļu iela
 Baptistu iela
 Baznīcas laukums
 Bētiņu iela
 Brīvības iela
 Celtnieku iela
 Censoņu iela
 Ceriņu iela
 Cielavas iela
 Darba iela
 Daģu iela
 Dārza iela
 Dižmāras iela
 Dīķa iela
 Draudzības iela
 Dundagas iela
 Dzelzupes iela
 Dzilnu iela
 Dzirnavu iela
 Egļu iela
 Ezera iela
 Ezeru laukums
 Fabrikas iela
 Friča Blumbaha iela
 Gaismas iela
 Ganību iela
 Gobu iela
 Graudu iela
 Gravas iela
 Griezes iela
 Gulbju iela
 Ielejas iela
 Īsā iela
 Jaunatnes iela
 Jaunā iela
 Justīna Grota iela
 Kalēju iela
 Kalna iela
 Kareivju iela
 Kārļa Mīlenbaha iela
 Kļavu iela
 Koku iela
 Kolkas iela
 Krasta iela
 Kraujas iela
 Krievraga iela
 Krišjāņa Barona iela
 Krišjāņa Valdemāra iela
 Ķiršu iela
 Laidzes iela
 Laipu iela
 Lapu iela
 Lauku iela
 Lazdu iela
 Lidlauka iela
 Lielā iela
 Lielgabalu iela
 Liepu iela
 Liesmas iela
 Linduļa iela
 Līdaku iela
 Līkā iela
 Līņu iela
 Loka iela
 Magoņu iela
 Mālu iela
 Miera iela
 Nogāzes iela
 Noliktavas iela
 Nomaļu iela
 Nomas iela
 Ošu iela
 Ozolu iela
 Paegļu iela
 Paugurciema iela
 Pilsētas laukums
 Pilskalna iela
 Pionieru iela
 Pīlādžu iela
 Pļavu iela
 Priežu iela
 Puķu iela
 Pūpolu iela
 Raiņa iela
 Raudu iela
 Rietumu iela
 Rīgas iela
 Rīta iela
 Robežu iela
 Rožu iela
 Rūķu iela
 Rūpniecības iela
 Sarmas iela
 Saules iela
 Skolas iela
 Smilgu iela
 Smilšu iela
 Stabu iela
 Stacijas iela
 Stadiona iela
 Stendes iela
 Strautu iela
 Strazdu iela
 Strēlnieku iela
 Tēteru iela
 Talsciema iela
 Tiguļu iela
 Tīruma iela
 Ūdens iela
 Vanagu iela
 Vālodzes iela
 Ventspils iela
 Vēju iela
 Vidus iela
 Vīksnas iela
 Vītolu iela
 Voldemāra Ruģēna iela
 Zaļā iela
 Zelmeņu iela
 Zemeņu iela
 Zemes iela
 Ziedu iela
 Ziemeļu iela
 Zīļu iela
 Zušu iela
 Zvaigžņu iela

Skatīt arī 
 Talsi

Atsauces 

 
Ielas
Staņislavs Sosabovskis

Staņislavs Sosabovskis (; dzimis , miris ) bija poļu brigādes ģenerālis. Militārā dienestā kopš 1913. gada. Pazīstams kā Polijas emigrācijas valdības Londonā organizētās 1. poļu desanta brigādes (1 Samodzielna Brygada Spadochronowa) komandieris Arnemas kaujas laikā 1944. gada septembrī.

Ārējās saites 

Poļu militārpersonas
Ivanofrankivskā dzimušie
Romāns Dmovskis

Romāns Staņislavs Dmovskis (, dzimis , miris ) bija poļu politiķis. Dmovskis bija nacionālistiskās, politiski labējās nacionālo demokrātu (Narodowa Demokracja jeb endecja) kustības dibinātājs un galvenais ideologs. 

Pirms Polijas valsts nodibināšanas uzskatīja Vācijas ģermanizācijas politiku par lielāko draudu poļu kultūrai, tāpēc atbalstīja daļēju sadarbību ar Krieviju. Pirmā pasaules kara laikā Parīzē nodibināja "Poļu nacionālo komiteju", kuru 1917. un 1918. gadā Sabiedrotie atzina par Polijas valdību. Pēc Polijas valsts nodibināšanās Dmovskis realizēja nacionālistisku politiku, atbalstīdams Polijas mazākumtautību (vācu, baltkrievu, ukraiņu) pārpoļošanu, cita starpā, proponēdams antisemītisku politiku. Kaut arī dzīves laikā neieņēma oficiālu politisku amatu (izņemot ārlietu ministra posteni 1923. gadā), Dmovskis bija viens no redzamākajiem Juzefa Pilsudska politiskajiem pretiniekiem viņa idejai par Poliju kā daudzu tautu federāciju no "jūras līdz jūrai".

1893. gada novembrī, kad par politisku darbību tika izsūtīts no Kongresa Polijas, apmetās Jelgavā. 1895. gada sākumā pārcēlās uz Ļvovu, Austroungārijā.

Ārējās saites 

1864. gadā dzimušie
1939. gadā mirušie
Polijas vēsture
Varšavā dzimušie
Valsts prezidenta kanceleja

Valsts prezidenta kanceleja ir valsts institūcija. Atrodas Pils laukumā 3, Rīgā, Latvijā. Kancelejas uzdevums ir Latvijas Valsts prezidenta darbības organizatoriskā nodrošināšana. Kancelejai ir dažādas struktūrvienības, tajā darbojas prezidenta padomnieki dažādos jautājumos. Kancelejas pārziņā darbojas arī dažādas padomes, komisijas, dienesti.

Institūcija tikusi dibināta 1920. gada maijā ar nosaukumu Satversmes sapulces prezidenta kanceleja, no 1922. līdz 1940. gadam tās nosaukums bija Valsts prezidenta sekretariāts, pašreizējais nosaukums pastāv kopš 1993. gada.

Vadītāji 
 1921—1940: Jānis Grandaus
 1993—1994: Jānis Eihmanis
 1994—1999: Ivars Millers
 1999—2006: Mārtiņš Bondars
 2006—2007: Andrejs Pildegovičs
 2007—2008: Eduards Stiprais
 2008—2011: Edgars Rinkēvičs
 2011—2014: Gundars Daudze
 2014—2015: Aleksandrs Bimbirulis
 2015—2017: Guntis Puķītis
 2017—2019: Arnis Salnājs
 2019:    Laila Jurcēna (p.i)
 kopš 2019: Andris Teikmanis

Atsauces

Ārējās saites
Jiri Losmans

Jiri Losmans (;  Kabalā —  Stokholmā) bija Igaunijas garo distanču skrējējs.

Losmans 1920. gada Olimpiskajās spēlēs Antverpenē ieguva otro vietu maratonā ar rezultātu 2:32:48,6, no Hannesa Kolehmainena atpaliekot 13 sekundes, bet pārspējot trešās vietas ieguvēju Valerio Arri par gandrīz 4 minūtēm. 1924. gada Olimpiskajās spēlēs Parīzē viņš ierindojās 10. vietā.

1944. gadā Losmans devās bēgļu gaitās uz Zviedriju, bēgot no PSRS okupācijas.

Ārējās saites

Atsauces 

1891. gadā dzimušie
1984. gadā mirušie
Igaunijas vieglatlēti
1920. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1924. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Jervas apriņķī dzimušie
Garo distanču skrējēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Orfejs

Orfejs () bija dzejnieks, mūziķis, pravietis un mītiska persona sengrieķu mitoloģijā. Domas dalās, vai Orfejs ir bijis īsta vai mītiska persona, biežāk gan viņš tiek uzskatīts par īstu personu, kas dzīvojusi laikā ap 1000. gadu pirms mūsu ēras.

Leģendās teikts, ka Orfejs ieguvis izglītību Ēģiptē, apguvis haldiešu astroloģiju un strādājis par ārstu. Tiek uzskatīts, ka Homērs bijis Orfeja darba turpinātājs un Orfejs bijis grieķu mitoloģijas, reliģijas un kultu pamatlicējs.
 
Sengrieķu mitoloģijā viņš bija viens no argonautiem un trāķiešu dziedonis. Viņš ar savu balsi un cītaras spēli spēja savaldzināt ne tikai cilvēkus, bet arī plēsīgus dzīvniekus, augus, upes un akmeņus. Viņš bija uzticīgs mīlētājs, viņa sieva bija Eiridīke. Orfejs devās uz mirušo valstību, lai atgūtu savu sievu Eiridīki. Orfeja tēls bieži izmantots literatūrā, mūzikā un tēlotājmākslā.

Atsauces

Ārējās saites 

Sengrieķu mitoloģija
Berta Pīpiņa

Berta Pīpiņa (dzimusi Ziemele; dzimusi , miršanas datums nav zināms) bija Latvijas žurnāliste, rakstniece un politiķe, Tautas padomes locekļa, politiķa Ērmaņa Pīpiņa-Vizuļa sieva. Bijusi Rīgas domes un 4. Saeimas deputāte, "Demokrātiskā Centra" biedre. Vienīgā sieviete, kas starpkaru periodā bija Saeimas deputāte.

Apmeklējusi Misas pagasta skolu un Bauskas meiteņu proģimnāziju. Piedalījusies "Demokrātiskā Centra" dibināšanā un turpmākajā darbībā: ievēlēta partijas padomē un partijas centrālkomitejā. 1921. gadā kļuvusi par Rīgas domes deputāti. 1931. gadā ievēlēta 4. Saeimā, kur darbojusies līdz 1934. gadam.

Bijusi ilggadēja Latvijas Sieviešu nacionālās līgas priekšsēdētāja. Sarakstījusi romānu "Lejaskrodzinieka meita".

1941. gadā deportēta uz Sibīriju. Par tālāko likteni ziņu nav.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira.

Atsauces 

1883. gadā dzimušie
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Bauskas novadā dzimušie
Demokrātiskā Centra politiķi
4. Saeimas deputāti
Rīgas domes deputāti
Latviešu rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Latvijas rakstnieki
Latvijas žurnālistes
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Padomju represiju upuri
Grigorijs Skovoroda

Hrihorijs Skovoroda (, ; dzimis , miris ) bija Slobodas Ukrainas ukraiņu filozofs, dzejnieks, pedagogs un komponists.

Dzīvesgājums 
Studēja Kijevas-Mohilas akadēmijā (1734—1741, 1744—1745, 1751—1753). No 1741. līdz 1744. gadam kā galma dziedātājs dzīvoja Sanktpēterburgā un Maskavā. No 1745. līdz 1750. gadam uzturējās Ungārijā un, iespējams, citās Eiropas valstīs. No 1750. līdz 1751. gadam bija pasniedzējs Perejaslavas garīgajā seminārā, kādu laiku uzturējās Trīsvienības-Sergija lavrā. Pēc tam ar pārtraukumiem dzīvoja Harkivā. 1769. gada lielākoties ceļoja pa draugu un piekritēju mājvietām, līdz pat nāvei nekur ilgi neuzturoties. Pēc leģendas miris drauga, muižnieka mājās, pats pirms tam izrakdams savu kapu. Uz kapa pieminekļa licis uzrakstīt — "Pasaule ķēra mani, bet nenoķēra".

Skovoroda rakstīja savus darbus vairākās valodās — latīniski, grieķiski, baznīclāvu valodā, tomēr vairums darbu sarakstīti valodā, kurā, iespējams, runāja tālaika Slobodas Ukrainā, atkarībā no konteksta to var uzskatīt par ukraiņu vai krievu valodas paveidu. Sekulāro un reliģisko varas iestāžu opozīcijas dēļ Skovorodas pirmais darbs publicēts tikai pēc viņa nāves, 1798. gadā, bet pilnie kopotie raksti Sanktpēterburgā 1861. gadā.

Ārējās saites 

 Skovoroda Online Concordance 
 Skovorodas kopotie raksti

18. gadsimta filozofi
Ukraiņu filozofi
Krievu filozofi
Ukraiņu valodā rakstošie
Krievu valodā rakstošie
Latīņu valodā rakstošie
Grieķu valodā rakstošie
Baznīcslāvu valodā rakstošie
Žuzē Eduardu duš Santušs

Žuzē Eduardu duš Santušs (, dzimis , miris ) bija Angolas politiķis, kurš no 1979. gada līdz 2017. gadam bija Angolas prezidents.

Biogrāfija 

Dzimis Luandā akmeņkaļa un mājsaimnieces ģimenē. Uzreiz pēc liceja absolvēšanas iesaistījies politikā, pievienojoties kreisi orientētajai antikoloniālajai neatkarības kustībai.

1961. gadā saistībā ar iespējamām represijām pametis valsti, no 1963. līdz 1969. gadam studējis Padomju Savienībā Azerbaidžānas naftas un ķīmijas institūtā, kur ieguvis inženiera izglītību, lai arī profesijā nekad nav strādājis. Pārstāvējis Angolas neatkarības kustību ārvalstīs, pēc neatkarības iegūšanas 1974. gadā kļuva par Angolas ārlietu ministru.

Pēc pirmā Angolas prezidenta nāves 1979. gada 21. septembrī ieņēmis viņa amatu. Kā prezidents vērsa pūles, lai valstī izbeigtu pilsoņu karu, kas ilga līdz pat 2002. gadam. Pakāpeniski novērsies no marksisma, veicinot uzņēmējdarbību, brīvo tirdzniecību, kā arī atsakoties no vienpartijas sistēmas. Vienlaikus ticis kritizēts par ievērojamu korupciju.

Pēc 1992. gada vēlēšanām, kad viņa tuvākais konkurents uz prezidenta amatu ieguva ievērojamu atbalstu, Santuša prezidenta termiņi tiek apstiprināti automātiski, bez vēlēšanām. Otro reizi kandidēja 2012. gada prezidenta vēlēšanās un tika ievēlēts. Atkāpās no prezidenta amata 2017. gadā, un 2017. gada Angolas vispārējās vēlēšanās viņu nomainīja Žuans Lorensu.

Bez portugāļu valodas Santušs brīvi pārvaldīja arī spāņu, franču un krievu valodu.

Dzīves pēdējos gados Santušs ārstējās no vēža. 2022. gada 8. jūlijā, 79 gadu vecumā, miris medicīnas centrā Barselonā.

Atsauces

Ārējās saites 

1942. gadā dzimušie
2022. gadā mirušie
Angolas prezidenti
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Hosē Enrike

Hosē Enrike Sančess Diass (; dzimis  Valensijā, Spānijā) ir spāņu bijušais futbolists. Spēlēja ar 3. numuru kreisās malas aizsarga pozīcijā.

Profesionāļa karjeru sācis 2004. gadā klubā Levante UD. Spēlējis arī Valencia CF un Celta Vigo un Villarreal CF. 2007. gadā pārgājis uz Newcastle United F.C., ar kuru tika parakstīts piecu gadu līgums. Vēlāk spēlējis arī citā Anglijas klubā Liverpool FC. Karjeru noslēdza 2017. gadā Saragosas "Real".

Sasniegumi 
Newcastle United

 Anglijas čempionāts: 2009–10

Liverpool

 Anglijas Līgas kauss: 2011–12

Ārējās saites 

1986. gadā dzimušie
Valensijas apgabalā dzimušie
Spānijas futbolisti
Liverpool FC spēlētāji
Valencia CF spēlētāji
Villarreal CF spēlētāji
Newcastle United F.C. spēlētāji
Bigo "Celta" spēlētāji
Benedikts Kalnačs

Benedikts Kalnačs (dzimis 1965. gada 25. februārī) ir latviešu literatūrzinātnieks. Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis.

Biogrāfija 
B. Kalnačs dzimis dzejnieka Andra Vējāna ģimenē. Beidzis Rīgas 49. vidusskolu (1983) un Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātes latviešu valodas un literatūras nodaļu (1988). Ieguvis filoloģijas doktora (1993) un habilitētā filoloģijas doktora grādu (1999). Kopš 1988. gada strādā tagadējā LU Literatūras, folkloras un mākslas institūtā, ir tā vadošais pētnieks un direktora vietnieks zinātniskajā darbā, no 1999. līdz 2011. gadam institūta direktors, kopš 2013. gada Literatūras nodaļas vadītājs. Kopš 1993. gada Liepājas Universitātes pasniedzējs, kopš 2004. gada profesors.

Publikācijas kopš 1985. gada. Rakstījis recenzijas un izrāžu apskatus. Pētījumi latviešu drāmas vēsturē, kā arī postkoloniālisma studijās. Kopš 1999. gada Latvijas Rakstnieku savienības biedrs. Saņēmis Latvijas Zinātņu akadēmijas Viļa Plūdoņa balvu literatūrzinātnē (2000). Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenais loceklis (2005). 2012. gadā B. Kalnačs saņēma Liepājas pilsētas Gada balvu zinātnē, 2015. gada pavasarī — Baltijas Zinātņu akadēmiju medaļu par ilggadīgu Baltijas jūras valstu literāro kontaktu izpēti.

Bibliogrāfija 
 Jūlijs Pētersons — vērotājs laikmetu maiņās. Rīga: Zvaigzne ABC, 1996.
 Tradīcijas un novatorisms Mārtiņa Zīverta drāmas struktūrā. Rīga: Zinātne, 1998.
 Ibsena zīmē. Rīga: Zinātne, 2000.
 Modernās drāmas aizsākumi. Liepāja: LiePA, 2001.
 Modernisma drāma Vācijā. Liepāja: LiePA, 2002.
 Latviešu drāma. 20. gadsimta pirmā puse (kopā ar V. Hausmani). Rīga: Zinātne, 2004.
 Vīnes modernisms. Liepāja: LiePA, 2005.
 Latviešu drāma. 20. gadsimta otrā puse. (Kopā ar V. Hausmani.) Rīga: Zinātne, 2006.
 Latviešu drāmas vēstures etīdes. Liepāja: LiePA, 2008.
 Baltijas postkoloniālā drāma. Rīga: LU LFMI, 2011.
 20th Century Baltic Drama: Postcolonial Narratives, Decolonial Options. Bielefeld: Aisthesis Verlag, 2016.
 Fin de siècle literārā kultūra Latvijā (Kopā ar P. Daiju, E. Eglāju-Kristsoni un K. Vērdiņu). Rīga: LU LFMI, 2017.

Atsauces 

Rīgā dzimušie
Latviešu zinātnieki
Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenie locekļi
Frīdrihs Gustavs Bīnemanis (skolotājs)

Frīdrihs Gustavs Bīnemanis (, 1860—1915) bija vācbaltiešu pedagogs un vēsturnieks. Bērzaines ģimnāzijas virsskolotājs (1887—1892).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1860. gada 19. maijā Arcizas (Arcis) vācu kolonijā Besarābijā (tagad Odesas apgabalā Ukrainā) luterāņu mācītāja Herborda Bīnemaņa un viņa sievas Leontīnes ģimenē. 1868. gadā viņa ģimene pārcēlās uz dzīvi Odesā, pēc tam Kurzemes guberņā. Mācījās Jelgavas ģimnāzijā, pēc tam Vīlandes ģimnāzijā (1877—1879). Studēja Tērbatas Universitātē filoloģiju (1879—1880), teoloģiju (1880—1881) un vēsturi (1881—1885). Papildinājās Strasburgas Universitātē, kur ieguva zinātņu doktora grādu (1885—1886).
1886. gadā virsskolotājs Tērbatas ģimnāzijā, tad Bērzaines ģimnāzijā (1887—1892). 1887. gada 13. decembrī salaulājās ar Hedvigu Jūliju fon Siversu (Julie v. Sivers a. d. H. Warbus).

Pēc tam, kad Baltijas pārkrievošanas politikas dēļ Bērzaines ģimnāziju 1892. gadā slēdza, Bīnemanis vadīja zēnu pansionātu Rīgā (1892—1899), līdztekus strādāja par Rīgas Vēstures un Senatnes pētīšanas biedrības bibliotekāru (1894—1903). No 1897. gada Igaunijas Literārās biedrības korespondētājloceklis.
No 1903. līdz 1913. gadam "Baltijas mēnešraksta" (Baltisches Monatsschrift) izdevējs un redaktors, no 1905. gada "Daugavas laikraksta" (Düna-Zeitung) līdzstrādnieks.

Miris Rīgā 1915. gada 4. augustā.

Darbi 
 Aus J. J. Hastfers administrativer Praxis (1892);
 Das Tagebuch des Generals v. Hallart über die Belagerung und Schlacht von Narva, in: Beitr. 4 (1894);
 Zur Gründungsgeschichte der 2. schwed. Universität Dorpat, in: Mitt. Riga 15;
 Briefe und Aktenstücke zur Geschichte der Verteidigung und Kapitulation Dorpats, in: Mitt. Riga 16;
 Die Katastrophe der Stadt Dorpat während des Nordischen Krieges (1902);
 Livländisches Sagenbuch (izdevējs, 1897);
 Altlivländisdie Erinnerungen (izdevējs, 1911);
 Aus vergangenen Tagen (izdevējs, 1913)

Atsauces 

Vācbaltieši
Latvijas pedagogi
Hrohūvtīneca

Hrohūvtīneca () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1293. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Hrohova-Teinica (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Breds Džonss

Breds Džonss (dzimis  Armadalē, Austrālijas rietumos) ir profesionāls Austrālijas futbolists. Pašlaik (2019) spēlē Saūda Arābijas kluba Al-Nassr FC sastāvā. No 2001. gada līdz 2010. gada augustam spēlēja komandas Middlesbrough FC sastāvā, līdz par 2,3 miljoniem Lielbritānijas mārciņu tika aizmainīts uz Liverpool FC.

Sasniegumi 
Middlesbrough

 Anglijas Līgas kauss: 2003–04

Liverpool

 Anglijas Līgas kauss: 2011–12

Feyenoord

 Eredivisie: 2016–17
 KNVB beker: 2017–18

Atsauces

Ārējās saites 

Austrālijas futbolisti
1982. gadā dzimušie
Austrālijas izlases futbolisti
Futbola vārtsargi
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2018. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Middlesbrough FC spēlētāji
Blackpool F.C. spēlētāji
Liverpool FC spēlētāji
Derby County F.C. spēlētāji
Roterdamas "Feyenoord" spēlētāji
Sheffield Wednesday F.C. spēlētāji
Pērtā dzimušie
Suņu roze

Suņu roze (Rosa canina), arī mežrozīte, ir rožu ģints suga. Tās dabiskais izplatības areāls ir Eiropa, Ziemeļāfrika un Āzijas rietumi. Tas ir vidēji augsts krūms (augstums no 1–5 m). Suņu rozes lapas ir nepāra plūksnaini saliktas no 5 vai 7 iegareni ovālām vai lancetiskām lapiņām. Ziedi parasti ir sārtā krāsā. Tā auglis ir riekstiņu kopauglis ar sulīgu augļsedzi. Kad auglis nogatavojas, tas iegūst spilgti sarkanu krāsu. Suņu roze stilizētā veidolā plaši sastopama Eiropas heraldikā.

Nav plaši izplatīta Latvijas teritorijā, sastopama galvenokārt valsts rietumdaļā.

Atsauces 

Rožu apakšdzimta
Latvijas flora
Luže

Luže () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Lūše (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā. Pilsēta attīstījusies ap Košumberkas pili. 1901. gadā šeit tika dibināta sanatorija un no šī laika pilsēta attīstījusies kā kūrorts.

Cilvēki
16. gadsimta beigās vietējā Bohēmijas brāļu skolā mācījās nākamais karavadonis Albrehts fon Vallenšteins (Albrecht Wallenstein, 1583-1634).

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Aleksis Ciprs

Aleksis Ciprs (; dzimis ) ir grieķu politiķis, bijušais Grieķijas premjerministrs. Pārstāv "Radikāli kreiso koalīciju" (SYRIZA), kopš 2009. gada ir tās līderis.

2006. gadā ievēlēts Atēnu municipalitātē. 2008. gada februārī Cipru ievēlēja par Labo un ekoloģisko kustību () līderi. 33 gadu vecumā viņš kļuva par jaunāko kādas Grieķijas partijas līderi (1931. gadā Nikos Zahariadis par Grieķijas komunistiskās partijas līderi bija kļuvis 28 gadu vecumā).

2009. gadā ievēlēts Grieķijas parlamentā, šajā gadā kļuva arī par "Radikāli kreisās koalīcijas" (SYRIZA) līderi. 2012. gada vēlēšanās bija SYRIZA līderis, partija ieguva 22% balsu, pats Ciprs kļuva par opozīcijas līderi.

2015. gada janvāra vēlēšanās viņa vadītā SYRIZA uzvarēja, tika iegūti 26,3% balsu. Līdz vairākumam parlamentā partijai pietrūka 2 vietu (tā ieguva 149 no 300 vietām). Ciprs jau nākamajā dienā pēc vēlēšanām stājās Grieķijas premjerministra amatā.

 Aleksis Ciprs paziņoja par atkāpšanos no premjerministra amata. Pēc ārkārtas vēlēšanām 2015. gada septembrī atgriezās premjerministra amatā. Pēc Syriza neveiksmes 2019. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās tika izsludinātas pirmstermiņa parlamenta vēlēšanas, kurās Syriza ieguva tikai 86 vietas parlamentā. Ciprs atzina zaudējumu un viņa vietā premjerministra stājās Kirjaks Micotakis.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1974. gadā dzimušie
Grieķijas politiķi
Proseča

Proseča () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1349. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Kisangani

Kisangani (Kisangani), iepriekš Stenlijvilla (Stanleyville) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, Austrumu provinces administratīvais centrs. Tā ir trešā lielākā pilsēta valstī un lielākā no pilsētām, kuras atrodas Kongo tropiskajos mežos.

Pilsētas iedzīvotāju biežāk izmantotās valodas ir svahili un lingala, kam seko franču valoda. Oficiālā valoda ir franču, to nosaka Kongo Demokrātiskās Republikas konstitūcija.

Atsauces 

Kongo DR pilsētas
30 Rock

30 Rock ir amerikāņu komēdijseriāls, kura autore ir Tīna Feja. Seriāls tika pārraidīts NBC televīzijas kanālā laikā no  līdz .

Pārskats 
Seriāls ir vāji balstīts uz Fejas pieredzi Saturday Night Live galvenās autores darbā. 30 Rock ir par izdomātu skeču komēdijšovu, kas tiek pārraidīts NBC kanālā. Seriāla nosaukums ir atsauce uz 30 Rockefeller Plaza Ņujorkā, kur atrodas NBC studija.

Seriāls tā pārraidīšanas laikā guva labus panākumus. Vairāki kritiķi to iekļāva kādā no saviem 2006.—2013. gada labāko seriālu topiem. 2009. gada jūlijā 30 Rock tika nominēts 22 Primetime Emmy balvām, kas ir lielākais balvu skaits kādam komēdijseriālam vienā gadā. Seriāls Primetime Emmy balvu ieguva vairākas reizes, trīs reizes kā labākais komēdijseriāls. Vairākās publikācijās seriāla pēdējā sērija tika nosaukta par vienu no labākajām televīzijas vēsturē. Neskatoties uz kritiķu atzinību, seriāls nesasniedza augstu skatītāju skaitu.

Ārējās saites 
 

ASV televīzijas seriāli
Situāciju komēdijas
Seča

Seča () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Hrudimas apriņķī.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1318. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Horni Jeleni

Horni Jeleni () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Pardubices apriņķī.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1472. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā, tās vāciskais nosaukums bija Oberjeleni (Ober Jeleni). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Kipras pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopotas Kipras pilsētas. Saskaņā ar oficiālajiem datiem 2011.g. Kiprā bija vairāk nekā 40 pilsētas. 

Valsts ziemeļos atrodas Ziemeļkipra (pilns nosaukums: Ziemeļkipras Turku Republika), kas ir de facto neatkarīga, parlamentāra republika. Ziemeļkipra neatkarību pasludināja 1983. gadā — deviņus gadus pēc Kipras grieķu sarīkotā valsts apvērsuma, pēc tam, kad Grieķijas mēģinājums anektēt Kipru izraisīja Turcijas iebrukumu.

Pilsētu sadalījums

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Leitnants

Leitnants () ir zemākā jaunāko virsnieku dienesta pakāpe bruņotajos spēkos un militarizētās organizācijās, augstāka par to ir virsleitnanta pakāpe. Sauszemes bruņotajos spēkos lielākoties komandē vada lieluma vienību.

Lietošana Latvijā 

Arī Latvijas Bruņotajos spēkos un Latvijas Nacionālajos bruņotajos spēkos tika un tiek lietota šī dienesta pakāpe, tāpat arī Valsts policijā un robežsardzē.

Dienesta pakāpes
Maiks Maierss

Maikls Džons "Maiks" Maierss (; dzimis ) ir kanādiešu aktieris, komiķis, scenārists un kinoproducents.

Laikā no 1989. līdz 1995. gadam darbojies Saturday Night Live šovā. Kā scenārists (kopā ar citiem) saņēmis Emmy balvu. Pazīstams ar lomām tādās filmu sērijās kā Wayne's World, "Ostins Pauerss" un kā balss aktieris animācijas filmu sērijā "Šreks". Filmā "Ostins Pauerss: Slepenais starptautiskais aģents" (1997) viņš tēlojis gan filmas galveno varoni Ostinu Pauersu, gan arī galveno ļaundari Doktoru Ļauno. Piedalījies arī tādās filmās kā The Thin Pink Line (1998) un "Bohēmista rapsodija" (2018).

Ārējās saites 

1963. gadā dzimušie
Kanādiešu kinoaktieri
Emmy balvas ieguvēji
Ontārio dzimušie
Milānas katedrāle

Milānas katedrāle jeb Milānas Doms (, ) ir Romas Katoļu baznīcas katedrāle Milānā, Itālijā. Dievnams atrodas plašajā Doma laukumā, kas ir pilsētas centrs gan ģeogrāfiskā, gan sociālā nozīmē.

Celta gotikas stilā. Lielākā katoļu baznīca Itālijā un 5. lielākā pasaulē. Baznīcas celtniecība ilgusi no 1386. līdz 1965. gadam. Pirms pašreizējās katedrāles būvniecības šajā vietā atradusies vismaz viena baznīca. 1762. gadā tika izgatavota Madonnina smaile, kas kļuva par augstāko punktu Milānas katedrālē (108,5 m augstumā). Tas tobrīd bija augstākais punkts pilsētā, vēlāk tika iedibināta tradīcija, ka pilsētā nekas neatrodas augstāk par Madonnina smaili. Vēlāk uzceltajām ēkām, kas augstākas par 108,5 m, to smailēs tiek pielikta statujas kopija.

Ārējās saites 
 
 

Milāna
Celtnes un būves Itālijā
Baznīcas Itālijā
Bistršice pie Hostīna

Bistršice pie Hostīna () ir pilsēta Čehijā, Zlīnas apgabala Kromeržīžas apriņķī. Atrodas pie Hostīna kalna, kās ir katoļu svētvieta ar baziliku tajā.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1368. gadā. Ilgu laiku pilsēta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Zlīnas apgabala pilsētas
Eiropas pilsētu uzskaitījums



Šajā sarakstā iekļautas visas Eiropas valstis ar to pilsētām. Tostarp arī tās valstis, kas zināmā mērā atbilst Eiropas ģeogrāfiskajām robežām, saskaņā ar definīciju. Katrai valstij norādītas valsts lielākās pilsētas un norāde uz attiecīgās valsts pilsētu uzskaitījuma pamatrakstu.

Suverēnās valstis







































































































Pašpasludinātās valstis











Atkarīgās teritorijas















Piezīmes 
 Armēnija un Kipra ģeogrāfiski atrodas Āzijā, bet kulturāli un vēsturiski tiek uzskatītas par Eiropas daļu.
 Azerbaidžāna un Gruzija daļēji atrodas Eiropā, ja par Eiropas robežu pieņem Kaukāzu.
 Kazahstānai Eiropā atrodas neliela daļa teritorijas uz rietumiem no Urālas upes.
 Krievijas Eiropas daļa ietver teritorijas uz rietumiem no Urālu kalniem.
 Eiropas Turcija ir neliela teritorija uz ziemeļrietumiem no Bosfora un Dardaneļu jūras šaurumiem.

Karte

Skatīt arī 
 Eiropa
 Eiropas galvaspilsētu uzskaitījums pēc platības
 Eiropas lielākās pilsētas
 Eiropas lielpilsētu uzskaitījums pēc iedzīvotāju skaita
 Pilsētu uzskaitījums pa valstīm
 Pilsētu uzskaitījums pa kontinentiem
 Austrālijas un Okeānijas pilsētu uzskaitījums
 Āfrikas pilsētu uzskaitījums
 Āzijas pilsētu uzskaitījums
 Dienvidamerikas pilsētu uzskaitījums
 Eiropas pilsētu uzskaitījums
 Ziemeļamerikas pilsētu uzskaitījums

Atsauces 

Eiropa
Pilsētu uzskaitījumi
Beikersfīlda

Beikersfīlda () ir pilsēta Kalifornijas štatā, ASV. Kerna apgabala administratīvais centrs. Atrodas pa vidu starp Frezno un Losandželosu, katra pilsēta atrodas aptuveni 180 km attālumā. Saskaņā ar 2010. gada tautas skaitīšanas datiem pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 347 tūkstošus, šī ir 9. lielākā pilsēta Kalifornijā un 52. lielākā ASV. Dažkārt tiek saukta par "Rietumu Našvilu" (Nashville West) tās saistības ar kantrimūziku dēļ. Pilsēta nosaukta Tomasa Beikera vārdā.

1952. gadā pilsētā postījumus nodarīja zemestrīce ar 7,3 magnitūdu. Netālu no pilsētas atrodas Edvardsa gaisa spēku bāze un Sekvoju nacionālais parks.

Ārējās saites 
 

Kalifornijas pilsētas
Sprādzieni Londonā 2005. gada 7. jūlijā

Sprādzieni Londonā 2005. gada 7. jūlijā bija koordinētu pašnāvnieku sarīkota sprādzienu sērija Apvienotās Karalistes galvaspilsētas Londonas centrā pilsētas metro tīklā un autobusu satiksmē.

 rītā četri britu islāmisti detonēja četras bumbas, no kurām trīs tika uzspridzinātas ar 50 sekunžu starpību Londonas metro vilcienos, savukārt ceturtā — autobusā. Sprādzienos kopā gāja bojā 56 cilvēki (tai skaitā arī visi četri teroristi), ievainojumus guva vairāk nekā 700 cilvēki. Šis ir lielākais teroristu uzbrukums Apvienotajā Karalistē kopš 1988. gada sprādziena Lokerbijā, šis ir arī pirmais pašnāvnieku uzbrukums valsts vēsturē.

Sprādzieni notika dienu pēc tam, kad Londona tika nosaukta par 2012. gada Vasaras Olimpisko spēļu norises vietu. Pēc divām nedēļām, , notika vēl viena sprādzienu sērija, kurā ievainojumus guva viens cilvēks.

Ārējās saites 
 
 
 7 July bombings 

2005. gads
Londona
Terorisms
Šarls Gijoms

Šarls Eduārs Gijoms (; dzimis , miris ) bija šveiciešu fiziķis. 1920. gadā saņēmis Nobela prēmiju fizikā par pētījumiem precīzu mērījumu fizikā, atklājot dažu niķeli un dzelzi saturošu sakausējumu anomālās īpašības.

Biogrāfija 
Gijoma vectēvs bija atstājis Franciju politisku iemeslu dēļ revolūcijas laikā un Londonā uzsācis pulksteņu ražošanu. To turpināja viņs trīs dēli, no kuriem viens, Gijoma tēvs, pārcēlās uz Šveici. Šarls Gijoms pēc pamatizglītības iegūšanas iestājās Cīrihes Augstākajā tehniskajā skolā, kur ieguva doktora grādu. 1883. gadā Gijoms sāka strādāt Starptautiskajā Mēru un svaru birojā par asistentu. Viņa karjera tur turpinājās direktora vietnieka postenī no 1902. gada, bet no 1915. līdz aiziešanai pensijā 1936. gadā Gijoms bija biroja direktors. Pēc tam viņš bija goda direktors līdz savai nāvei 1938. gadā.

Zinātniskā darbība 
Strādājot Starptautiskajā Mēru un svaru birojā, Gijoms veica zinātniskus pētījumus. Pazīstamākie viņa izgudrojumi ir viņa atklātie niķeļa—dzelzs sakausējums invars un niķeļa—tērauda sakausējums elinvars. Invaram ir termiskās izplešanās koeficients tuvs nullei, kas ir noderīgi precīzu instrumentu izgatavošanai, kuru izmēri nedrīkst mainīties temperatūras svārstību ietekmē. Otrs sakausējums, elinvars, nozīmīgs ar savu nullei tuvo materiāla elastības koeficientu, kas dod iespēju izmantot instrumentu konstrukcijā atsperes no šī materiāla, izvairoties no temperatūras svārstību ietekmes. Šo sakausējumu var izmantot jūras hronometros. Tā kā sakausējums ir nemagnētisks, to var lietot arī nemagnētiskajos pulksteņos.

Gijoms sadarbojās ar Parīzes observatoriju, veica termostatiskos mērījumus, noteica precīzu kosmiskās telpas temperatūru.

Atsauces

Ārējās saites 

 Šarla Gijoma biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 
 

Neišateles kantonā dzimušie
Šveiciešu fiziķi
Nobela prēmijas laureāti fizikā
Vladimirs Arseņjevs

Vladimirs Arseņjevs (; dzimis  Sanktpēterburgā, miris  Vladivostokā) bija krievu ceļotājs, novadpētnieks, etnogrāfs un rakstnieks. Viņa pazīstamākais darbs ir piedzīvojumu romāns "Dersu Uzala" (1923), pēc kura režisora Akiras Kurosavas uzņemtā filma "Dersu Uzala" saņēma Oskara balvu 1976.gadā. Grāmata "Dersu Uzala" vairākkārt izdota arī latviešu valodā.

Dzīvesgājums 
Vladimirs Arseņjevs piedzima dzelzceļa strādnieka ģimenē, kur pavisam bija deviņi bērni. Viņa tēvu nogalināja bruņoti laupītāji 1918. gadā, kad ģimene bija pārcēlusies uz Čerņigovas guberņu (tagad Čerņigovas apgabals).

1892. gadā Arseņjevs iestājās Sanktpēterburgas junkuru kājnieku karaskolā (Петербургское юнкерское пехотное училище). Studiju laikā sāka interesēties par Tālo Austrumu ģeogrāfiju. Pēc studiju beigšanas 1895. gadā dienēja Polijā, bet vēlāk tika norīkots uz Vladivostoku, kur 1903. gadā iesaistījās Amūras novada pētniecības biedrībā (Общество изучения Амурского края). Par Amūras novadu toreiz sauca teritoriju, kas pašlaik iekļauj Krievijas Piejūras novadu, Habarovskas novadu, Amūras apgabalu, Sahalīnu, Ebreju autonomo apgabalu un daļu Mandžūrijas Ķīnā.

Sākot ar 1902. gadu Arseņjevs piedalījās kā topogrāfs savās pirmajās ekspedīcijās Sihote-Alinas kalnos (Сихотэ-Алинь) un Dienvidu Piejūrā. Viņš studēja teritorijas ģeoloģiju, reljefu, floru un faunu un vāca informāciju par vietējām tautām. 1906. gadā viņš pētīja Aizusūrijas novadu. 1908.-1910. gados ar Krievijas ģeogrāfijas biedrības atbalstu devās pārgājienā pa Usūrijas novada ziemeļu daļu no Tatāru līča līdz Amūrai un Usūrijas ielejai. Līdztekus tika ievākti vērtīgi vietējo augu paraugi. Apkopotais materiāls par ekspedīcijas atklājumiem tika publicēts divos sējumos 1911.-1912. gados. Šī pieredze un iespaidi atspoguļojās arī grāmatās "Dersu Uzala" un "Pa Usūrijas novadu" (1923), kas vēlāk tika tulkotas vairākās valodās.

1909. gadā Arseņjevs tika pieņemts Krievijas ģeogrāfijas biedrībā. Strādāja par Habarovskas novadpētniecības muzeja (Хабаровский краевой музей) direktoru 1910.-1918. un 1924.-1926. gados.
1918.-1926.gados piedalījās vairākās ekspedīcijās uz Kamčatkas pussalu un Komandora salām (1923).

1930. gadā Vladimirs Arseņjevs nomira no pneimonijas. Tika apglabāts militārajā kapsētā Škota pussalā Vladivostokā, vēlāk pārapbedīts pilsētas jūras kapsētā. Viņa mājā tika ierīkots muzejs.

Otrā Pasaules kara laikā pazuda Arseņjeva grāmatas "Udege zeme" (Страна Удеге) rokraksts, kas glabājās PSRS ģeogrāfijas biedrības Piejūras filiālē.

Piemiņa 
1952. gadā kādreizējais pilsētciemats Semjonovka Piejūras novadā tika nosaukta rakstnieka vārdā par Arseņjevu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Владимир Клавдиевич Арсеньев.

1872. gadā dzimušie
Sanktpēterburgā dzimušie
1930. gadā mirušie
Krievu ceļotāji
Krievu rakstnieki
Jaunā Gaita

"Jaunā Gaita" ir 1955. gadā trimdā aizsākts un ilglaicīgi ārpus Latvijas izdots latviešu literārs žurnāls. Tas tika aizsākts, lai veicinātu latviešu valodas un literatūras uzturēšanu trimdā, bet ieguva nozīmīgu lomu trimdas sabiedrības politiskajā dzīvē un sakaros starp Padomju Latvijas un latviešu trimdas literatūru. Žurnāls bija pirmais no trimdas preses izdevumiem, kas uzsāka Latvijas PSR rakstnieku darbu pārpublicēšanu, bet kopš Latvijas neatkarības atgūšanas aizvien lielāku daļu žurnāla saturu piedāvā Latvijā dzīvojoši literāti. Plašu atzinību guvis žurnāla vizuālais noformējums, žurnāla veidotāju nopelnus atzinusi Latvijas zinātņu akadēmija un Pasaules brīvo latviešu apvienība.

Vēsture 
Jaunā gaitā iesākumā bija Amerikas Latviešu jauniešu apvienības žurnāls. Jaunās gaitas autori, izdevēji un literārās politikas veidotāji, saukti par jaungaitniekiem piederēja pirmajai trimdā izaugušajai paaudzei. Jaungaitnieku centrs atradās ASV vidienē, taču samērā aktīvu dalību neklātienē ņēma arī Kanādā, Zviedrijā un Austrālijā dzīvojošie literāti. Jaungaitnieki pārsvarā bija prozaiķi un publicisti, taču publicēja arī dzeju. Ar Jauno gaitu saistīti Valters Nollendorfs, Astrīde Ivaska, Aivars Ruņģis, Lalita Muižniece un citi. Jauna gaita bija pirmais trimdas laviešu izdevums, kas sāka regulāri pārpublicēt Latvijas 1960. gadu dumpīgās paaudzes dzejniekus, piemēram, Ojāru Vācieti un Imantu Ziedoni.

Tā pirmā redaktores Lalitas Muižniece sacījusi, ka iesākumā Austrumkrastā dzīvojošie Elles ķēķa literātu grupa iesākumā nav vēlējušies publicēties žurnālā. Taču laika gaitā, žurnāla publicējušies arī Linards Tauns, Gunārs Saliņš, Jānis Krēsliņs un citi Elles ķēķa literāti.
Skaļākais un pamanāmākais jaungatnieku novatorisms saistās ar Jāņa Turbada (Valtera Zepa pseidonīms) romāna Ķēves dēls Kurbads 1959. gadā publicēto fragmentu un Dzintara Soduma Džeimsa Džoisa Ulisa tulkojuma daļu publikāciju, kas izsauca ļoti asu diskusiju starp jaunās un vecākās paaudzes rakstniekiem, starp tradicionālā un modernistiskā izteiksmes veida atbalstītājiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 Žurnāla mājaslapa un digitālais arhīvs

Trimdas literatūra
Trimdas latviešu kultūra
ASV izdoti žurnāli
Zorkels

Zorkels ( — ‘Lielais ezers’, ) ir ezers Pamirā uz Tadžikistānas un Afganistānas robežas. Izvietojies Lielā Pamira ielejā starp Vāhānas grēdu dienvidos un Dienvidaličuras grēdu ziemeļos 4130 metru virs jūras līmeņa. No ezera rietumu gala sākas viena no Amudarjas iztekām Pāmira. Ezera Tadžikistānas pusē ierīkots Zorkela dabas rezervāts (87 700 ha).

Atsauces

Ārējās saites 

 Topogrāfiskā karte 1:100 000 J-43-88

Afganistānas ezeri
Tadžikistānas ezeri
Pamirs
Badahšāna
Kalnu Badahšāna
Gollisms

Gollisms ir politiska filozofija, kas pauž franču politiķa un Francijas Republikas prezidenta Šarla de Golla idejas.

Gollisma jēdziens vēstures gaitā piedzīvoja izmaiņas. Višī Francijā tas nozīmēja piederību pretošanās kustībai un opozīciju esošai valdībai.

Pēc Otrā Pasaules kara tas nozīmē sekošanu noteiktiem politiski ekonomiskiem principiem:
 Francijas neatkarība no starptautiskām organizācijām, tādām kā Apvienoto Nāciju Organizācija, Eiropas Kopiena. Atteikšanās no starptautisko saistību uzņemšanās uz nacionālo interešu rēķina.
 Centralizētas valdīšanas nosargāšana, kas dod valsts prezidentam galvenās pilnvaras.
 Atteikšanās no ekonomiskā liberālisma, kapitālisma, arī no revolucionārā sociālisma.

Gollismam izšķir vairākus virzienus:
 Neogollisms
 Sociālais gollisms
 Kreisais gollisms

 
Francijas politika
Politiskās ideoloģijas
Leitners

Leitners var būt:

 Gotlībs Vilhelms Leitners (Gottlieb Wilhelm Leitner; 1840—1899) — ebreju izcelsmes britu orientālists;
 Fēlikss Leitners (Felix Leitner; 1996) — austriešu biatlonists.

Uzvārdi
Heal the World

Heal the World ir dziesma no Maikla Džeksona albuma Dangerous. Dziesma izdota 1991. gadā. Mūzikas videoklipā ir redzami bērni, kuri dzīvo valstīs, kuras cieš no nemieriem, it īpaši Burundi. 2001. gadā interneta tērzēšanā ar faniem, Džeksons teica, ka Heal the World ir dziesma, ar kuru viņš visvairāk lepojas. 

Viņš arī radīja Heal the World Foundation, labdarības organizāciju, kas tika izstrādāta, lai uzlabotu dzīvi bērniem. Organizācija ir paredzēta arī, lai mācītu bērniem, kā palīdzēt citiem.

Dziesma tika spēlēta Džeimsa Bulgera bērēs un viņš arī ziedoja dziesmu, lai to izmantotu, kā himnu labdarības organizācijai James Bulger Red Balloon Center, skola bērmiem,uz kuru bērni varētu doties uz, ja viņi tiek iebiedēti vai arī ir mācīšanās grūtības.

Dziesma sasniedza numur divi Apvienotās Karalistes topā.Tā sasniedza 27. vietu Billboard Hot 100.

Kompozīcija 
Šī dziesma ir sarakstīta A mažorā, un tā pāriet no E3 uz C # 5. Tās ritms ir 80 sitieni minūtē.

Topi un sertifikācijas

Gada beigu tops 

1991. gada singli
Maikla Džeksona dziesmas
Biomasa

Biomasa ir bioloģisks materiāls, ko iegūst no dzīviem organismiem. Biomasu ķīmiskas pārvaides rezultātā var izmantot gāzes, siltuma un elektriskās enerģijas ražošanā. Galvenie biomasas resursu veidi ir lauksaimniecības augu atlikumi, cukuru, cieti un eļļu saturošie augi, meža atlikumi, atkritumi un pārpalikumi no lauksaimniecības sektora, organiski cietā frakcija no sadzīves atkritumiem, notekūdeņu dūņas un rūpnieciskie atkritumi no pārtikas un papīra ražošanas.
Anna Zatonskiha

Anna Zatonskiha (; ; dzimusi  Ždanova) ir Ukrainā dzimusi ASV starptautiskā lielmeistare sievietēm (WGM, 1999) un starptautiskā meistare (IM, 2004) šahā.

Biogrāfija 
Šahu piecu gadu vecumā iemācījuši spēlēt vecāki, kuri abi bijuši spēcīgi šahisti. Bijusi Ukrainas junioru čempionāta uzvarētāja dažādās vecuma kategorijās. 1994. gadā Segedā kļuvusi par sudraba laureāti Pasaules junioru čempionātā (vecuma kategorijā līdz 16 gadiem). 2001. un 2002. gadā uzvarējusi Ukrainas sieviešu šaha čempionātos.

2002. gadā pārcēlusies uz dzīvi ASV. Kļuvusi par četrkārtējo ASV sieviešu šaha čempionāta uzvarētāju (2006, 2008, 2009, 2011), kā arī izcīnījusi šajā turnīrā 3 sudraba (2010, 2012, 2013) un 3 bronzas (2004, 2007, 2014) medaļas. 2019. gadā dalījusi 2.-3. vietu ASV šaha čempionātā. 2021. gada oktobrī dalījusi 8.-9. vietu ASV sieviešu šaha čempionātā. 2022. gada oktobrī Sentluisā ierindojusies 9. vietā ASV sieviešu šaha čempionātā.

Vairākkārt pārstāvējusi Ukrainas un ASV izlases lielākajos komandu šaha turnīros:
 Pasaules šaha olimpiādēs piedalījusies 9 reizes (2000-2016). Komandu vērtējumā ASV izlases sastāvā izcīnījusi sudraba (2004) un bronzas (2008) medaļas, bet individuālajā - zelta (2008) medaļu,
 Pasaules komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (2009, 2013).
 Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījusies 2 reizes (1999, 2001). Individuālajā vērtējumā izcīnījusi sudraba un bronzas medaļas (abas 2003).

Anna Zatonskiha ir Doneckas Nacionālās universitātes absolvente. Precējusies ar Latvijā dzimušo Vācijas starptautisko lielmeistaru šahā Danielu Fridmanu. 2007. gadā ģimenē ir piedzimusi meita Sofija.

Atsauces

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē fide.com
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules komandu šaha čempionāti)

1978. gadā dzimušie
Doneckas apgabalā dzimušie
ASV šahisti
Ukrainas šahisti
Lauta

Lauta ir strinkšķināms stīgu instruments ar ovālu, izliektu koka korpusu, kas atgādina gareniski pārgrieztu bumbieri, kā arī īsu un platu kakliņu, kas bieži, bet ne vienmēr ir krasi atliekts atpakaļ. Stīgas ir izvietotas pamatnes dēlim paralēlajā plaknē un tās šķērso lautas korpusa priekšējās dekas (skaņgaldiņa) izgriezumu, kas palīdz instrumentam rezonēt. Lautas skanējums ir līdzīgs arfas, klavesīna, mandolīnas un it īpaši ģitāras skaņām.

Mūziķi, kas spēlē lautu, sauc par lautistu/-i.

Vēsture 
Lauta kā mūzikas instruments ir pazīstams jau vismaz 3100 gadus pirms mūsu ēras, toties franču muzikoarheologs Ričards Dumbrils (Dumbrill) norāda, ka tajā laikā instrumentu noteikti nesauca par lautu. Instrumentam bijuši dažādi nosaukumi, saistībā ar radniecīgiem instrumentiem daudzās Tuvo Austrumu zemēs. Lauta ir radniecīga ar bumbierveidīgo Tuvo Austrumu strinkšķināmo instrumentu ūdu.

Sākot ar Viduslaikiem līdz pat vēlīnā baroka laikmetam lautu izmantoja daudzveidīgas instrumentālās mūzikas atskaņošanai, un lauta zināmā mērā pildīja mūsdienu klavieru funkcijas — to varēja izmantot gan kā soloinstrumentu, gan pavadījuma atskaņošanai, piemēram, dziedātājiem.

No 16. līdz 18. gadsimtam lauta ir bijusi plaši izplatīta Eiropā. Renesanses laikā lauta tika uzskatīta par vissvarīgāko instrumentu, atskaņojot laicīgo mūziku. Lautistus labprāt gleznoja mākslinieki. Renesanses laikā lauta vairākkārt mainījusi skaņojumus un stīgu skaitu, atšķiroties tās izmēram. Visievērojamākie skaņojumi laika gaitā bija tīrās kvartas, lielās tercas, sol, baroka jeb reminora, septiņu stīgu fa. Visā lautas dzīves laikā ne reizi nav ieviesti centralizēti skaņojuma vai izmēra standarti, tādēļ bieži rokrakstos ir norādīts, kādā skaņojumā instrumentam jābūt, kā arī, kāda lauta jāizmanto — soprāna, alta vai tenora.

Baroka laikmetā lautu nomainīja klavesīns un to izmantoja tikai senākas mūzikas atskaņošanai. Klasicisma un romantisma periodā lautu faktiski neizmantoja.

Ap 1900. gadu lauta atdzima tautas mūzikas ansambļos un orķestros Centrāleiropā. Kopš 20. gadsimta vidus mūziķu aprindās radusies liela interese par seno mūziku (renesanse, viduslaiki u.c.), tādēļ, uzplaukstot senās mūzikas ansambļiem, atdzima arī lautistu kustība. Vairāki 20. gadsimta komponisti sacerējuši mūsdienu mūziku lautai solo un ansambļos.

Strinkšķināmie stīgu instrumenti
Dailonis Pakalns

Dailonis Pakalns (dzimis 1932. gadā, miris ) bija latviešu biologs, bioloģijas zinātņu doktors, ārstniecības augu speciālists.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1932. gadā un izaudzis Latvijā, Pededzes pagastā, zemnieka jaunsaimnieka ģimenē.

D. Pakalns ir beidzis Rīgas medicīnas institūta farmācijas fakultāti. Studiju laikā iesaistījies savvaļas ārstniecības augu zinātniski-pētnieciskajās ekspedīcijās, strādājis kopā ar Alekseju Šrēteru un vācis materiālus par Ziemeļkaukāza tautu pieredzi onkoloģisko slimnieku ārstēšanā ar ārstniecības augiem.

Zinātnisko darbu ārstniecības augu jomā izstrādājis Padomju Savienības Ārstniecības augu zinātniski pētnieciskajā institūtā. Pētniecisko darbu 20 gadu garumā strādājis Sibīrijā, Ziemeļkaukāzā un Ukrainā, pētījis Rietumsibīrijas un Kazahstānas stepju, Urālu un Altaja kalnu, Kaukāza un Aizkaukāza savvaļas ārstniecības augus.

Kopš 1993. gada strādāja Rīgas farmaceitiskajā fabrikā, radot jaunus ārstniecības augu produktus.

Disertāciju bioloģijas zinātņu kandidāta grāda ieguvei aizstāvējis 1968. gadā Tartu Universitātē. 1993. gadā Latvijas Universitātē nostrificēts par bioloģijas zinātņu doktoru.

Miris 2021. gada 24. septembrī.

Darbi 
D. Pakalns ir sešu grāmatu autors un līdzautors:
 1979. gads Лекарственная флора Кавказа
 1992. gads, izdevniecība "Avots" — "Ārstniecības augi"
 1997. gads, izdevniecība "Alma Mater" — "Vāksim un audzēsim ārstniecības augus"
 2002. gads, Lexicon Plantarum Medicinalium polyglotum = Ārstniecības augu vārdnīca = Wörterbuch der Heilkräuter = Dictionary of herbs = Dictionnaire des plantes médicinales / Pakalns Dailonis ; [red. Irēna Fatare]. Rīga : Tevans, 2002. 373 lpp. ; 30 cm. 
 2005. gads, A. Skutelis, D. Pakalns, "Ārstniecības augu farmakoloģija", 2005. 223 lpp., [4] lp. iel. : tab. ; 21 cm. .
 2012. gads, "Zāļu tējas", .
D. Pakalns ir vairāk kā 180 zinātnisko publikāciju autors.

Atsauces

Bibliogrāfija 
 D. Pakalna dzīves un darba apraksts
 Ārstniecības augi. Dailonis Pakalns.
 D. Pakalna un citu autoru mācību [course_id=2FAR1014 literatūras saraksts].

Ārējās saites 
 
 Rīgas Farmaceitiskā Fabrika

1932. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Biologi
Alūksnes novadā dzimušie
Fleboloģija

Fleboloģija ( — 'vēna' + logos — 'mācība') ir medicīnas nozare, kas pēta vēnu uzbūvi un funkcijas, kā arī izstrādā vēnu saslimšanu profilakses, diagnostikas un ārstēšanas metodes. Ārstu, kas specializējas vēnu diagnostikā un ārstēšanā, sauc par flebologu. Flebologi ikdienā visbiežāk ārstē tādas kāju vēnu saslimšanas kā varikozas vēnas un trofiskās čūlas.

Ārējās saites 
 Latvijas fleboloģijas biedrība
 Baltijas Fleboloģijas biedrība

Medicīnas nozares
Asinsrites orgānu sistēma
Lielais Pamirs

Lielais Pamirs (persiešu: Pāmīr-e Bozorg, Pāmīr-e Kalan) ir ap 80 km gara un 2 līdz 6 km plata trogieleja Pamira dienviddaļā un Afganistānas un Tadžikistānas robežas. Izvietojusies starp Dienvidaličuras grēdu ziemeļos un Vāhānas grēdu ziemeļos. Ielejā vairāki ezeri, lielākais no kuriem ir Zorkels. No ezera rietumu virzienā iztek viena no Amudarjas augštecēm Pāmira. Austrumu virzienā no Karadunga ezera iztek Istika. Pēc vienas no versijām, Pamira kalnu nosaukums cēlies no šādu ieleju apzīmējuma, ko dēvē par «pamiriem».

Ielejā nav pastāvīgo iedzīvotāju, to vasarās izmanto vahanu un kirgīzu lopkopji kā sezonas ganības.

Atsauces

Ārējās saites 

 Topokarte J-43-87 ХАРГУШ
 Topokarte J-43-88 оз.ЗОРКУЛЬ
 Topokarte J-43-89 ТАШСЕРЫ

Pamirs
Ielejas
Tadžikistānas ielejas
Afganistānas ģeogrāfija
Kalnu Badahšāna