joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Tuberkulozes un plaušu slimību centrs

Tuberkulozes un plaušu slimību centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) daļām, ko veido stacionārs Stopiņu novada Upeslejās un Rīgas ambulatorā nodaļa Lielvārdes ielā 68 Rīgā. Tas specializējies pneimonoloģijas, bronholoģijas un torakālās ķirurģijas jomā. Stacionārā darbojas Pasaules Veselības organizācijas (PVO) sadarbības centrs multirezistentas tuberkulozes izpētē un apmācībā.

Vēsture 
Pēc Rīgas pilsētas 1. tuberkulozes slimnīcas vadītāja Kārļa Segliņa ierosmes 1963. gadā Latvijas PSR veselības aizsardzības ministrs Vilhelms Kaņeps apstiprināja plānu jaunas tuberkulozes slimnīcas celtniecībai "Silzemnieku" māju apkārtnē Mazās Juglas krastā pie kādreizējās Daktermuižas. 1966. gadā topošās slimnīcas pamatkorpusa pamatos ieguldīja dokumentu kapsulu ar īsu slimnīcas celtniecības rakstu. Pēc celtniecības darbu beigām 1971. gadā ēkā atklāja Republikas apvienoto prettuberkulozes dispanseru, ko reizēm dēvēja arī par tuberkulozes slimnīcu "Jugla".

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā to pārdēvēja par Republikas tuberkulozes dispanseru, 1994. gadā par Republikas tuberkulozes un plaušu slimību centru, 1996. gadā par Valsts tuberkulozes un plaušu slimību centru, 1997. gadā par Tuberkulozes un plaušu slimību valsts centru. 2001. gadā tajā izveidoja PVO sadarbības centru multirezistentās tuberkulozes ārstēšanas pētniecībā un izglītībā.

2004. gadā tika izveidota Tuberkulozes un plaušu slimību valsts aģentūra, kuru 2009. gadā pievienoja Latvijas Infektoloģijas centram, bet 2012. gadā tas tika iekļauts Rīgas Austrumu klīniskās universitātes sastāvā kā šīs slimnīcas stacionārs.

Atsauces

Slimnīcas Rīgā
Biķernieki (slimnīca)

Biķernieku slimnīca  ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Lielvārdes ielā 68, Rīgā, kas specializējies apdegumu un apsaldējumu ārstēšanā Apdegumu centrā, gerontoloģisko problēmu risināšanā Gerontoloģijas centrā. Latvijas Bērnu dzirdes centra bērnu audioloģijas nodaļā tiek ārstēti bērni ar dzirdes problēmām. Kopš 2011. gada no stacionāra "Gaiļezers" uz stacionāru "Biķernieki" pārcelta Oftalmoloģijas klīnika, 2013. gadā  izveidota Ķirurģiskās infekcijas klīnika.

Vēsture 
Slimnīca atklāta 1963. gadā Biķernieku mežā kā PSRS Satiksmes ceļu ministrijai (Министерство путей сообщения СССР) pakļautā Baltijas dzelzceļa medicīnas dienesta slimnīca.
1985. gadā tika atklāts jauns slimnīcas daudzstāvu korpuss, 1988. gadā tajā tika izveidotas jaunas kardioloģijas, traumatoloģijas un torakālās ķirurģijas nodaļas.

Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā Baltijas dzelzceļa medicīnas dienests tika iekļauts Latvijas veselības aizsardzības sistēmā. 
1992. gadā no Traumatoloģijas institūta uz Biķernieku slimnīcas telpām pārcēla Valsts Apdegumu centru un pediatrijas nodaļā izveidoja Republikas rehabilitācijas centru bērniem un pusaudžiem ar dzirdes traucējumiem, ko vēlāk pārdēvēja par Latvijas Bērnu Dzirdes centru.

1996. gadā tika izveidota valsts akciju sabiedrība Dzelzceļa slimnīca "Biķernieki". 2000. gadā slimnīcā atklāja Diagnostiskās radioloģijas nodaļu, Rehabilitācijas nodaļu, kā arī Valsts Klīniskā Gerontoloģijas centru. 2002. gadā slimnīcā sāka darboties privātklīnika “Biķernieki” (tagad Vispārēja profila maksas nodaļa).
2004. gadā slimnīcu pārdēvēja par valsts akciju sabiedrību “Slimnīca "Biķernieki”.
2005. gadā to apvienoja ar slimnīcu "Linezers" un Latvijas Onkoloģijas centru Rīgas Austrumu slimnīcas sastāvā. 

Kopš 2007. gada  "Biķernieku" slimnīca ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas stacionāriem.

Atsauces

Slimnīcas Rīgā
Uldis Anže

Uldis Anže (dzimis 1971. gada 2. augustā Gulbenē) ir latviešu teātra un kino aktieris, darbojas Nacionālajā teātrī.

Biogrāfija 
1989. gadā beidzis Gulbenes 1. vidusskolu. 1993. gadā absolvējis Latvijas Mūzikas akadēmijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti un kļuvis par Nacionālā teātra aktieri. Viņš atveidojis galvenās lomas vairākās izrādēs, gūstot atzinību kā plaša profila talants.

Daudzkārt nominēts "Spēlmaņu nakts" balvai: 1994. un 1995. gadā izvirzīts nominācijā "Labākais jaunais aktieris", šo balvu saņēmis 1996. gadā. 1999., 2008., 2009., 2011., 2013. un 2016. gadā izvirzīts nominācijā "Gada aktieris", taču šo balvu nav saņēmis. 2002., 2004. un 2005. gadā nominācijā "Gada aktieris otrā plāna lomā", šo balvu saņēmis 2007. gadā. 2008. gadā ieguvis Harija Liepiņa balvu par izcilu darbu varoņlomās.

2017. gada 3. maijā viņam piešķirts IV. šķiras Triju Zvaigžņu ordenis un iecelts par ordeņa virsnieku (Par nopelniem kultūrā un daudzveidīgu māksliniecisko devumu Latvijas profesionālā teātra mākslā).

Jaunajā Rīgas teātrī atveidojis Glostera lomu V. Šekspīra traģēdijā "Karalis Līrs" (1993).

Seriālā "UgunsGrēks" atveidojis Česlava lomu (no 2010. gada). Piedalījies TV seriālā "Aizmirstais" (Krievija, 2011), īsmetrāžas spēlfilmā "Mana zeme deg" (2016), kuras režisors ir aktiera dēls Rūdolfs Anže un spēlfilmā "Vectēvs, kas bīstamāks par datoru" (2017). 2019. gadā tēlojis Leona lomu Latvijas Televīzijas seriālā "Sarkanais mežs". 2021. gadā atveidojis Kārli Skalbi miniseriālā "Emīlija. Latvijas preses karaliene".

Nozīmīgākās lomas Nacionālajā teātrī 
 Kārlēns (R. Blaumaņa “Skroderdienas Silmačos”, 1994)
 Razumihins (F. Dostojevska “Noziegums un sods”, 1994)
 Cēzars Caune (P. Rozīša “Ceplis”, 1995)
 Benjamiņš (A. Strindberga “Lieldienas”, 1995)
 Mazais Andrs (A. Upīša “Zaļā zeme”, 1996)
 Skudrītis (Raiņa “Mīla stiprāka par nāvi”, 1996)
 Pēteris Krauklītis (A. Deglava “Rīga”, 1998)
 Joske (R. Blaumaņa “Skroderdienas Silmačos”, 2002)
 Niks (E. Olbija “Kam no Vilka kundzes bail”, 2004)
 Mikus (R. Blaumaņa “Pazudušais dēls”, 2004)
 Ranks (H. Ibsena “Nora”, 2005)
 Edmunds (V. Šekspīra “Karalis Līrs”, 2006)
 Slajs (V. Šekspīra “Spītnieces savaldīšana”, 2006)
 Prātnieks (R. un M. Kaudzīšu “Mērnieku laiki”, 2007)
 Alfrēds Duglass (“Jūdas skūpsts”, 2008)
 Mičs (I. Ābeles “Skola”, 2008)
 loma monoizrādē pēc N. Gogoļa darba “Ārprātīgā piezīmes“ (2010)
 Ādams (Ā. Purmaļa “Ādama stāsts“, 2011)
 Indreks Pāss (A.H. Tammsāres “Zeme un mīlestība”, 2012)
 Lāčplēsis (Raiņa "Uguns un nakts", 2015)
 Pērs Gints (H. Ibsena "Pērs Gints", 2016)

Atsauces

Ārējās saites 
 

1971. gadā dzimušie
Gulbenē dzimušie
Latviešu teātra aktieri
Latvijas teātra aktieri
Latvijas Nacionālā teātra aktieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Andrejs Spridzāns

Andrejs Spridzāns ir bijušais Dobeles novada domes priekšsēdētājs, šo amatu viņš ieņēma no 2009. gada 1. jūlija līdz 2021. gada 1. jūlijam.

Biogrāfija 
Dzimis 1953. gadā. Mācījies Rīgas medicīnas institūtā. Strādājis Dobeles un apkārtnes slimnīcā par ķirurgu. 2009. gada 1. jūlijā ticis ievēlēts par priekšsēdētāju. 2013. gadā pārvēlēts par Dobeles mēru. 2017. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās Andreju Spridzānu 3. reizi ievēlēja Dobeles novada domē no Zaļo un Zemnieku savienības saraksta.  Spridzānu amatā pārņēma Edgars Gaigalis. Spridzāns ir precējies, viņam ir 2 bērni — dēls un meita.

Atsauces 

1953. gadā dzimušie
Latvijas politiķi
Latvijas ārsti
Imuļu valks

Imuļu valks ir Lēnupes kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek ziemeļu-ziemeļaustrumu virzienā. Ietek Lēnupē pie Imuļu pilskalna.

Atsauces

Ārējās saites 
 Imuļu pilskalns 

Kuldīgas novada upes
Skrundas novada upes
Ventas baseina upes
Razgradas apgabals

Razgradas apgabals () ir apgabals Bulgārijas ziemeļaustrumu daļā, nosaukts tā galvenās pilsētas — Razgradas — vārdā. Tas robežojas ar Silistras apgabalu ziemeļaustrumos, Ruses apgabalu rietumos, Targovištes apgabalu dienvidos un Šumenas apgabalu dienvidaustrumos.

Apgabals sadalīts septiņās pašvaldībās, bet tā kopējais iedzīvotāju skaits ir 125 190 (2011. gada februāris).

Razgradas apgabalā atrodas UNESCO Pasaules mantojuma objekts — Trāķiešu kapenes Sveštari. Šīs kapenes atklātas 1982. gadā netālu no Sveštari ciema un ir 3. gadsimta p.m.ē. Trāķijas kaps. Kaps ir unikāls arhitektūras dekors. Kapenēs ir 10 izcirstas sieviešu figūras. Tās ir vienīgās tāda vaira skulptūras, kas ir atrastās kādreizējā Trāķijas teritorijā.

Atsauces

Ārējās saites

 

Bulgārijas apgabali
Silistras apgabals

Silistras apgabals () ir apgabals Bulgārijas ziemeļaustrumu daļā, nosaukts tā galvenās pilsētas — Silistras — vārdā. Tas ziemeļos robežojas ar Rumāniju; pa šo robežu tek Donava. Dienvidaustrumos robežojas ar Dobričas apgabalu, dienvidos ar Šumenas apgabalu, dienvidrietumos ar Razgradas apgabalu, bet rietumos ar Ruses apgabalu.

Apgabals sadalīts septiņās pašvaldībās, bet tā kopējais iedzīvotāju skaits ir 119 474 (2011. gada februāris).

Silistras apgabals tradicionāli pazīstams kā lauksaimniecības apgabals savas auglīgās augsnes dēļ. Apgabalā tiek ražots tradicionāls aprikožu brendijs.

Silistras apgabalā atrodas UNESCO Pasaules mantojuma objekts — Srebarnas dabas rezervāts. Tas atrodas Srebarnas ezerā blakus Donavai un tā platība ir 600 ha. Rezervātā dzīvo gandrīz 100 putnu sugas, no kurām daudzas ir retas un apdraudētas. 80 citas putnu sugas migrē uz šejieni katru ziemu. Starp interesantākajām putnu sugām, kas sastopamas rezervātā ir pelikāni, lielais baltais gārnis, rudais gārnis, spīdīgais ibiss u.c. Kandidātu sarakstā ir arī Silistras senās kapenes.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Bulgārijas apgabali
Adata

Adata ir ļoti tievs, parasti no metāla izgatavots irbulītis šūšanai vai lāpīšanai, kur viens gals ir ļoti ass, bet otrā galā ir sprauga, kurā ievērt diegu. Ir arī cita veida adatas, piemēram, adāmadatas vai šļircēm paredzētas adatas. Aizvēsturē pirmās adatas tika izgatavotas no koka vai kaula. Atkarībā no izmantošanas mērķa, adatu izmēri ir atšķirīgi.

Šūšana
Apģērbs
Darbarīki
Monika Adamčaka

Monika Adamčaka (; dzimusi  Kensingtonā, Austrālijā) ir austrāliešu tenisiste. Profesionāles karjeru Adamčaka uzsāka 1998. gadā, 15 gadu vecumā, ITF turnīrā Austrālijā.

Pirmo ITF titulu Adamčaka ieguva 2000. gada septembrī Džajpurā, Indijā, kad finālā trīs setu cīņā pārspēja mājnieku favorīti Manišu Malhotru ar rezultātu 6-2, 2-6, 6-3. Šeit pat Adamčaka tika pie pirmā panākuma dubultspēlēs.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Austrālijas tenisisti
Arturs Vaišļa

Arturs Vaišļa (dzimis 1970. gada 10. decembrī) ir latviešu jurists un rakstnieks, bijušais Latvijas Valsts policijas darbinieks. Viestura ordeņa virsnieks.

Dzīves gājums

Izglītība 
1988. gadā pabeidzis Mārupes vidusskolu. No 1991. līdz 1996. gadam studējis Latvijas Policijas akadēmijā un ieguvis jurista izglītību un tiesību zinātņu bakalaura grādu. No 1997. līdz 1999. gadam neklātienē mācījies šīs pašas augstskolas maģistratūrā un ieguvis tiesību zinātņu maģistra grādu.

Darba pieredze 
No 1996. līdz 1999. gadam A. Vaišļa bija Imigrācijas policijas pārvaldes Operatīvās nodaļas inspektors. No 1999. līdz 2003. gadam Narkotiku apkarošanas biroja Tikumības policijas nodaļas priekšnieks. No 2003. līdz 2012. gadam Organizētās  noziedzības apkarošanas pārvaldes Cilvēku tirdzniecības un sutenerisma apkarošanas nodaļas priekšnieks. Kopš 2012. gada Arturs Vaišļa ir izdienas pensijā. Kopš 2013. gada strādā kā pašnodarbināts jurists. Kopš 2014. gada  darbojas biedrības “Par brīvu Vidzemi no cilvēku tirdzniecības” valdē. Sadarbībā ar biedrību ”Patvērums ”Drošās mājas”” apmāca valsts un pašvaldību institūciju darbiniekus cilvēku tirdzniecības un fiktīvo laulību novēršanā.

Rakstniecība 
Pirmo grāmatu "Policista blēņu stāsti" Arturs Vaišļa izdeva 2006.gadā ar pseidonīmu Kaprālis Dāvis. Šī ir vienīgā grāmata, kura izdota ar šo pseidonīmu. Kopš 2011. gada Arturs Vaišļa humora un satīras žanra grāmatas izdod ar pseidonīmu A II Pozitīvs, savukārt pārējo žanru grāmatas tiek izdotas ar pseidonīmu Arturs Balts. Ir Latvijas Rakstnieku savienības biedrs.

Darbi 
 "Policista blēņu stāsti"  (īsstāsti). Rīga: Pētergailis, 2006.
 "Pogaino joku gabali" (īsstāsti). Rīga: Drukātava, 2011.
 "Mauzeru pavēlnieki" (romāns). Rīga: Drukātava, 2012.
 "Rūgtās mieles" (romāns). Rīga: Drukātava, 2012.
 "Murmuāri" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
 "Ragnešu klubiņš" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
 "Jansonu nerrīgie stāsti"  (atmiņu grāmata). Rīga: Drukātava, 2013.
 "Neskaitāmās citzemes" (romāns). Rīga: Drukātava, 2013.
 "Būs aitas, būs cirpēji" (īsstāsti). Rīga: Drukātava, 2015.
 "Staro" (romāns). Rīga: Drukātava, 2016.
 "Sabiedrības dakteri"  (romāns). Rīga: Drukātava, 2017.
"Šausmīgās pasakas" (pasakas). Rīga:Drukātava, 2018.
"Heijā" (romāns). Olaine:Drukātava, 2019.
"Bzzz pasakas" (pasakas). Olaine:Drukātava, 2020.
"Piektā"(romāns). Olaine:Drukātava, 2021.
"Mazpilsēta" (romāns). Olaine:Drukātava, 2021.
"Austris" (romāns). Rīga: Ezerrozes grāmatas, 2022.

Atsauces 
 http://pogainie.lv/.
 https://web.archive.org/web/20090729144103/http://www.patverums-dm.lv/
 http://www.tvnet.lv/zinas/latvija/427490-policiju_pametis_valsts_galvenais_cilveku_tirdzniecibas_apkarotajs_vaisla
 https://web.archive.org/web/20151222125945/http://www.president.lv/pk/content/?cat_id=1168

1970. gadā dzimušie
Latviešu rakstnieki
Latvijas juristi
Viestura ordeņa virsnieki
Latviešu valodā rakstošie
Ziemeļu Dvina

Ziemeļu Dvina (; ) ir upe Krievijas ziemeļos, kas plūst caur Volgodas un Arhangeļskas apgabalu un ietek Dvinas līcī Baltajā jūrā. Kopā ar Pečoru tā novada lielāko daļu Krievijas ziemeļrietumu daļas nokrišņus Ziemeļu Ledus okeānā.

Tās galvenās pietekas ir Vičegda (labā), Vaga (kreisā) un Piņega (labā).

Nosaukuma izcelsme 
Saskaņā ar Maksa Fasmera etimoloģisko vārdnīcu, upes nosaukums radies no Daugavas nosaukuma Krievijā (Rietumu Dvina). Toponīms Dvina nav radies no urāliešu valodām un tā izcelsme ir neskaidrs. Tiek uzskatīts, kas tas ir indoeiropiešu vārds ar kādreizējo nozīmi "upe" vai "straume".

Komiešu valodā upi sauc Vinva, kur вы́н apzīmē spēku, bet ва ūdeni, upi, radot nozīmi "spēcīgā upe".

Fiziskā ģeogrāfija

Upes baseins 
Ziemeļu Dvinas garums ir 744 km. Kopā ar vienu no tās satekupēm Suhonu tas ir 1302 km, aptuveni tik pat gara kā Reinas upe centrālajā un Rietumeiropā. Upes baseins ir 357 052 kvadrātkilometri, kas ir ASV štata Montānas izmērā. Ziemeļu Dvinas beseins iekļauj lielas daļas no Volgodas un Arhangeļskas apgabala, kā arī Komi Republikas rietumu daļu un Kirovas apgabala ziemeļu daļu, kā arī nelielu teritoriju Jaroslavļas un Kostromas apgabala ziemeļos. Upes baseinā atrodas tādas nozīmīgas pilsētas kā Arhangeļska un Vologda, kā arī mazākas vēsturiski nozīmīgas pilsētas kā Veļikijustjuga, Totma, Solvičegodsks un Holmogori.

Upes baseins izvietojies T formā. 558 km garā  Suhona plūst uz austrumiem un satiekas ar uz ziemeļiem plūstošo Jugu Veļikijustjugas pilsētā. Apvienotā straume, ko sauc par Ziemeļu Dvinu, plūst uz ziemeļiem aptuveni 60 km un satiekas ar uz rietumiem plūstošo Vičegdu (1130 km gara) Kotlasas pilsētā. Apvienotā upe plūst uz ziemeļrietumiem un ietek Baltajā jūrā pie Arhangeļskas. Suhona-Vičegda vija svarīgs transporta ceļš no austrumiem uz rietumiem, bet Ziemeļu Dvina-Juga bija ziemeļu-dienvidu ceļš. Suhonas augštece tagad ar Ziemeļu Dvinas kanālu ir savienota ar Volgas-Baltijas ūdensceļu, kas savieno Sanktpēterburgu ar Maskavu.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Krievijas upes
Ziemeļu Ledus okeāna baseina upes
 
Arhangeļskas apgabals
Vologdas apgabals
Portugāle Eirovīzijas dziesmu konkursā

Portugāle Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 51 reizi, no kurām finālos ir piedalījusies 42 reizes, debitējot 1964. gada konkursā. Portugāle ir uzvarējusi 1 reizi — 2017. gada konkursā, kad to pārstāvēja Salvadors Sobrals ar dziesmu Amar pelos dois. Nākamo, 2018. gada konkursu, tā rīkoja Lisabonā.

Vēsture 
Kopš Portugāles debijas tā ir izlaidusi 5 konkursus: 1970., 2000., 2002., 2013. un 2016. gada konkursus. Portugālei piederēja rekords par visvairāk piedalīšanās reizēm bez uzvaras, līdz 2017. gada konkursā tai pirmo reizi izdevās uzvarēt, pateicoties Salvadoram Sobralam ar dziesmu Amar pelos dois.
 
Portugāli debijas gadā 1964. gada konkursā pārstāvēja Antoniju Kalvariju. Šī nebija veiksmīga valsts debija konkursā, jo tika iegūta pēdējā vieta. Kopš debijas gada Portugāle ir vēl trīs reizes ieguvusi pēdējo vietu: 1974., 1997. un 2018. gada konkursos. Lai gan 1974. gada pārstāvis Paulu di Karvaļu ar dziesmu E depois do adeus ieguva pēdējo vietu, tā ieguva atpazīstamību, kad dziesma tika izmantota kā radio signāls, lai aizsāktu Neļķu revolūciju pret Estado Novo režīmu.
 
1990. gadi Portugālei bija veiksmīgākais periods konkursa vēsturē, kad valsts ieļuva TOP 10 četras reizes. Portugālei bija iespēja piedalīties 2002. gada konkursā, bet tā atteica dalību, dodot iespēju Latvijai piedalīties, kura arī konkursā vēlāk uzvarēja. Kopš 2004. gada konkursā tika ieviesti pusfināli, Portugāle nav kvalificējusies finālam 9 reizes.

Nacionalā atlase 
Festival da Canção ("Dziesmu festivāls"), saukts arī par Festival RTP da Canção ("RTP dziesmu festivāls") ir Portugāles nacionālā atlase Eirovīzijai, kura parasti notiek februārī vai martā Eirovīzijas norises gadā.
 
Tajos gados, kad Portugāle nepiedalās Eirovīzijā, festivāls nenotiek, izņēmumi ir 1970. un 2000. gada konkursi.

Portugāles pārstāvji Eirovīzijā 
Portugāles visi pārstāvji Eirovīzijā ir dziedājuši portugāļu valodā, izņēmumi ir 2003., 2005. un 2006. gada konkursi, kad dziesmas tikušas izpildītas arī angļu valodā, vēl 2007. gada konkursā dziedātāja Sabrina izpildīja savu dziesmu portugāļu, angļu, franču un spāņu valodās.
 
  Uzvarētāji
  Otrā vieta
  Trešā vieta
  Pēdējā vieta
  Nekvalificējās finālam

Konkursi Portugālē

Atsauces 

 

Portugāles mūzika
Valstis Eirovīzijas dziesmu konkursā
Personvārds

Personvārds ir antroponīms, ko lieto kādas personas apzīmēšanai. To veido viens vai vairāki vārdi, kam parasti seko uzvārds. Atsevišķos gadījumos sastopami dubultuzvārdi, kuru daļas savieno ar defisi. Citās kultūrās tiek lietotas atšķirīgas personvārdu veidošanas sistēmas, kas var neiekļaut uzvārdu, bet var ietvert tēvvārdu, krustvecāku vārdus vai citas personvārda sastāvdaļas. Citvalodu personvārdus latviešu valodā atveido atbilstoši to izrunai oriģinālvalodā un iekļauj latviešu valodas gramatiskajā sistēmā.

Vēsture 
Senajos laikos vadīja ticība personvārda ietekmei uz cilvēka raksturu un likteni, ko latīniski formulēja kā nomen est omen ('vārds ir zīme'). Piemēram, Senajā Indijā zēniem tika dots vārds Vīrabāhu ('daudzvīru spēks'), Dēvadatta ('Dieva dotais'), savukārt sengrieķu vārds Hērodots nozīmē 'Hēras dots', bet Sofokls — 'gudrībā slavens', Aleksandrs  — 'ļaužu aizstāvis'. Līdzīgi arī vēl joprojām plaši lietoto seno ģermāņu vārdiem bija sava nozīme, piemēram, Frīdrihs — 'miera valdnieks', Hermanis — 'karavīrs'. 
Šādi radušie arī senākie latvieši personvārdi, piemēram, Tālivaldis, Visvaldis un Varidots. 

Mūsdienās Eiropas tautu personvārdiem ir pa daļai starptautisks raksturs, jo dažādu valodu personvārdu sistēmās ir ienākuši vārdi no senajām grieķu, latīņu, ebreju, ģermāņu un slāvu valodām. Vairāki personvārdi iemūžinājuši seno valdnieku vārdus, piemēram Antons
(Antonijs), Artūrs, Cēzars, Dāvids, Kārlis.

Skatīt arī 
 Latviešu personvārdi

Ārējās saites 
 PMLP Personvārdu datu bāze

Atsauces 

Personvārdi
Meldri

Meldri () ir grīšļu dzimtas (Cyperaceae) ģints, kuras pārstāvji ir daudzgadīgi vai retāk viengadīgi piekrastes ūdensaugi ar cilindrisku vai trīsšķautnainu stublāju, kas var sasniegt 2—3 m garumu. Bet ir arī miniatūras sugas ap 20—30 cm garumā. Stublāji klāti ar lineārām lapām, līdzīgi kā grīslim. Cilindriskie stublāji var būt gludi un resni, kā arī lapām, bet tikai ar lapu makstīm. Dažām sugām lapas ir pavedienveidīgas, veidojot pie saknes rozeti. Ziedkopa stublāja galā, parasti ļoti zarota, čemurveidīga vai skarveidīga, sastāv no daudzām vārpiņām. Skaras var sasniegt 10 cm. garumu. Ziedi ir divdzimuma. Ziedam ir 1—3 putekšņlapas un 2—3 drīksnas. Apziedni parasti veido sariņi. Auglis ir plakani uzpūsts divšķautnains vai trīsšķautnains riekstiņš. Zemūdens daļu veido ložņājošs vai saīsināts saknenis.

Izplatība 
Meldri ir izplatīti pa visu pasauli, bet vislielākā daudzveidība ir tropos un subtropos. Tie parasti aug ūdenstilpēs vai purvos, atsevišķas sugas peld uz ūdens virsmas. Meldru ģintī ir ap 300 sugām. Latvijā ir konstatētas 5 sugas, kas visas ir daudzgadīgi lakstaugi. Sakņojošais (S. radicans) un saru meldrs (S. setaceus) Latvijā ir aizsargājamas sugas. Meža meldrs (S. sylvaticus) bieži ir sastopams mitrās kūdrainās pļavās, slapjos mežos, zemajos un pārejas purvos, ūdenstilpju piekrastēs. Ezera meldrs (S. lacustris) bagātīgi aug Baltijas jūras un Rīgas līča piekrastē, saldūdeņos un to piekrastēs. Turpat, tikai retāk, ir sastopams arī zilganais meldrs (S. tabernaemontani). Ezeru un zilgano meldru daži autori nodala lielmeldru ģintī (Schoenoplectus).

Pielietojums 
Meldri plaši tiek izmantoti dažādiem rokdarbu pinumiem. No tiem gatavo saimniecības somas, grozus, paklājiņus u.c. dekoratīvus elementus. Pīšanai tiek izmantotas meldru lapas. Atkarībā no ievākšanas laika tās var būt zaļā vai dzeltenā krāsā. Krāsas un elastības saglabāšanai tās žāvē ēnā. Agrāk meldri tika izmantoti arī kā celtniecības materiāls. Ar tiem klāja māju jumtus, izmanto apmetumu nostiprināšanai. Pagājušā gadsimtā meldrus lauku celtniecībā izmantoja meldru betona iegūšanai, jaucot tos ar cementa vai ģipša masu. Tos var izmantot arī vienkārši kā kurināmo. Meldru sakneņos ir daudz cietes. Senos laikos no izžāvētiem sakneņiem gatavoja miltus.
 
Eiropas flora
Āzijas flora
Ziemeļamerikas flora
Nigēras karogs

Nigēras karogs ir Rietumāfrikā esošās Nigēras Republikas valsts simbols. Karogā ir redzamas valsts nacionālās krāsas — oranžā, baltā un zaļā krāsa, vienāda garuma un platuma joslās, ar oranžu riņķi karoga centrā. Kopā ar Nigēras ģerboni, valsts himnu la Nigérienne, skaustu (izmantots Nigēras ģerboņa centrā) un moto Fraternité, Travail, Progrès karogs ir viens no 1999. gadā Nigēras konstitūcijā noteiktajiem valsts oficiālajiem simboliem. Karogs ir līdzīgs Indijas karogam, taču atšķiras malu proporcijas, oranžās krāsas tonis un simbols karoga centrā. Nigēras karogs ir trīskrāsains, līdzīgi kā citām bijušajām Francijas īpašumā esošajām teritorijām un kolonijām.

Karogs tika pieņemts 1959. gada 23. novembrī, gadu pirms valsts ieguva formālo neatkarību no Francijas. Karoga dizains tika izstrādāts 1958. gadā. Tas tika izvēlēts par Nigēras karogu arī pēc oficiālās valsts proklamēšanas 1960. gadā un nav ticis mainīts līdz šim.

Pastāv dažādas versijas par to, ko nozīmē katrs karoga elements. Augšējā oranžā josla apzīmē Sahāras tuksneša ziemeļu reģionus vai Sāhilas zonu, baltā josla centrā nozīmē tīrību vai Nigēras upi, apakšējā zaļā josla apzīmē gan cerību, gan auglīgos Nigēras reģionus. Oranžais aplis centrā apzīmē sauli vai neatkarību.

Tradicionāli karoga malu proporcija ir 6:7. Šīs neierastās proporcijas nozīme nav zināma, un tā netiek vienmēr attēlota pareizi Nigēras valdības izdotajos materiālos.

Atsauces 

Āfrikas valstu karogi
Nacionālie karogi
Elši

Elši (Stratiotes) ir ūdensaugu ģints, ko 1753. gadā aprakstījis Kārlis Linnejs. Šobrīd ģintī zināma tikai viena suga – parastais elsis (Stratiotes aloides), kas izplatīts Eiropā (arī Latvijā) un Āzijas ziemeļrietumos.

Apraksts 

Augu lapas ir zobainām malām un trauslas. Elši pamatā vairojas veģetatīvi – ar atvasēm. Tomēr ziedēšanas laikā tie paceļas virs ūdens.

Augi ir tipiski kaļķainiem ūdeņiem, un ar mainīgo kalcija karbonāta daudzumu uz lapām var skaidrot elšu nolaišanos ūdenī un pacelšanos virspusē.

Tādi dzīvnieki kā rudā dižspāre (Aeshna isosceles) uzturas parasto elšu tuvumā, ko barībai izmanto mazāki kukaiņi, no kā savukārt pārtiek pati spāre.

Lietojums 

Elši ir Eiropā populārs ūdensaugs vēsos dīķos un akvārijos.

Ārējās saites 

 Enciklopēdijas "Latvijas daba" ieraksts par parasto elsi

Atsauces

Mazlēpju dzimta
Luijs Šmits

Luijs Šmits (dzimis kā Teodors Reinholds Šmits  Rīgā, miris  Rīgā) bija latviešu teātra un kino aktieris.

Biogrāfija 
Luijs Šmits piedzima 1907. gadā Rīgā vagonrūpnīcas strādnieka Jāņa Šmita un veļas mazgātājas Adelīnas Elizabetes (dzimušas Hansenas) ģimenē kā Teodors Reinholds Šmits. 1920. gadu beigās Šmits pievērsās teātra mākslai. Kļūstot par aktieri, viņš pieņēma vārdu Luijs.

Aktiera gaitas Šmits uzsāka Rīgas Strādnieku teātrī. Pēc tam apmēram 25 gadus viņš bija J.Raiņa Latvijas PSR Valsts Akadēmiskā Dailes teātra aktieris. Tas bija laiks, kad teātra vadošais režisors bija Eduards Smiļģis, kura iestudējumos Šmits attēloja savas nozīmīgākās teātra lomas, gūstot ievērību ar spilgtām raksturlomām.

Šmits tēlojis lomas arī kinofilmās. Pazīstamākās no tām ir lomas Leonīda Leimaņa filmās "Nauris" (1957), "Šķēps un roze" (1959), "Purva bridējs" (1966), "Pie bagātās kundzes" (1969).

Luijs Šmits apbalvots ar goda nosaukumiem Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1948) un Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieks (1955).

Miris  Rīgā, apbedīts Rīgas Meža kapos.

2007. gadā par godu Luija Šmita 100. dzimšanas dienai izdota viņa atmiņu grāmata "Un notika tas tā", ko sagatavojusi teātra zinātniece Līvija Akuratere, izveidojot no aktiera dzīves laikā pierakstītajiem stāstiem.

Ģimene 
Luija Šmita pirmā sieva bija aktrise Lūcija Baumane (1905—1988), meita mākslas zinātniece Edvarda Šmite, dēls kokapstrādes inženieris Jānis Šmits (1939—2009). 1940. gadu sākumā Šmits un Baumane izšķirās, bērni palika dzīvot pie mātes. Šmits apprecējās otrreiz, viņa otrā sieva bija aktrise Eiženija Kaldovska (1916—1970), dēls Indriķis Šmits (1940—1979).

Atsauces

Ārējās saites 
 Luijs Šmits filmas.lv
 
 Luijs Šmits Nekropole 

1907. gadā dzimušie
1985. gadā mirušie
Latvijas aktieri
Dailes teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Padomju aktieri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Milzukalns

Milzukalns ir lielpaugurs Ziemeļkursas augstienes Vanemas pauguraines Raudas paugurmasīvā. Izvietojies Engures novada Smārdes pagasta rietumos uz ziemeļiem no Milzkalnes ciema, Milzukalna dabas parka teritorijā. Atrodas ziemeļu-ziemeļrietumu—dienvidu-dienvidaustrumu un dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā orientētu, ap 0,7 km garu vaļņveida grēdu krustpunktā. Relatīvais augstums 57 m dienvidu nogāzē un 45 m rietumu nogāzē; nogāžu slīpums ap 45°. Pauguram ir noapaļota piramidāla virsotne, kas apaugusi ar skuju kokiem. Pauguru veido zemledāja nogulumi, galvenokārt sakrokots smilts, grants, oļu materiāls. Uz nogāzēm morēnas mālsmilts vai smilšmāls. Kalna apkārtnē, apvidū ar savdabīgu reljefu un gleznainu apvidu 1977. gadā izveidots kompleksais dabas liegums (pieminekļa statuss jau kopš 1924. gada), kas 2004. gadā pārveidots par dabas parku.

Kalnā ierīkota slēpošanas trase, pakājē — veikborda parks un atpūtas komplekss.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Smārdes pagasts
Ziemeļkursas augstiene
Grēcinieku iela

Grēcinieku iela ir iela Rīgā, Centra rajonā, Vecrīgā. Grēcinieku iela sākas krustojumā ar Audēju, Skārņu un Mārstaļu ielu un beidzas krustojumā ar 11. novembra krastmalu. Ielas garums ir 328 metri.

Ielu savienojumi 
Grēcinieku iela ir savienota ar šādām ielām:
 Audēju iela
 Skārņu iela
 Mārstaļu iela
 Kungu iela
 Ūdensvada iela
 11. novembra krastmala

Ievērojamas ēkas 
 Grēcinieku iela 1, dzīvojamais nams (arhitekts Kristofs Hāberlands)
 Grēcinieku iela 10, Rīgas Valsts 3. ģimnāzija
 Grēcinieku iela 18, Mencendorfa nams
 Grēcinieku iela 25, Hilton Garden Inn Riga Old Town

Skatīt arī 
 Vecrīga
 Centra rajons

Atsauces 

Ielas Vecrīgā
Centra rajons
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Milzukalns (dabas parks)

Milzukalns ir īpaši aizsargājama dabas teritorija (dabas parks) Tukuma novada Smārdes pagastā. Izvietojusies pagasta rietumdaļā, uz ziemeļiem no Milzkalnes ciema. Ietver Milzukalna lielpauguru un tā apkārtni. Latvijas valdība 1924. gada 20. jūnijā ietvēra Milzukalnu aizsargājamo pieminekļu sarakstā. Aizsargājamā teritorija izveidota 1977. gadā kā kompleksais dabas liegums, kas 2004. gadā pārveidots par dabas parku. Teritorija izveidota nogāžu un gravu mežu ar liepu, vīksnu un osi aizsardzībai. Teritorijā sastopami priežu un egļu meži. Konstatēta tāda aizsargājamas dzīvnieku sugas kā lielais tritons, ūdrs, baltmuguras dzenis. Dabas parka teritorijā atrodas kultūras piemineklis pilskalns Ūdru-Milzukalns.

Atsauces 

Latvijas dabas parki
Natura 2000
Smārdes pagasts
Koja

Koja ir Ventas kreisā krasta pieteka Dienvidkurzemes un Kuldīgas novados. 

Iztece - pie Kalvenes. Iesākumā tek dienvidaustrumu virzienā, vidustecē pagriežoties uz ziemeļaustrumiem. Lielākās pietekas - Bērzkrogupīte, Kukuļupīte un Strautupīte. Caurtek Rudbāržu dzirnavdīķi. Ietek Ventā pie Lēnu baznīcas. Koju šķērso valsts autoceļi A9 (Rīga (Skulte) — Liepāja), V1295 (Turlava – Valtaiķi – Kalvene – Embūte), V1274 (Rudbārži – Rudbāržu internātskola) un P116 (Kuldīga — Skrunda — Embūte). Upes krastos atrodas Laukmuiža, Vidsmuiža un Internātskola.

Atsauces 

Dienvidkurzemes novada upes
Kuldīgas novada upes
Ventas baseina upes
Koja
Džolīna Cai

Džolīna Cai (, ), īstajā vārdā Jiliņa Čai (, , dzimusi ), ir Ķīnas Republikas (Taivānas) dziedātāja, dziesmu autore, dejotāja un aktrise. Viņa ir ļoti populāra Āzijā, it īpaši ķīniešu vidū. Viņa ir iesaukta par "Āzijas Madonnu", "Āzijas dejojošo karalieni" un par "C-popa karalieni".

Viņa ir dzimusi un augusi Ķīnas Republikā (Taivānā). Slavu ieguva 18 gadu vecumā uzvarot MTV rīkotā dziesmu konkursā. Ļoti lieli panākumi bija Džolīnas Cai debijas albumam 1019, kas tika izdots 1999. gadā. Līdz šim ir pārdoti vairāk nekā 25 miljoni ieraksti visā Āzijā, līdz ar to Džolīnas Cai ieraksti ir vieni no pirktākajiem Āzijā. Džolīna Cai ir ieguvusi dažādus apbalvojumus, piemēram, Golden Melody Awards,  MTV Asia Award un MTV Video Music Award. Žurnāls Forbes viņas īpašumu 2014. gadā novērtēja ar aptuveni 2 miljardiem jaunajiem Taivānas dolāriem (aptuveni 60 miljoni eiro).

Ārējās saites 

 

1980. gadā dzimušie
Taivānā dzimušie
Taivānas mūziķi
Bruno Reiss

Bruno Reiss ir Latvijas hiphopa mūziķis, režisors, scenārists un producents. Savu darbību uzsāka 2012. gadā kā solo mākslinieks Reiss. Pēc aktīvas dalības vairākās cīņās (Rap Battle) un konkursos Reiss no 2015. gada beigām pārtrauca dalību šādos pasākumos. Sadarbojies ar vairākiem Latvijas mūziķiem, piemēram, ansis, VIŅA, Kārli Indrišonoku. 2015. gadā Reiss tika nominēts Latvijas Mūzikas ierakstu gada balvai, nominācijā "Labākais Hip Hopa gada albums" ar ierakstu Escapism EP. Pēc neilga pārtraukuma 2016. gadā kopā ar producentu Kārli Indrišonoku izdeva savu otro studijas albumu "Kad Kuģi Apledos". Izpildītāja radītajai mūzikai raksturīga eksperimentāls skanējums.
2018. gadā izveidojis jaunu projektu ar nosaukumu 371 Clique, kas strauji ieguva popularitāti interneta vidē. Projekts 371 Clique ir multimēdiju projekts, kas rīko hiphopa pasākumus un veido kvalitatīvu saturu iekš youtube platformas. 2018.gadā sāka aktīvi veidot video saturu producējot reklāmas, mūzikas videoklipus un raidījumus. 2019.gadā nomainīja pseidonīmu uz Bruno Reiss. 2020. gadā iekļuvis Forbes Latvija 30 līdz 30 sarakstā.

Diskogrāfija

Singli 

 "Atšķirīgs" (2013)
 "Vienīgais Cilvēks Uz Zemes" (2015)
 "Atdod Man Laiku ft. Alexx dynamo" (2015)
 "Dzīvais Mironis" (2015)
 "OBSKURANT" (2016)
 "Mēs Nomirsim Kopā" (2016)
"Uzraksti Vēlāk!" (2018)

Albumi 
 "8:45" (2015)
 "ESCAPISM EP" (2015)
 "Kad Kuģi Apledos" (2016)

Mūzikas video

Atsauces 

  Preses Relīze
  Preses Relīze
  Video Intervija

Ārējās saites 
 Youtube kanāls
 Instagram profils
 

Latviešu reperi
1996. gadā dzimušie
Latvijas mūziķi
Latvijas uzņēmēji
Latviešu režisori
Bēnes iela (Rīga)

Bēnes iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Iļģuciemā. Bēnes iela sākas krustojumā ar Lilijas ielu un, nekrustojot citas ielas, beidzas apbūvē. Ar gājēju celiņu ielas gals ir savienots ar Riekstu ielu. Ielas garums ir 190 metri un tā sastāv no vienas braukšanas joslas ar asfalta segumu. Ap Bēnes ielu ir dažāda veida dzīvojamās ēkas.

Iela ir nosaukta Bēnes — Auces novada Bēnes pagasta centra — vārdā.

Bēnes iela ir savienota ar Lilijas ielu.

Skatīt arī 
 Iļģuciems

Atsauces 

Ielas Iļģuciemā
Kurzemes rajons
Pēteris Goļicins

Pjotrs (Pēteris) Goļicins (, 1660—1722) bija Krievijas caristes sūtnis Svētās Romas impērijas ķeizara galmā Vīnē (1701—1706) Lielā Ziemeļu kara laikā. Vēlāk Arhangeļskas gubernators (1708—1711), okupētās Rīgas gubernators (1713—1718) un Kijevas gubernators (1719—1722).

Dzīvesgājums 
Cēlies no kņazu Goļicinu dzimtas. Dzimis 1660. gadā Toboļskas un Kijevas vaivada Alekseja Goļicina un viņa sievas Irinas Hilkovas ģimenē. No 1684. gada nepilgadīgā Krievijas cara Pētera galminieks jeb stoļniks (стольник). Gatavojoties karam ar Zviedriju, 1698. gadā cars Pēteris viņu nosūtīja uz Venēciju, bet pēc kara sākuma 1701. gadā uz Vīni, kur viņš ķeizara Leopolda I galmā nesekmīgi risināja sarunas par Krievijas atbalstīšanu pēc tās armijas sakāves Narvas kaujā, piesolot katoļu ticības atļaušanu Krievijā.

Pēc atgriešanās Krievijā cars Pēteris viņu 1708. gadā iecēla par Arhangeļskas gubernatoru, 1710. gadā par Senāta locekli, 1712. gadā par Maskavas garnizona virskomendantu (обер-комендант). 1713. gada 24. aprīlī viņš tika iecelts par krievu ieņemtās Rīgas gubernatoru. No starptautisko tiesību viedokļa Rīgas gubernatori līdz 1721. gadam bija Zviedrijas karaļa ieceltie Nīls Strembergs (1709—1710) un Henriks Oto Albedils (1719).
1718. gadā viņš lika uz robežas apcietināt valsts nodevībā apvainoto cara Pētera dēlu Alekseju, kas atgriezās no trimdas Neapolē. 1719. gadā Goļicins tika iecelts par Kijevas gubernatoru, miris 1722. gadā Kijevā. 

1660. gadā dzimušie
1722. gadā mirušie
Rīgas gubernatori
Krievijas caristes diplomāti
Jevgeņijs Kazačoks

Jevgeņijs Kazačoks (dzimis  Liepājā) ir Latvijas futbolists, spēlē pussarga pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) Kazačoks pārstāv Serbijas Superlīgas komandu FK Bačka.

Karjera

Klubos 
Ar futbolu sācis nodarboties kluba "Liepājas Metalurgs" jauniešu komandā, kur viņa pirmais treneris bija Aleksandrs Stradiņš. 2011. gadā tika izīrēts citai Liepājas komandai SFK Varavīksne, kuras sastāvā debitēja 1. līgā. 2012. gada sezonu aizvadīja "Liepājas Metalurgs" dublieru komandā.

2013. gada sākumā pārgāja uz FK Spartaks Jūrmala. Virslīgā debitēja  spēlē pret Ilūkstes NSS, nākot uz maiņu 75. minūtē un spēles kompensācijas laikā izceļoties ar vārtu guvumu. 2013. gada decembrī tika atzīts par Latvijas jaunatnes gada labāko futbolistu un saņēma Ilmāra Liepiņa balvu.  

2016. gada sezonā "Spartaks" sastāvā kļuva par Latvijas čempionu. Sezonas noslēgumā tika vēlreiz atzīts par gada labāko Latvijas jaunatnes futbolistu, kā arī saņēma balvu kā Virslīgas sezonas labākais pussargs.

Izlasē 
Spēlējis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlasēs. Latvijas nacionālajā izlasē debitēja  FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Portugāli.

Sasniegumi 
 Latvijas čempions — 1 (2016,2017.)
 Latvijas jaunatnes labākais futbolists — 2 (2013, 2016)

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Liepājā dzimušie
Latvijas futbolisti
Latvijas izlases futbolisti
FK RFS spēlētāji
FK Spartaks Jūrmala spēlētāji
FK Ventspils spēlētāji
FK Jelgava spēlētāji
2016.—2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 7. posms

2016.—.2017. gada Pasaules kauss biatlonā — 7. posms notika Dienvidkorejā, Phjončhanā no 2. līdz 5. martam.

Sacensību laiki

Medaļu ieguvēji

Vīrieši

Sievietes
Mangaļu jūrskola

Mangaļu jūrskola () bija jūrskola, kas no 1876. līdz 1915. gadam darbojās Mangaļu pagasta Rīnūžos. Pēc audzēkņu skaita Mangaļu jūrskola bija lielākā jūrskola Krievijas impērijā. Jūrskolas priekšnieki bija Jānis Breikšs un Alfrēds Žagers.

Vēsture 
Jūrskola dibināta 1876. gadā blakus Daugavgrīvas Baltajai baznīcai pēc Krišjāņa Valdemāra ierosinājuma, kas tolaik bija Krievijas impērijas jūrniecības attīstības biedrības sekretārs.
Par šo notikumu Krišjāns Valdemārs rakstīja laikrakstā "Baltijas vēstnesis": "19. martā š. g. no Visaugstākā Kunga un Ķeizara ir apstiprināta jauna jūrasskola Mangaļmuižas draudzē Rīnužciemā, pretī Dinamindei, Daugavas malā. Šī jau priekš trīs gadiem sadomātā un tagad apstiprinātā skola dabūs ikgadus 1000 rubļus no kroņa - priekš lones grāmatām un instrumentiem. Mangaļmuižas pagasts gādās par korteli, siltumu utt. Mācība skolniekiem taps dota bez maksas; jūras ziņas taps mācītas latviešu un vācu valodā, skatot pēc tam, kuru valodu saprot. Virsskolmeistaram ir jāprot gruntīgi abas šīs valodas. No minētiem 1000 rubļiem nodomāti līdz 300 rubļu priekš īpašām stundām, lai skolnieki cik necik iepazītos ar angļu un krievu valodām. Skološana notiks tikai ziemas laikā un tādā pašā vīzē kā Ainažos, kur latvieši un igauņi vien mācās un par slavētiem jūrniekiem top. Ainažos skolnieku skaitlis nereti līdz piecdesmit cilvēku, lai gan mazā ciemiņā Ainažos maz ļaužu dzīvo. Tad nu jācerē, ka Rīnužciemā skolnieku skaits nebūs mazāks, un Mangaļmuižas pagasts neliegsies iegādāt priekš skolas labas rūmes." Pēc Valdemāra ieteikuma par skolas vadītāju tika apstiprināts Jānis Breikšs.

1891. gadā to pārveidoja par 3. kategorijas jūrskolu un sagatavoja tālbraucējus kapteiņus. Pēc 1902. gada Mangaļu jūrskola darbojās kā tālbraucēju jūrskola ar pievienotu sagatavošanas jūrskolu. 

Sākoties Pirmajam pasaules karam, jūrskolu 1915. gadā evakuēja uz Rostovu pie Donas, tad uz Gelendžiku, kur Krievijas pilsoņu kara laikā 1920. gadā to slēdza. Jūrskolas ēka nodegusi kara laikā.

Skolotāji (1907) 
Jānis Breikšs, Andrejs Verners, Alfreds Žagars, Ēriks Breikšs, Kārlis Rudze, Ernests Kalniņš, Boriss Vītoliņš.

Literatūra 
 Latvijas Jūrniecības vēsture. Rīga, 1998.
 Aigars Miklāvs (2000). Mangaļu jūrskolai - 125. Dabas un vēstures kalendārs 2001. Rīga: Zinātne, 118-121 lpp.

Atsauces 

Jūrskolas Latvijā
Rīgas apriņķis
Rānčī

Rānčī (, , , ) ir pilsēta Indijā, Džhārkhandas štata administratīvais centrs. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 1,07 miljoni iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā Džhārkhandas štata pilsēta aiz Džamšedpuras.Pilsētas apkārtnē ir daudz ūdenskritumu, tāpēc Rānčī tiek saukta arī par "pilsētu uz ūdenskritumiem". Slavenākie ūdenskritumi ir Dašama un Hundru. Rānčī atrodas viena no vecākajām psihiatriskajām slimnīcām Indijā.

Indijas pilsētas
Maksims Matlakovs

Maksims Matlakovs (; dzimis  Ļeņingradā) ir Krievijas starptautiskais lielmeistars šahā (2010).

Biogrāfija 
Daudzkārtējais Krievijas junioru šaha čempionātu uzvarētājs dažādās vecuma grupās (U12, U14, U16, U18). Divas reizes izcīnījis bronzas medaļas Pasaules junioru šaha čempionātos: 2003. gadā - U12 vecuma grupā un 2005. gadā - U14 vecuma grupā. 2009. gadā uzvarējis Pasaules junioru šaha čempionātā U18 vecuma grupā.

2009. gadā uzvarējis Sankpēterburgas pilsētas šaha čempionātā, kā arī Aivara Ģipšļa memoriālā Rīgā un Migela Naidorfa memoriālā Varšavā. 2013. gadā Kazaņā Krievijas izlases sastāvā izcīnījis sudraba medaļu Universiādes šaha turnīrā, uzvarējis Mihaila Čigorina memoriālā Sanktpēterburgā un Trumsē piedalījies Pasaules kausa izcīņā šahā pēc izslēgšanas sistēmas, kur 1. kārtā uzvarējis Janu Smētu, bet 2. kārtā zaudējis Šehrijaram Memmedjarovam. 2014. gadā Maskavā kopā ar Oleksandru Moisejenko, Mateušu Bartelu un Mihailu Krasenkovu dalījis pirmo vietu turnīrā Moscow Open.

2017. gada jūnijā Minskā uzvarējis Eiropas individuālajā šaha čempionātā. 2019. gada augustā Iževskā izcīnījis 3. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2020. gada decembrī Maskavā dalījis 9.-10. vietu Krievijas vīriešu šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada oktobrī Ufā izcīnījis 2. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā. 2021. gada novembrī Rīgā ierindojies 77. vietā 2021. gada "FIDE Chess.com Grand Swiss" turnīrā. 2022. gada septembrī Čeboksaros dalījis 7.-11. vietu Krievijas šaha čempionāta superfinālā.

Pārstāvējis Krievijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
 Pasaules komandu šaha čempionātā piedalījies 2017. gadā un gan komandu, gan individuālajā vērtējumā izcīnījis sudraba medaļas;
 Eiropas komandu šaha čempionātā piedalījies 2 reizes (2017-2019). Komandu vērtējumā izcīnījis zelta (2019) un sudraba (2017) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 2007. gadā Matlakovam piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 2010. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) nosaukumu.

Atsauces

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Sanktpēterburgā dzimušie
Krievijas šahisti
Lielmežnieki (Bērzkalnes pagasts)

Lielmežnieki () ir ciems Balvu novada Bērzkalnes pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 1 km no pagasta centra Bērzkalnes, 7 km no novada centra Balviem un 227 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P46 (Dubļeva–Cērpene).

Atsauces
Komi valoda

Komi valoda (Коми кыв) jeb komiešu valoda ir urāliešu valodu saimes makrovaloda, kurā ietilpst komi permiešu valoda un komi zirjāņu valoda. Šajā valodā runā galvenokārt komieši. 2010. gadā komi valodas pratēju skaits tika lēsts ap 220 tūkstošiem. Komi valodai vistuvākā ir udmurtu valoda, ar to tā veido permiešu valodu atzaru somugru valodu grupā. Komi valoda ir oficiālā valoda Komi Republikā, vienā no Krievijas republikām.

Ārējās saites

Atsauces 

Urāliešu valodas
Krievijas valodas
Komi
SV Mattersburg

SV Mattersburg ir bijušais Austrijas futbola klubs no Matersburgas, pilsētas Burgenlandē. Klubs ir dibināts 1922. gadā. Daudzas sezonas spēlēja Austrijas Bundeslīgā, mājas spēles aizvadīja Pappelstadion stadionā. Komanda ir divas reizes spēlējusi Austrijas kausa finālā. Augstākais sasniegums Austrijas Bundeslīgā — trešā vieta 2006.—2007. gada sezonā.

No 2015. līdz 2017. gadam komandā spēlēja Latvijas izlases aizsargs Vitālijs Maksimenko. Viņš aizvadija 37 spēles Austrijas Bundeslīgā. 

2020. gada augustā klubs tika atzīts par bankrotējušu.

Sasniegumi 
 Austrijas kauss
 Finālisti (2): 2005–06, 2006–07
 Austrijas Pirmā līga
 Čempioni (2): 2002–03, 2014–15

Atsauces

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā vietne  
 Kluba profils UEFA vietnē 
 Kluba profils soccerway.com 

Austrijas futbola klubi
Lēnupe

Lēnupe (arī Imala, Imulas strauts, Vētrasleja, augštecē - Sudmalnieku strauts, lejtecē - Lēnu upīte)  ir Ventas kreisā krasta pieteka Kuldīgas novadā. 

Tek ziemeļu - ziemeļaustrumu virzienā. Caurtek Krievkalnu dīķi. Lielākā pieteka - Imuļu valks. Ietek Ventā pie Lēnām. Lēnupi šķērso valsts autoceļš V1277 (Lēnas–Alši).

Atsauces 

Kuldīgas novada upes
Skrundas novada upes
Ventas baseina upes
Jānis Liepiņš (diriģents)

Jānis Liepiņš (dzimis  Rīgā) ir latviešu diriģents. Mācījies Rīgas Doma kora skolas diriģēšanas nodaļā, ieguvis bakalaura grādus kora un simfoniskā orķestra diriģēšanā Jāzepa Vītola Latvijas Mūzikas akadēmijā. Nozīmīgas iemaņas ieguvis meistarklasēs pie profesora Kolina Metersa un studijās Berlīnē pie Luca Kēlera. 

Kopš 2014. gada Liepiņš ir Latvijas Nacionālās operas un baleta (LNOB) orķestra diriģents. Diriģējis operu Trubadūrs un Vīlas, Džanni Skiki, kā arī baleta Romeo un Džuljeta izrādes, diriģents un muzikālais vadītājs baletam "Raimonda" un operām Sikspārnis un Karmena. 2012. gadā debitējis ar Latvijas Nacionālo simfonisko orķestri, 2013. gada Cēsu mākslas festivāla koncertā debitējis ar Valsts kamerorķestri Sinfonietta Rīga. Saņēmis 2013. gada Lielo mūzikas balvu kategorijā Gada jaunais mākslinieks un laikraksta Diena Gada balvu kultūrā 2013.

Kopš 2012. gada Liepiņš ir mākslinieciskais vadītājs un galvenais diriģents jauniešu korī Kamēr..., ar kuru kopā ir no 2006. gada, kad sāka darbu kā kora otrais diriģents. Liepiņa vadībā "Kamēr..." 2012. gadā Bēlas Bartoka koru konkursā Debrecenā (Ungārijā) izcīnīja divas uzvaras un Grand Prix, kā arī tiesības piedalīties Eiropas labāko koru sacīkstēs Areco (Itālijā) 2013. gadā, kur koris atkārtoti ieguva Eiropas Grand Prix titulu.

Atsauces 

1988. gadā dzimušie
Latviešu diriģenti
Rīgā dzimušie
Roberts Uldriķis

Roberts Uldriķis (dzimis  Rīgā) ir Latvijas futbolists, spēlē uzbrucēja pozīcijā, Latvijas futbola izlases dalībnieks. Kopš 2021. gada augusta pārstāv Nīderlandes Eredivisie klubu SC Cambuur.

R. Uldriķa tēvs ir sporta žurnālists un funkcionārs Askolds Uldriķis.

Karjera

Klubos 
Spēlējis JDFS Alberts un JFC Skonto jauniešu komandās, pārstāvējis arī "Skonto" kluba dublieru komandu. Pirms 2015. gada sezonas pievienojās Virslīgas klubam Metta/LU. Virslīgā debitēja  spēlē pret "Skonto". Metta/LU kluba sastāvā nospēlēja divas sezonas un 36 spēlēs Virslīgā guva 7 vārtus. 2016. gada sezonā tika divas reizes atzīts par apļa labāko jauno futbolistu.

2016. gada decembrī noslēdza līgumu ar citu Virslīgas klubu RFS. Jau savā pirmajā Virslīgas spēlē jaunā kluba rindās izcēlās ar diviem vārtu guvumiem. 2017. gada sezonas 1. aplī tika vēlreiz atzīts par labāko jauno spēlētāju.

2018. gada jūlijā Uldriķis noslēdza četru gadu līgumu ar Šveices klubu Sion. Šveices Superlīgā aizvadīja 72 spēles un guva 11 vārtus. Izcēlās ar četriem vārtu guvumiem desmit spēlēs arī Šveices kausa izcīņā.  pārgāja uz Nīderlandes klubu SC Cambuur.

Izlasē 
Bijis dažādu vecumu Latvijas jauniešu izlašu spēlētājs. Latvijas nacionālajā izlasē debitēja  draudzības spēlē pret Igauniju, laukumā nākot uz maiņu 65. minūtē. Pirmos vārtus izlases laba guva  pret Azerbaidžānu.

Atsauces

Ārējās saites 

1998. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas futbolisti
Latvijas izlases futbolisti
FC Sion spēlētāji
FK RFS spēlētāji
FK Metta spēlētāji
1966. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

1966. gada Eirovīzijas Dziesmu konkurss bija vienpadsmitais Eirovīzijas dziesmu konkurss pēc kārtas, kas notika 1966. gada 5. martā, otro reizi Eirovīzijas vēsturē Lūvīnu villā, Luksemburgā. Konkursā pirmo reizi laurus plūca Austrija ar dziedātāju Udo Jirgensu, kurš izpildīja dziesmu Merci Cherie vācu valodā. Bija divas valstis, kas ieguva 0 punktus: Itālija un Monako.

Dalībvalstis

Norises vieta 

1966. gada konkurss  notika Luksemburgas pilsētā, Lūvīnu villā. Tur norisinājās arī 1962. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss. Pašlaik šajā ēkā darbojas Luksemburgas Veselības ministrija.

Eirovīzijas dziesmu konkurss
Eirovīzijas dziesmu konkursi pēc gada
Vecmāte

Vecmāte jeb akušiere (no  — 'palīdzēt dzemdībās') ir medicīnisko izglītību ieguvusi ārstniecības persona, kas nodrošina dzemdību palīdzību.

Medicīna
Urugvaja (upe)

Urugvaja (, ) ir upe Dienvidamerikā.Tā plūst no ziemeļiem uz dienvidiem. Sākās Brazīlijā, turpina tecējumu gar Argentīnas un Brazīlijas robežu, vēlāk gar Argentīnas un Urugvajas robežu, un ieplūst Laplatā. Upes garums ir 1838 km. Lielākās pilsētas upes krastos ir Konkordija, Urugvajana, Sanborža, Salto, Paisandu, Konsepsjona del Urugvaja un Gvalegvajču.

Ārējās saites 

Urugvajas upes
Brazīlijas upes
Argentīnas upes
Višākhapatnama

Višākhapatnama (, Viśākhapaṭnaṁ), saīsinājumā Vizaka, ir pilsēta Indijas dienvidaustrumos, Āndhras Pradēšas štatā. Tā atrodas Bengālijas līča krastā pie Austrumgati kalniem. Tā ir viena no lielākajām ostas pilsētām Indijā. Tā ir arī nozīmīga Indijas flotes militārā osta. Iedzīvotāju skaits pilsētas aglomerācijā pārsniedz 4 miljonus.

Indijas pilsētas
Kuneo

Kuneo (, , ) ir pilsēta un komūna Itālijas ziemeļos, Pjemontas reģionā. Kuneo ir Kuneo provinces administratīvais centrs. 2016. gadā Kuneo dzīvoja 56,1 tūkstotis cilvēku.

Kuneo dibināta 1198. gadā. Vairākas reizes caur pilsētu ir gājis kāds no velobrauciena Giro d'Italia posmiem. 2008. gadā caur Kuneo gāja arī Tour de France posms.

Pjemontas pilsētas
United Artists

United Artists vai UA ir amerikāņu kino un televīzijas studija. Studiju 1919. gadā nodibināja Deivids Vorks Grifits, Čārlijs Čaplins, Mērija Pikforda un Daglass Fērbenkss, kas bija tā laika nozīmīgākās kinopasaules zvaigznes. Viņi apvienojās, lai varētu būt neatkarīgi no filmu izplatītāju kompānijām, kas guva no viņu filmām nepamatoti lielu peļņu.

Gandrīz gadsimta laikā kopš studijas dibināšanas, studija tikusi vairākas reizes pārdota un restrukturēta. Tagad studija, kam formāli ir saglabāts tas pats nosaukums, pieder uzņēmumam Metro-Goldwyn-Mayer (MGM), kas to iegādājās 1981. gadā, mainot savu nosaukumu uz MGM/UA Entertainment Corporation. 2014. gadā tika nopirkta United Artists Media Group akciju kontrolpakete, bet 2015. gadā vēl pārējās akcijas. Šī darījuma rezultātā 2015. gada decembrī par MGM televīzijas un digitālās grupas prezidentu kļuva Marks Bērnets.

United Artists nosaukums tiek izmantots kā zīmols materiālam, kas tiek uzņemts kompānijas MGM iekšienē un ko MGM izplata.

Lielākā daļa no United Artists filmām, kas uzņemtas pēc 1952. gada, tagad pieder MGM. Turpretī agrāk uzņemtās filmas (ar dažiem izņēmumiem) pieder citām kompānijām (piemēram, Teda Tērnera dibinātajam uzņēmumem Turner Entertainment) vai arī ir brīvi pieejamas sabiedrībai.

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV kinostudijas
Kojamputūra

Kojamputūra (, Kōyamputtūr), zināma arī kā Koimbatora () vai Kovaja, ir pilsēta Indijas dienvidos, Tamilnādas štata rietumos. 2011. gadā pilsētā dzīvoja 1,60 miljoni iedzīvotāju. Pēc šī rādītāja tā ir otra lielākā pilsēta Tamilnādas štatā (aiz Čennai) un 16. lielākā Indijā. Pilsētā ir attīstīta rūpniecība, īpaši tekstilrūpniecība. Nozīmīgs kokvilnas pārstrādes centrs Indijā. Tāpēc tā ir iesaukta par "Dienvidindijas Mančestru".

Indijas pilsētas