Gagauzijas karogs

Gagauzijas karogs () kopš 1995. gada ir oficiālais Gagauzijas simbols, un Moldova to atzīst kā reģionālu simbolu. Neoficiāli to sauc arī par "Debesu karogu"; tas ir horizontāli svītrots zili-balti-sarkans trikolors ar plašāku zilo svītru, uz kuras trīsstūra veidā novietotas trīs dzeltenas zvaigznes. Vispārējais simbolisms vēl tiek apspriests, bet zvaigznes varētu pārstāvēt trīs gagauzu pašvaldības Moldovā vai trīs gagauzu etniskās izcelsmes ciltis. Trikolors nedaudz atgādina Krievijas karogu, kas ir populārs arī Gagauzijā; šis fakts ir radījis strīdus starp gagauzu un moldāvu politiķiem.

Lai gan gagauzu nacionālisms aizsākās XX gadsimta sākumā, kad tie pretojās Krievijas carismam, šis simbols ir salīdzinoši jauns. 1991.gadā Padomju Savienības sabrukuma laikā gagauzu separātistiem parādījās vairāki etniski un daļēji oficiāli karogi, parasti ar pelēku vilku ("bozkurtu"). Pašpasludinātajā Gagauzu Republikā (1990—1994) šādu simboliku lietoja dažādos veidos; vilks bija redzams tās oficiālajā karogā, kurš pastāvēja tikai vienā eksemplārā.

Neskatoties uz to sākotnējo popularitāti, "pelēkā vilka karogi" radīja strīdus, jo tika uzskatīti par atsaucēm uz pantjurkismu un Turcijas galēji labējiem spēkiem. Tos neizmantoja 2000.—2010. gados, taču nākamajā desmitgadē tie atkal kļuva populāri. 2017. gadā gubernatore Irina Vlaha ierosināja ieviest karogu, kurā būtu sarkanas krāsas vilka galva, kā oficiālu "vēsturisko karogu", kurš neaizstātu "Debesu karogu".

Simbolika 

Gagauzijas pašreizējais karogs sastāv no zila lauka ar šaurām baltām un sarkanām horizontālām svītrām apakšā un trīs dzeltenām zvaigznēm augšējā daļā. Pastāv versijas, ka trīs zvaigznes ir "pagātne, tagadne un nākotne" vai arī trīs gagauzu pašvaldības: Komrata, Čadirlunga un Vulkenešti. Rakstnieks Štefans Kuroglu piedāvāja interpretāciju, kurā katra krāsa pieder gagauzu etnoģenēzes senčiem: pečeņegiem, kipčakiem un oguzu turkiem.

Trikolors aizvietoja iepriekšējos variantus ar pelēko vilku vai tā galvu, kuri tika plaši izmantoti neatzītajā Gagauzijas republikā gubernatora Stepana Topala laikā (1990—1995). Saskaņā ar tālaika ziņojumiem, attēli atgādina "mītus par gagauzu tautas rašanos", kad "vilks vadīja (gagauzu) brīvību." 1990. gadā Kuroglu vilka galvu saistīja ar citu tradīciju, proti, "deviņiem sērotājiem" vai "deviņiem vilkiem", kas apsargājot gagauzu tautu, vai ar folkloras kā vilku aprakstīto Polārzvaigzni. Citi varianti apraksta vilku kā pantjurkisma simbolu, proti, "leģendāro pelēko vilku, kas vedis tjurkus pār kalniem uz stepēm", vai pēc citas versijas, vilks tiekot uzskatīts par tjurku simbolu, jo pirmo tjurku mežā esot izzīdījusi vilcene. Gaišzilais fons tiek saistīts ar debesu valdnieku Tengri un oguzu turkiem tjurku mītos. Pētnieks Anatols Mekrišs apgalvoja, ka senajā gagauzu karogā bijis "vilks zaļā laukā", un piedāvāja versiju, ka tas varētu būt radies no vilkveidīgā dāku pūķa, kas redzams uz Trajāna kolonnas kā dāku simbols.

Atšķēlušās Piedņestras Moldāvu Republikas gagauzu apvienība "Birlik" lieto savu karogu ar vilka galvu uz vairoga, lentām pie tā Piedņestras un Gagauzijas karogu krāsās un organizācijas nosaukumu uz balta fona.

Vēsture 
Gagauzi kā tauta ved savu izcelsmi no Dobrudžas despotāta, kā turku vai turkificētie kristieši, kas pretojās islāma izplatībai. No Osmaņu impērijas tos pārņēma Krievijas impērija, kas viņus novietoja Besarābijā un Budžakā.

Gagauzija pirmo reizi pauda vēlmi kļūt par neatkarīgu valsti 1905. gada revolūcijas laikā: neliela republika, saukta par Gagauz Halkı vai "Komratas Republiku", izdzīvoja divas nedēļas 1906. gada janvārī. Lai gan vēlāk nacionālisti to minēja kā precedentu, šī valstiņa galvenokārt bija saistīta ar zemes reformu, nevis etnisko pašnoteikšanos.

Otrs valstiskuma mēģinājums tika izdarīts pēc 1917. gada Februāra revolūcijas, cerot pievienoties Moldovas Demokrātiskajai Republikai (MDR) kā autonomai vienībai. Kopienai tika piešķirtas divas vietas MDR parlamentā. Ukrainas Tautas Republikas un Odesas Padomju Republikas iebrukuma rezultātā Gagauzijas valdība lūdza aizsardzību no Rumānijas karalistes un galu galā atbalstīja Besarābijas pievienošanos Rumānijai. Starpkaru laikā Rumānijā gagauzu nacionālisms bija centrēts uz Rumānijas pareizticības lokalizētu versiju, apvienotu ar turku nacionālisma principiem. Šo sintēzi veica priesteris un propagandists Mihails Čakirs.

Gagauzija par multikulturālu reģionu kļuva Rumānijas varas sākumposmā. Gagauzi pretojās pasākumiem, kas bija vērsti uz viņu rumānizāciju vai izraidīšanu, bet vēl viņi bija pakļauti arī pārkrievošanai pirmās un otrās padomju okupācijas laikā. Šis process tika pastiprināts pēc Moldāvijas PSR iekļaušanas Padomju Savienībā, lai gan 1950. un 60. gados tiem tika dotas dažas lingvistiskas tiesības. Pirmie apstiprinātie gagauzu tautas karogi parādījās Perestroikas gados īsi pirms Moldāvijas PSR gala. Atmodas kustība izmantoja "gaiši zilu lauku ar centrētu dzeltenu disku, ko papildināja melna vilka galva." Tika ziņots arī par melnu vilka galvu profilā, zelta riņķī ar ārēju baltu gredzenu, kas viss bija novietots gaiši zilā laukā. Vēl viens karoga variants, kas bija gleznots kā sienas grafiti Komratā, ir "zils ar baltām apmalēm, kura vidū ir balts medaljons, kurā redzams vilks". Sākotnēji tas bija militārs karogs, kuru 1990. gadā izstrādāja Petru Vlahs. Viņa versijā pelēka vilka galva tika attēlota profilā, vērsta pret mastu; apmales bija rakstaini izšūtas.

Etniskajam karogam bija daudzi citi zināmi varianti. Trīsstūra vimpelis ar nezināmām krāsām bija ar vilka galvu pretskatā uz parasta riņķa, bez ārējā gredzena. Par šo versiju ziņoja, ka to izmantojusi 1990. gada augustā Topala valdība, un separātistu sacelšanās laikā tas pacelts kopā ar padomju karogu. Paralēlos protestos par Komratas valsts universitātes izveidi gagauzu aktīvisti, iespējams, izmantoja gaiši zilu lauku ar sarkanu vilku galvu baltā aplī, ar vertikālu dzeltenu ornamentu pie masta.

1990. gada 11. augustā tika izveidota Gagauzijas Republika, kas atdalījās no Moldāvijas PSR un centās apvienoties ar gagauziem Ukrainā. Lai gan Moldovas jaunā valsts līdz 1992. gadam zaudēja kontroli pār reģionu, nacionālistiskā kustība sašķēlās starp mazākumu, kas spieda Gagauziju pievienoties Krievijas Federācijai, un vairākumu, kas vēlējās autonomiju Moldovas sastāvā Kā ziņo vēsturnieks F. Kvins, līdz 1993. gadam Topala valdība izmantoja jaunu Gagauzijas karoga versiju vienā vienīgā eksemplārā, kas atradās Topala birojā. Tajā bija redzams uz pakalna stāvošs vilks melnā krāsā un pilnā augumā, pavērsts pret mastu, iekļauts zelta un sarkanā aplī. Virs tā bija trikolors, ļoti līdzīgs pašreizējam karogam, bet ar šaurāku balto svītru un trīs zvaigznes bija izvietotas vertikāli.

"Īpašajā statusā" 

1994. gada decembrī Gagauzija un Moldova vienojās par "īpašu statusu" pirmajai, kas radīja pirmo atzīšanu sasniegušo autonomo etnisko anklāvu visā pēckomunistiskajā Austrumeiropā. Tā rezultātā karogs tika pieņemts pašreizējā veidā ar pavārdu "Debesu karogs". Tas dabūja priekšroku pār vilku simboliem, kuri nepatika mērenajiem gagauziem, jo īpaši tiem, kuri juta reliģisku solidaritāti ar grieķiem un citiem pareizticīgajiem; pelēkais vilks arī tika uzskatīts par saistītu ar pantjurkisma labējo spārnu, ko iemiesoja "Pelēkie vilki" — Turcijas teroristiska organizācija, kura aktīvi piedalījās vairākos pilsoņu karos bijušās PSRS teritorijā un pazīstama ar puča mēģinājumu Azerbaidžānā. Pēc 2000. gada vilka galvas simbols tika klusi izņemts no publiskās telpas.

Gagauzijas karogs joprojām ir faktors strīdos starp rumāņu nacionālistiem un tiem gagauziem, kuri baidās no iespējamās apvienošanās ar Rumāniju. 2010. gadā gubernators Mihails Formuzals paziņoja, ka viņš un viņa kabinets iebilst pret Moldovas prezidenta Mihaja Gimpu dekrētu, kas 28. jūnijā noteica valsts simbolu lietošanu pusmastā, tas ir, padomju aneksijas piemiņai. Formuzals bija neapmierināts ar "Debesu karoga" daļēju nolaišanu, ko "var izdarīt tikai ar gubernatora rīkojumu. Es šādu rīkojumu neizdošu." Tā vietā 28. jūnijā Gagauzijā tika atzīmēta "atbrīvošanās diena no Rumānijas fašistu okupācijas".

Pēc prorumāniska mītiņa 2012. gada maijā gagauzu Komratas mērs Nikolajs Dudoglo draudēja, ka viņa pilsēta lietos tikai gagauzu simbolus un noņems Moldovas karogus. 2014. gadā saistībā ar Ukrainas krīzi un prokrieviskajiem nemieriem tajā, bija bažas par līdzīgiem notikumiem Moldovā. Moldovas parlamentā George Duka piedāvāja aizliegt gagauzu karogu kā līdzīgu Krimas karogam, taču to bloķēja komunistu partijas opozīcija. Tāpat šajā laikā prokrievisku gagauzu grupa Komratā pacēla Krievijas karogu. Gagauzijas valsts iestādes tikmēr joprojām demonstrēja Eiropas karogu, atzīstot Moldovas uz pievienošanos ES vērsto politiku, bet ziņojumos to darbinieku noskaņojums tika vērtēts kā skābs.

Savā zvēresta ceremonijā nākamajā gadā jaunais gubernators Irina Vlaha noskūpstīja Gagauzijas karogu un pēc tam sniedza neoficiālu līdzvērtīgu statusu Moldovas un Krievijas karogiem. Vlaha radīja papildu pretrunas, valkājot zili-sarkani-baltu šalli, krāsas, kas ir kopīgas Gagauzijai un Krievijai. Moldovā daudzas balsis to uztvēra kā pierādījumu tam, ka Vlaha esot Krievijas interešu ieliktene. 2016. gadā Komratā tika atklāti svinēta Krievijas diena ar gubernatores Vlahas apstiprinājumu. Kā ziņoja Radio Brīvā Eiropa, bijis redzams, ka gagauzi tomēr atsakās no Krievijas Federācijas karogu lietošanas. Nākamā gada martā tika ziņots, ka Eiropas karogs ticis noņemts no gubernatores rezidences Komratā.

2017. gada augustā gubernatore Vlaha paziņoja par iniciatīvu atjaunot Gagauzijas "vēsturisko karogu" kā oficiālu simbolu, kas tikšot lietots uz valsts ēkām līdztekus "Debesu karogam". Tajā laikā viņa identificēja to kā karogu, kas parādījās publiskajos mītiņos 1990. — 1994. gados, un apgalvoja, ka priekšlikums „jau sen ir ilgstoši apspriests mūsu sabiedrībā”. Ilustrācijas un videoklipi, kas publicēti kopā ar šādiem ziņojumiem, parādīja, ka šai karogā sarkana vilka galva uz balta diska atrodas gaiši zilā laukā. Saskaņā ar ziņojumu no Realitatea TV, Vlahu iedvesmojusi separātistu grupa Gagauz Halkı, kas atsāka darbību 2017. gada martā. Septembrī laikraksts Ana Sözü ziņoja, ka pastāv politiskas domstarpības, kas padara neiespējamu jaunā karoga komisijas rezultatīvu darbību.

Atsauces

Literatūra 

 Alberto Basciani, La difficile unione. La Bessarabia e la Grande Romania, 1918—1940. Rome: Aracne Editore, 2007. 
 Remzi Bulut, "The Economic and Political Structure of Gagauzian Turks", in Journal of Institute of Social Sciences (Mehmet Akif Ersoy University), Vol. 3, Issue 6, Autumn 2016, pp. 60—71.
 James Alexander Kapaló, Text, Context and Performance: Gagauz Folk Religion in Discourse and Practice. Leiden & Boston: Brill Publishers, 2011. 
 Anatol Măcriș, Găgăuzii. Bucharest: Editura Paco, 2008.
 James Minahan, Encyclopedia of the Stateless Nations. Ethnic and National Groups around the World, Volume II D—K. Westport & London: Greenwood Publishing Group, 2002. 
 Frederick Quinn, Democracy at Dawn: Notes from Poland and Points East. College Station: Texas A&M University Press, 1998. 
 Adam Smith Albion, Travels in Romania, Moldova and Gagauzia, Institute of Current World Affairs Letters, ASA-7 1995, Europe/Russia (May 10, 1995).

Skatīt arī 

Eiropas valstu karogi