joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Slokas kaujas (1915)

1915. gada Slokas kaujas bija vienas no pirmajām latviešu strēlnieku kaujām Pirmā pasaules kara laikā pret Vācijas armijas uzbrukumu Rīgas frontē, kas notika no 1915. gada 31. (18. pēc v.s.) oktobra līdz 11. novembrim (29. oktobrim) Lielupes kreisā krasta purvos uz dienvidiem no Slokas pie Vidzemes un Kurzemes guberņu robežas.
Vācu vienības nespēja ieņemt Slokas pilsētu un atkāpās uz Smārdes pozīcijām.

Norise 
Vācijas Nemunas armijas 60. korpusa (Jelgavas grupas) uzbrukums Slokas virzienā sākās 16.(3.) oktobrī, taču Krievijas armijas vienības uzbrukumu uz laiku apturēja pie Vidzemes guberņas Slokas pagasta robežas līnijā Ragaciems-Ķemeri-Lieltīrelis.
Otrais uzbrukums sākās 31. (18.) oktobrī, kad kaujā pret vācu 28. landvēra kājnieku pulka daļām pie Odiņu un Zelberu mājām 20. Somijas dragūna pulka sastāvā iesaistījās 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljons. Bataljons zaudēja vienu kritušu un trīs ievainotus strēlniekus un atkāpās uz Pavasara muižu Lielupes krastā, bet nākamajā dienā Krievijas armijas vienības atkāpās līdz aizsardzības līnijai gar Slocenes upi (Ragaciems-Bigauņciems-Slokas ezers-Braņķu ciems).
Vācijas armijas vienības ieņēma Ķemerus un Slokas muižu.

4. novembrī kaujā Lielupes kreisā krasta palienēs iesaistījās arī 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons, kas no Pavasaru muižas uzbruka un Zelberu māju virzienā. 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljonam neizdevās ieņemt Mežbeltes, bet 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons ieņēma Zelbju mājas (Meža kaktu). 2. Rīgas latviešu strēlnieku bataljons šajā dienā zaudēja deviņus kritušus un 39 ievainotus strēlniekus, bet 3. Kurzemes latviešu strēlnieku bataljons 4 virsniekus un 314 strēlniekus.

7. novembrī vācu 28. landvēra kājnieku pulks atstāja Pavasara muižu, Odiņus un Mežbelti, bet 11. novembrī atkāpās arī no Ķemeriem.

Literatūra 
 Līgotņu Jēkabs. Latweeschu Strehlneeku Bataljoni. Skizes un episodes ar walstsdomneeka J. Goldmana autografu un dauds fotografiskeem usnehmumeem no bataljonu dsihwes. Pēterpils: J. A. Kukurs, 1916.

Atsauces 

Kaujas Latvijas teritorijā
Pirmais pasaules karš
Pirmā pasaules kara kaujas
Erebuni lidosta

Erebuni lidosta ir militāra lidosta, kas apkalpo Erevānu un Armēnijas valsti. Tā atrodas 7,3 kilometrus uz dienvidiem no Erevānas centra. Pašlaik lidostā lielākoties darbojas militārie spēki, tajā atrodas Krievijas 3624. Gaisa spēku bāze, kurā bāzējas kaujas helikopteru MiG-29 un Mi-24 eskadra. Dažkārt privātas firmas veic helikopteru čārterlidojumus gan valsts iekšienē, gan uz NVS valstīm, kā arī uz Stepanakertas lidostu. Lidostā atrodas arī viena Diamond DA40 lidmašīna, ko izmanto vietējā lidskola.

Lidostu izmanto gan Armēnijas, gan Krievijas gaisa spēki (kopš 1995. gada).

Vēsture 
Lidostu projektējuši arhitekti L. Hristaforjans, R. Asratjans un dizaineri E. Tosunjans un I. Bagranjans.

1938. gada 21. jūlijā no Erebuni lidostas notika pirmais lidojums Erevēna-Tbilisi, bet no tā paša gada 25. decembra tika uzsākti regulāri avioreisi.

Krievijas aviobāze tika izveidota 1995. gadā, un tā ir Gjumri izvietotās 102. Krievijas militārās bāzes sastāvdaļa. Krievijas Federācijas gaisa spēkus Armēnijā veido 1846. gaisa grupas iznīcinātāji MiG-29 un 700. gaisa transporta vadības centrs (lokatora sistēma), kas atrodas Erebuni lidostas 3624. gaisa bāzē.

2013. gada novembrī Armēnijas valdība paziņoja par nodomu paplašināt Krievijas gaisa spēkiem piešķirto teritoriju, lai izvietotu jaunas ēkas, degvielas uzglabāšanas telpas un helikopteru nosēšanās laukumus, kā arī lai uzņemtu eskadru ar 18 kaujas helikopteriem. 2014. gada janvārī Krievijas Dienvidu militārā apgabala preses dienests apstiprināja, ka gada laikā Erebuni tiks izvietots militāro transporta helikopteru kontingents. 2015. gada decembrī Gaisa spēku bāzē ieradās 7 lidaparāti — kaujas helikopteri Mi-24P un transporta helikopteri Mi-8MT.

Nelaimes gadījumi 
2008. gada 4. novembrī Armēnijas gaisa spēku kaujas helikopters Mi-24 avarēja, gatavojoties mācību lidojumam. Bojā gāja kapteinis Aršaks Nersisjans.

Atsauces

Ārējās saites 

 https://web.archive.org/web/20070927224848/http://www.aviation.am/eng/gorc/aeroport.htm Department of Civil Aviation of Armenia] (official site)
 Главное Управление гражданской авиации Армении (официальный сайт)

Armēnijas lidostas
Hezelšas ūdenskritums

Hezelšas ūdenskritums (), krieviski Gadeļša () ir 15 m augsts kaskādes ūdenskritums Krievijā, Urālu kalnu dienvidos, Hudolazas (baškīru nosaukumā — Tujaļasas) upes augštecē. Administratīvi atrodas Baškortostānas Baimakas rajonā, 15 kilometrus uz rietumiem no Sibajas pilsētas. Teritoriju apsaimnieko valsts Baimakas mežniecība.

Hudolaza sākas no avota netālu no Jamantaša kalna un tek gar Irendika grēdas austrumu nogāzi, izveidojot dziļu un šauru ieleju. Hezelšas ūdenskritums ir Baškortostānas augstākais ūdenskritums, un kopš 1965. gada tas ir 11 ha plašs valsts aizsargājams hidroloģisks dabas piemineklis, lai gan speciāla aizsardzība ārēji nav novērojama. Aizsardzības režīms aizliedz jebkuras teritoriju izmainošas saimnieciskas darbības, taču nav konkretizēts. Ūdenskritumam ir vairāki vārdi: Ibrahima, Tujaļasa, Hudolazas ūdenskritums, tomēr visizplatītākais ir Hezelša jeb krievu Gadeļša, kas nācis no tuvējā ciemata ar tādu pašu nosaukumu. Ciemats atradās 6,5 km uz ziemeļaustrumiem no ūdenskrituma, bet kopš 2005. gada atzīts par izmirušu.

Apraksts 

Ūdenskritums ir trīspakāpju, kopējais augstums ir pārsniedz 15 metrus. Augšējās, lēzenās kāpnes augstums ir 1,2 m, otrā un trešā kāpne ir aptuveni 7 m augstas. Ūdenskrituma ūdens plūsmas ātrums mainās atkarībā no nokrišņu daudzuma. Vasarā sausos laikos caurtece tikai aptuveni 10 l/s, bet pavasarī ūdenskritums ir ievērojams — līdz 10 m³/s, ar papildus kaskādēm un tūristu apmeklēts. Ziemā sasalst. 

Ģeoloģiski ūdenskritumu veido vidus un vēlā devona irendika svītas vulkāniskie ieži — tufi, porfirīti un silikātu slānekļi.

Apkaime 

Apkaimē bērzu un apšu meži ar lapegļu piejaukumu. Ap ūdenskritumu var atrast arī Sarkanās grāmatas augus, un tiek apspriesta iespēja izdalīt 2 hektāru lielu īpašas aizsardzības zonu, izveidot šeit dabas parku un labiekārtot teritoriju. Šī ir viena no iecienītākajām tūristu apmeklētajām vietām dienvidu Baškortostānā, lai gan augsta ūdens laikā tas sasniedzams tikai ar kājām. 1,5 km no ūdenskrituma atrodas metalurģiska kombināta atpūtas bāze. Ūdenskrituma apkaimē nereti atrodama jašma, kas pieder pie dārgakmeņiem. Dažu kilometru attālumā pie Bahtigarejevas ciemata Irendika grēdas nogāzēs atrodas botāniskais liegums sīpoli sugas Allium obliquum aizsardzībai.

Attēlu galerija

Atsauces 

Baškortostānas ģeogrāfija
Ūdenskritumi
Šasezaka

Šasezaka () ir 84 kilometrus gara Ardēšas labā krasta pieteka Francijas dienvidaustrumos. 

Iztece Sentfrezāldalbižas komūnā Lozēras departamentā Centrālajā masīvā. Tek dienvidaustrumu virzienā. Ietek Ardēšā pie Sentalbānoriolas Ardēšas deapartamentā.

Galerija

Ārējās saites 

Francijas upes
Ardēša
Gāra
Lozēra
Ardēšas pietekas
Inčupīte

Inčupīte, vidustecē saukta arī Dzelzāmuru upe, Līčupe, Skolas upe un Inča, ir Gaujas kreisā krasta pieteka Inčukalna pagastā. Sākas pie Inčukalna Ziediņu mājām ar no Laugas purva nākošo novadgrāvi, tek uz ziemeļaustrumiem, pēc autoceļa V84 (Inčukalns—Kalējbūņas) pavēršas uz ziemeļrietumiem, apliecot Inčukalnu no austrumiem. Šķērso Rīgas—Lugažu dzelzceļu un atgriežas Inčukalnā, kur to šķērso pašvaldības Salu ceļš. Tecējumā Kalnadzirnavu dzirnavezers pirms zem ceļa V93 (Inčukalns—Indrāni) tilta izveidotā aizsprosta, tālāk tek pa dziļu ieleju. Lejtecē šķērso Vidzemes šoseju A2. Lielu pieteku nav. Krastos — Inčukalns, Indrāni, Gauja.

Atsauces 

Siguldas novada upes
Inčukalna novada upes
Inčukalna pagasts
Dlaboka

Dlaboka (; ), burtiski "Dziļā upe", ir upe Ziemeļmaķedonijas rietumos Gorna Rekas reģionā. Tā ietek Ribničkas upē, kura savukārt ietek Radikā un tālāk — Melnajā Drinā. Upes avots atrodas 2647 m augstajā Koraba kalnā, notekot tā plūst caur pēdējā apledojuma laikā veidojušos stāvu U veida ieleju (trogu), kas atrodas vienīgajā valsts rajonā, kurā valda alpīnais klimats. Arī lejāk ielejā izveidojušies stāvi kanjoni, lielākais no kuriem pie Žužņes ir vairāk nekā kilometru garš, ar 100 un 300 metrus augstām gandrīz vertikālām sienām un 2-3 metrus plats apakšā. Lejtecē V veida ieleja. 

Līdz 2010. gadiem teritorija bija gandrīz neapmeklēta, tomēr sekojusī drošības uzlabošanās un aizsardzības režīma mīkstināšana noveda pie tūrisma maršrutu iezīmēšanas. Sekoja cīņa par un pret šīs apkaimes saimniecisku attīstīšanu, kuras rezultātā upes ieleja 2020. gadā tika iekļauta Pasaules mantojuma saraksta kandidātu sadaļā.

Visā garumā tek pa Mavrovas nacionālo parku, netālu no iztekas atrodas 136 metrus augstais Koraba ūdenskritums. Ūdens daudzums upē lielā mērā atkarīgs no sniegu un ledāju kušanas kalnos un īpaši Mazajā Korabā — Koraba otrajā virsotnē. Lielākais ūdens caurplūdums ūdenskritumā maija beigās un jūnija sākumā. Upes krastos ciemati: Žužņe (pamests), Nistrovo un Bibaņe. Upes garums ap 8 km, krastos cilvēka maz ietekmēti dižskābaržu meži.

Attēlu galerija

Atsauces 

Ziemeļmaķedonijas upes
GRBAlpha

GRBAlpha ir Slovākijas tehnoloģiju demonstrācijas pavadonis. To izgatavoja un apkalpo Košices tehniskā  universitāte sadarbībā ar citām organizācijām. Pavadonis orbītā tika palaists 2021. gada martā.

Pavadonis paredzēts, lai demonstrētu detektoru tehnoloģiju un elektroniku nākotnes Cubesats Applied for MEasuring and LOcalising Transients (CAMELOT) misijai, kas ir plānota kā nanopavadoņu orbitālais grupējums, lai novērotu visu debesi ar augstu jutību un lokalizācijas precizitāti pēc gamma staru avotu pārejas noteikšanas.

Kosmiskais aparāts tika veidots Cubesat 1U formā. Tā masa ir aptuveni 1,1 kg.

Lidojuma gaita 
GRBAlpha tika palaists  06:07:12 UTC ar nesējraķeti Sojuz-2.1a / Fregat no Baikonuras kosmodroma kopā ar 38 citiem pavadoņiem.

Atsauces

Ārējās saites 
 GRBAlpha nanosats.eu
 GRBAlpha Gunter Dirk Krebs
 GRBALPHA Orbītas dati, N2YO.com

Slovākijas kosmiskie aparāti
Razboja strauts

Razboja strauts ir Daugavas labā krasta pieteka Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā.

Iztece — novadgrāvjos pie Bancāniem. Tek dienvidu virzienā, lejtecē to šķērso valsts autoceļš A6 (Rīga—Daugavpils—Krāslava—Baltkrievijas robeža (Pāternieki)). Pēdējos 100 metrus tek caur dabas parka “Daugavas loki” teritoriju, pa Augšdaugavas pazeminājumu (Daugavas ieleju).

Iespējams, ka pie strauta mīt aizsargājamā zaļā upjuspāre (Ophiogomphus cecilia), taču sīkāki pētījumi nav veikti.

Atsauces 

Ūdrīšu pagasts
Krāslavas novada upes
Daugavas baseina upes
Diks Durbins

Ričards Džozefs Durbins (, dzimis ) ir Amerikas Savienoto Valstu politiķis, pārstāv ASV Demokrātisko partiju. Kopš 1997. gada ir ASV senators, pārstāvot Ilinoisas štatu. Pirms kļūšanas par ASV senatoru Durbins bija ASV pārstāvju palātas deputāts, no 1983. gada līdz 1997. gadam pārstāvot Ilinoisas 20. kongresa apgabalu. Pašlaik Durbins ir ASV Senāta demokrātu frakcijas vairākuma līdera vietnieks.

Durbins dzimis Īstsentluisā Ilinoisas štatā, Īru izcelsmes tēvam Viljamam Durbinam un lietuviešu izcelsmes mātei Annai Kutkinai (). 1969. gadā absolvējot Džordžtaunas Universitāti, Durbins saņēma doktora grādu jurisprudencē. Uzreiz pēc absolvēšanas viņš sāka strādāt par advokātu. 1976. gadā Durbins neveiksmīgi kandidēja uz Ilinoisas štata senātu. 1978. gadā Durbins bija kandidāts uz Ilinoisas vicegubernatora amatu.

1982. gadā Durbins tika ievēlēts par ASV Pārstāvju palātas deputātu, pārstāvot Ilinoisas 20. kongresa apgabalu. ASV Pārstāvju palātas deputāta amatā ticis pārvēlēts 6 reizes. kongresa apgabalu. 1996. gadā Durbins tika ievēlēts par ASV senatoru, pārspējot Republikāniskās partijas oponentu Elu Selvi, saņemot 56% balsu. Viņš ASV senatora amatā ir ticis pārvēlēts 4 reizes - 2002. gadā, 2008. gadā, 2014. gadā un 2020. gadā.

Kā ASV Senators Durbins atbalstīja Baltijas valstu pievienošanu NATO. Durbina Ilinoisas 20. kongresa apgabala deputāta amata pēctecis Džons Šimkus () ir arī lietuviešu izcelsmes.

Atsauces

Ārējās saites 

 Senator Dick Durbin oficiālā ASV Senāta mājaslapa

1944. gadā dzimušie
ASV politiķi
ASV senatori
ASV Pārstāvju palātas locekļi
Ilinoisā dzimušie
ASV juristi
Jusufs Nurkičs

Jusufs Nurkičs (Jusuf Nurkić; dzimis ) ir Bosnijas un Hercegovinas basketbolists, spēlē centra pozīcijā, Bosnijas un Hercegovinas basketbola izlases dalībnieks. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Portlendas "Trail Blazers".

Karjera 
Basketbolā trenēties sācis 14 gadu vecumā, vēlāk pārcēlies trenēties no dzimtās Bosnijas uz Slovēniju, bet vēlāk nonācis Horvātijā, Zagrebas "Cedevita" sistēmā.

2014. gada NBA draftā J. Nurkiču pirmajā kārtā ar kopējo 16. numuru izraudzījās Čikāgas "Bulls", tomēr tiesības uz spēlētāju tika atdotas Denveras "Nuggets". Šajā pašā draftā "Nuggets" ar zemāku numuru izvēlējās citu centra spēlētāju no bijušās Dienvidslāvijas Nikolu Jokiču, kurš pamazām nostiprinājās vadošajā lomā komandā šajā pozīcijā, vēlāk divreiz kļūstot par NBA sezonas labāko spēlētāju. J. Nurkičs pieprasīja, lai komanda viņu aizmaina, bet tas tika īstenots vien 2017. gada februārī, kad spēlētājs nokļuva Portlendas "Trail Blazers" (maiņas darījumā tika iesaistītas nākotnes drafta izvēles, kā arī Meisons Plamlī, kurš nokļuva "Nuggets"). Portlendas komandā J. Nurkičs uzreiz ieņēma sākuma piecinieka centra spēlētāja lomu, taču divas pēdējās sezonas ietekmējušas spēlētāja traumas.

Spēlējis dažāda vecuma Bosnijas un Hercegovinas jaunatnes izlasēs, bet 2013. gada Eiropas čempionāta kvalifikācijas turnīrā piedzīvoja debiju nacionālajā pieaugušo izlasē.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Bosnijas un Hercegovinas basketbolisti
Basketbola centri
Denveras "Nuggets" spēlētāji
Portlendas "Trail Blazers" spēlētāji
Neatkarības parks (Šimkenta)

Neatkarības parks () ir pilsētas parks Šimkentas pilsētā, Kazahstānā. To atklāja 2011. gada oktobrī par godu Kazahstānas Neatkarības dienas 20. gadadienai. Parka centrālo ieeju rotā arka, teritorijas iekšpusē ir strūklakas, daudzas ziedu kompozīcijas, augi kurām tika atvesti no Nīderlandes. Parka centrā atrodas piemineklis Altyn Shanyraq, kas simbolizē Kazahstānas iedzīvotāju vienotību. Parkā ir uzstādīts 50 metrus augsts karoga masts. Parku ar Ordabasi laukumu savieno garš tilts, kas simbolizē pāreju no pilsētas vēsturiskās pagātnes uz tās mūsdienu vēsturi.

Atsauces 

Kazahstānas ģeogrāfija
Zorans Živkovičs

Zorans Živkovičs (, ; , dzimis ) ir serbu rakstnieks, universitātes profesors, esejists, pētnieks, izdevējs un tulkotājs. Žikoviča darbi ir tulkoti 20 valodās, viņam piešķirta Pasaules fantāzijas balva (World Fantasy Award for Best Novel).

Biogrāfija 
1973. gadā Zorans Živkovičs absolvēja Belgradas universitātes Filoloģijas fakultātes Salīdzinošās literatūras nodaļu. 1979. gadā viņš ieguva maģistra grādu ar darbu “Antropomorfisms un pirmā kontakta motīvs Artura Klārka darbos” (“Antropomorfizam i motiv prvog kontakta u delima Artura Klarka”), bet 1982. gadā tajā pašā universitātē ieguva doktora grādu. Viņa disertācijas tēma bija "Zinātniskās fantastikas kā mākslinieciskās prozas žanra parādīšanās" ("Nastanak naučne fantastike kao žanra umetničke proze").

No septiņdesmito gadu vidus līdz deviņdesmito gadu sākumam Živkovičs bija cieši saistīts ar zinātnisko fantastiku. Viņš bija arī izdevējs, tulkotājs (tulkojis vairāk nekā 70 grāmatas, galvenokārt no angļu valodas), esejists, pētnieks (veidojot lielu, bagātīgi ilustrētu, divu sējumu zinātniskās fantastikas enciklopēdiju) un TV raidījumu vadītājs (vadīja televīzijas apskatu sēriju par zinātniskās fantastikas kinofilmām).

Živkovičs ir ieguvis vairākas literārās balvas par saviem daiļliteratūras darbiem - 1994., 2003., 2007., 2014. un 2015. gadā. 

Divus no Živkoviča stāstiem kā radioraidījumus varēja noklausīties BBC: "The Train" (2005) un "Alarm Clock on the Night Table" (2007).

Prestižais ASV literārais žurnāls World Literature Today 2011. gada novembra / decembra numura īpašā sadaļā iepazīstināja ar Živkoviča darbiem.

No 2007. līdz 2017. gadam Živkovičs bija Belgradas universitātes Filoloģijas fakultātes profesors, kur viņš pasniedza radošo rakstniecību. 2011. gadā viņš bija radošās rakstniecības darbnīcas (Radionica za kreativnog pisanja „PričArt”) iniciators.

2019. gadā viņa apkopotie darbi tika publicēti angļu valodā ASV.

Uz 2020. gadu viņa darbi bijuši tulkoti 20 valodās.

Atsauces

Arējās saites 
 Official web site
 Talented Dreamer, an appreciation of the fiction of Zoran Živković by Tamar Yellin
 The Motif of First Contact in Arthur C. Clarke's SF Works, an excerpt from Zoran Živković's Master's thesis at Fantastic Metropolis
 Utopia in Childhood's End by Arthur C. Clarke, at Fantastic Metropolis
 World Literature Today , November–December 2011
 Boomtron.com, from 2007.

1948. gadā dzimušie
Belgradā dzimušie
Serbijas cilvēki
Borat Subsequent Moviefilm

Borat Subsequent Moviefilm: Delivery of Prodigious Bribe to American Regime for Make Benefit Once Glorious Nation of Kazakhstan, plašāk zināma kā vienkārši Borat Subsequent Moviefilm vai Borat 2, ir 2020. gada mokumentālā komēdija. Filmas režisors ir Džeisons Voliners un šī viņam ir pirmā režisētā pilnmetrāžas spēlfilma. Galvenajās lomās filmā ir Saša Barons Koens, kas atveido izdomātu Kazahstānas žurnālistu un televīzijas personību Boratu Sagdijevu, un Marija Bakalova, kas atveido viņa meitu Tutaru, kura tiek piedāvāta kā līgava viceprezidentam Maikam Pensam COVID-19 pandēmijas un 2020. gada ASV prezidenta vēlēšanu laikā. Šī filma ir turpinājums 2006. gada filmai "Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai".

Lai gan Saša Barons Koens 2007. gadā teica, ka vairs neatveidos Borata varoni, viņu 2019. gadā un 2020. gada vidū pamanīja Borata izskatā, kas izraisīja spekulācijas par otras Borata filmas tapšanu. Filma oficiāli tika izziņota 2020. gada septembrī un Amazon Studios ieguva izplatīšanas tiesības. Filma "Borata sekojošā kinofilma" tika izdota  straumēšanas platformā Prime Video. Tā ieguva kritiķu atzinību par Sašas Barona Koena un Marijas Bakalovas aktierspēli, kā arī par amerikāņu kultūras atainošanu. Filma saņēma trīs 78. Zelta globusa balvas nominācijas, iegūstot balvas kategorijās "Labākais aktieris mūziklā vai kinokomēdijā" (Saša Barons Koens) un "Labākais mūzikls vai kinokomēdija". 93. Kinoakadēmijas balvai tā tika nominēta kategorijās "Labākais adaptētais scenārijs" un "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Marija Bakalova).

Atsauces

Ārējās saites 

2020. gada filmas
Melnās komēdijas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai

"Borats: Amerikas kultūras mācība par labu lieliskajai Kazahstānai" (), plašāk pazīstama kā vienkārši Borats (Borat), ir 2006. gada komēdiju filma, kuru uzņēmis Lerijs Čārlzs (Larry Charles) filmu studijā "20th Century Fox". Britu komiķis Saša Barons Koens bija gan filmas scenārists, gan producents, gan arī filmas galvenās lomas, Borata Sagdijeva, atveidotājs. Borats šajā filmā bija izdomāts žurnālists no Kazahstānas, kurš devās caur Savienotajām Valstīm, piefiksējot visu, kas notiek saskarē ar amerikāņiem.

2020. gadā tika izlaists filmas turpinājums — Borat Subsequent Moviefilm.

Atsauces

Ārējās saites 

2006. gada filmas
ASV filmas
20th Century Fox filmas
Slovāku Nacionālā bibliotēka

Slovāku Nacionālā bibliotēka vai Slovākijas Nacionālā bibliotēka () ir moderna zinātniska, kultūras, informācijas un izglītības bibliotēka Slovākijā, kas vāc, glabā un aizsargā vietējās un ārvalstu grāmatas un citus rakstiskus zināšanu avotus par Slovākiju. 

Bibliotēkas fondā ir 4,9 miljoni grāmatu un 1,7 miljoni arhīvu dokumentu, kā arī tūkstošiem muzeja eksponātu. Bibliotēkā ir vairāki muzeji: Slovākijas literatūrai veltīts Literārais muzejs, kas iesaistīts Nacionālās kapsētas (ievērojamu slovāku kapu galerijas) prezentācijā; Puškina literārais muzejs Brodzjanā; Apponjas vēsturiskā bibliotēka. 

Tā koordinē bibliotēku attīstības sistēmu Slovākijā, piedalās bibliotēku pakalpojumu modernizācijā, sadarbojas ar Slovākijas un ārvalstu institūcijām, īstenojot dažādus zinātniskos projektus. Kopš 2010. gada bibliotēka piedalās Eiropas Reģionālās attīstības fonda līdzfinansētajā Digital Library and Digital Archive (DIKDA) digitalizācijas projektā, publiskojot digitalizētus darbus no savām kolekcijām. 

Bibliotēku dibinājusi Slovākijas Kultūras ministrija ar uzdevumu nodrošināt pilsoņu brīvu piekļuvi plašsaziņas līdzekļu izplatītajai informācijai, radīt un aizsargāt bibliotēku, arhīvu un muzeju fondus, lai apmierinātu cilvēku kultūras, informācijas, zinātnes un izglītības vajadzības.

Bibliotēkas sniegtie pakalpojumi 
Slovākijas Nacionālā bibliotēka piedāvā šādus informācijas pakalpojumus:
 grāmatas lasīšanai (gan lasītavā, gan mājās);
 starpbibliotēku pakalpojumi;
 informācijas pieprasījums un saites;
 lasītavas (universālas, multivides, mikrofilmas, literārā arhīva un nacionālā biogrāfijas institūta lasītavas);
 informācijas un zinātniskais centrs;
 attālināta piekļuve elektroniskajiem informācijas resursiem;
 Interneta pieslēgums;
 patentu informācijas centrs;
 Wi-Fi.

Lasītāji 
Bibliotēka ir pieejama visiem Slovākijas pilsoņiem, kuri ir vismaz 15 gadus veci; ārvalstu pilsoņi var saņemt lasītāja karti, izmantojot personu apliecinošu dokumentu, pasi vai studenta karti. Lasītāja  karte ir derīga vienu gadu.

Galerija

Atsauces

Literatūra 
 HANAKOVIČ, Štefan. 2013. Dejiny Slovenskej národnej knižnice : historické predpoklady, podmienky jej vzniku a účinkovania do roku 1960 : úvahy a svedectvá. Martin : Slovenská národná knižnica, 2013. 331 s. .

Ārējās saites 
 
 Сайт национального проекта оцифровывания документов DIKDA
 Портал Spytajte Sakniznice.sk

Slovākijas kultūra
Bibliotēkas pēc valsts
Nacionālās bibliotēkas
Pjotrs Dubrovs

Pjotrs Dubrovs (Пётр Валерьевич Дубров, dzimis ) ir Krievijas kosmonauts, inženieris programmētājs.

Pjotrs Dubrovs piedzima Habarovskā.
No 1994. līdz 1999. gadam viņš studēja Habarovskas Valsts tehniskajā universitātē, iegūstot inženiera programmētāja kvalifikāciju. Pēc tam viņš strādāja par programmētāju Habarovskā.
2002. Dubrovs sāka darbu uzņēmumā SoftPro development Maskavā. Vēlāk viņš strādāja uzņēmumā CBOSS development international.

Pjotrs Dubrovs pieteicās 2012. gada 27. janvārī izsludinātajā pirmajā atklātajā konkursā par uzņemšanu kosmonautu grupā. 26. oktobrī viņš tika uzņemts Gagarina Kosmonautu sagatavošanas centra kosmonautu grupā. 
2014. gada 16. jūnijā Dubrovs pabeidza kosmonautu vispārējo sagatavošanu, un viņam tika piešķirta kvalifikācija "kosmonauts izmēģinātājs".

2019. gada 24. augustā Pjotrs Dubrovs kopā ar Oļegu Novicki tika apstiprināts 67. / 68. ekspedīcijas dublieru apkalpē.
2020. gada 29. maijā Dubrovs tika apstiprināts par Sojuz MS-17 dublieru apkalpes lidojuma inženieri.

Pjotra Dubrova pirmais kosmiskais lidojums sākās 2021. gada 9. aprīlī, esot kosmosa kuģa Sojuz MS-18 lidojuma inženierim. Viņš bija Starptautiskās kosmosa stacijas 64.65. un 66. ekspedīcijas lidojuma inženieris. Uz zemes viņš atgriezās 2022. gada 30. martā kosmosa kuģī Sojuz MS-19.

Kosmisko lidojumu kopsavilkums:

Iziešanas atklātā kosmosā

Ārējās saites 
  ДУБРОВ Петр Валерьевич ФГБУ "НИИ ЦПК имени Ю.А.Гагарина", 
 Сергей Пётр Валерьевич Дубров astronaut.ru, 

Krievijas kosmonauti
Mā Reinija: Blūza māte

"Mā Reinija: Blūza māte" () ir 2020. gada ASV drāmas filma. Filmas režisors ir Džordžs Volfe, scenārija autors Rubens Santjago-Hadsons. Filma balstīta uz Ogasta Vilsona tāda paša nosaukuma lugas sižeta. Filmas, tāpat kā lugas, sižets stāsta par Ma Reiniju, ietekmīgu blūza dziedātāju, un viņas trauksmaino ierakstu sesiju Čikāgā 1920. gados.

Filmas producenti ir Denzels Vašingtons, Tods Bleks un Denijs Volfs, galvenās lomas atveido Vaiola Deivisa un Čedviks Bouzmens, otrā plāna lomas atveido Glins Tērmens, Kolmens Domingo un Maikls Potss. Projekts sākotnēji tika izziņots 2013. gadā kopā ar Vašingtona filmu Fences kā daļa no viņa desmit filmu līguma ar HBO. Lugas adaptācija pārgāja pie Netflix, un filmēšana sākās 2019. gadā Pitsburgā. Bouzmens nomira filmas pēcapstrādes procesa laikā 2020. gada augustā, tādējādi šī ir pēdējā filma ar viņa līdzdalību. "Mā Reinija: Blūza māte" ir veltīta viņa piemiņai.

Filmas "Mā Reinija: Blūza māte" pirmizrāde ASV notika ierobežotā seansu daudzumā , bet straumēšanas platformā Netflix tā ir pieejama no . Filmu saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes, kas slavēja Deivisas un Bouzmena aktierspēli, kā arī kostīmus un ražošanas izmaksas. Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ierindojis starp desmit labākajām 2020. gada filmām. Filma saņēmusi piecas 93. Kinoakadēmijas balvas nominācijas, tostarp kategorijās "Labākā aktrise galvenajā lomā" (Vaiola Deivisa) un "Labākais aktieris galvenajā lomā" (Čedviks Bouzmens), bet ieguva tikai divas balvas ("Labākie kostīmi" un "Labākais grims un matu sakārtojums"). Tāpat filma saņēmusi astoņas Critics' Choice kino balvas nominācijas un deviņas NAACP Image balvas nominācijas, tostarp kategorijā "Labākā filma", no kurām Deivisa un Bouzmens ieguva abas galveno lomu atveidotāju balvas. Tāpat Deivisa un Bouzmens ieguva abas galveno lomu aktieru kategoriju balvas 27. Ekrāna aktieru ģildes balvas ceremonijā, kļūstot par pirmajiem afroamerikāņu aktieriem, kas ieguvuši balvas galveno lomu aktieru kategorijās viena gada ietvaros, abi arī saņēma nominācijas 78. Zelta globusa balvai, bet pēcnāves apbalvojumu saņēma tikai Bouzmens kā labākais aktieris drāmas filmā.

Atsauces

Ārējās saites 

2020. gada filmas
ASV filmas
Krasnopiļa

Krasnopiļa (Krasnopole) ir ciems Ukrainā, Mikolajivas apgabala Vradijivkas rajonā. Saskaņā ar Ukrainas 2001. gada tautas skaitīšanu ciemā dzīvo 275 cilvēki, 95% runā ukraiņu, 4% krievu un 1% rumāņu valodā.

Krasnopiļas ciems izveidojās no 2 apdzīvotām vietām: Kalendove un Čaikivka, kas radās neatkarīgi viena no otras, vēlāk saplūda vienā ciemā.

1792. gadā muižniekam Ivanam Kalendam tika piešķirts zemes gabals ar 214 zemniekiem. 1795. gadā ciemu jau sauca par Krasnopiļu, un tajā bija 35 sētas, 1801. gadā to apdzīvoja 105 vīrieši un 109 sievietes. Saskaņā ar 1859. gada revīziju ciemā bija tikai 16 sētas ar 90 iedzīvotājiem. Saskaņā ar 1886.-1887. gadu tautas skaitīšanu ciemā pastāvēja 24 sētas ar 132 iedzīvotājiem.

Velikas Čaikivkas ciems tika nodibināts 18. gadsimta beigās. 1795. gadā bija 40 sētas ar 193 cilvēkiem, 1859. gadā 39 sētas ar 148 iedzīvotājiem, bet 1886.-1887. gadā 71 sēta ar 351 iedzīvotājiem (Anaņjivas apgabala tautas skaitīšanas rezultāti 1886.-1887. gadā).

Saskaņā ar 1861. gada reformu bijušie dzimtcilvēki palika savā vietā un maksāja izpirkuma maksu par zemi un mājām. Izpirkuma un nodokļu maksājumu kombinācija bieži pārsniedza zemnieku ienākumus no zemes gabaliem. Tāpēc zemnieki šeit dzīvoja lielā nabadzībā, galvenokārt zemnīcās. 1917. gadā ciemā bija tikai trīs mājas ar dzelzs jumtiem. Zemnieku mājās nebija mēbeļu, gulēja un ēda uz grīdas.

Krasnopiļā atradās Sv. Dmitrija baznīca. Uz draudzes skolas bāzes 1900. gadā tika organizēta četrgadīgā skola, kurā mācījās 47 skolēni.

1955. gada 1. aprīlī Krasnopiļas ciemā dzīvoja 406 cilvēki. 1977. gada 1. janvārī ciemā darbojās sākumskola un astoņgadīgā skola, bibliotēka, kultūras nams, pirmās palīdzības nodaļa, bērnudārzs, veikals un pasts.

Atsauces 

Ukrainas ciemi
Mikolajivas apgabals
Andra Deja

Kasandra Monika Betija (, dzimusi ), plašāk pazīstama ar skatuves pseidonīmu Andra Deja (), ir ASV dziedātāja, dziesmu autore un aktrise. 2015. gadā viņa izdeva savu debijas albumu Cheers to the Fall. 2016. gadā viņas debijas albums tika nominēts Grammy balvai kategorijā "Labākais ritmblūza albums", savukārt singls Rise Up tika nominēts kategorijā "Labākais ritmblūza izpildījums". Singla Rise Up popularizēšanas nolūkā Adra Deja to izpildīja sarunu šovā The View, par ko viņa tika nominēta Daytime Emmy balvai. 2015. gada otrajā pusē Deja kopā ar Stīviju Vonderu, kas ir viens no mūziķes talanta atklājējiem, piedalījās Apple TV reklāmā.

2021. gadā, Andra Deja atveidoja Bilijas Holidejas lomu biogrāfiskajā filmā The United States vs. Billie Holiday, par ko viņa ieguva Zelta globusa balvu kategorijā "Labākā aktrise drāmas filmā", kā arī tika nominēta 93. Kinoakadēmijas balvai kategorijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Andras Dejas pseidonīms ir veidots iedvesmojoties no Holidejas, kuras pseidonīms bija Lady Day.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1984. gadā dzimušie
Amerikāņu dziedātāji
Zelta globusa balvas ieguvēji
Vašingtonas štatā dzimušie
Gagauzi Moldovā

Gagauzi ir viena no lielākajām mazākumtautībām Moldovā. Galvenokārt tie dzīvo Moldovas dienvidos, it īpaši Gagauzijas autonomajā teritorijā. Gagauzi ir ap 5% no Moldovas iedzīvotāju skaita. Dzīvesveids pārsvarā lauciniecisks.

Pēc 1806.—1812. gada krievu-turku kara Krievijas impērija anektēja Moldāvijas austrumu daļu līdz Prutas upei, izveidojot Besarābijas guberņu. Lai nodrošinātu kontroli pār jauniegūto teritoriju, no tās tika padzīti vairākus gadsimtus šeit dzīvojušie Nogaju turki, kurus piespieda pārcelties uz Krimu, Azovu un Stavropoli. Viņu vietā no 1812. līdz 1846. gadam šeit tika nomitināti tūkstošiem gagauzu un bulgāru no Bulgārijas austrumiem.

Populācija 

Gagauzu īpatsvars valsts etniskajā sastāvā pakāpeniski palielinās. Gagauzi sastāda lielāko daļu Gagauzjias iedzīvotāju (83,8%), savukārt Taraklijas rajonā, kurā dzīvo galvenokārt bulgāri, ar kuriem gagauziem bijušas ilgstoši pastāvīgas etnokultūras saites, gagauzi veido 9,0% no visiem iedzīvotājiem. Basarabjaskas rajonā tie sastāda 7,4% rajona iedzīvotāju, taču šī attiecība pamazām samazinās. Kahulas rajonā gagauzu ir maz (2,7% no rajona iedzīvotājiem). Citos rajonos to ir mazāk par 1%. Gagauzu iekšējā migrācija Moldovā ir neliela. Gagauzi, kas pamet Gagauziju, lielākoties migrē uz Krieviju.

Etnolingvistiskās iezīmes 
Sakarā ar lielo koncentrēšanos savā teritorijā un Moldovas un Ukrainas pierobežas reģionos, mūsdienās gagauzi reti slēdz starpnacionālas laulības un tāpēc saglabā augstu etnisko noturību. Tomēr nesenā pagātnē situācija bija nedaudz atšķirīga. 20. gadsimta sākumā gagauzu un bulgāru attiecība uz Komratas iedzīvotājiem bija aptuveni 2: 1. Līdz 20. gadsimta beigām uz 14 gagauziem bija tikai 1 bulgārs. Etniskais līdzsvars starp šīm abām tautām saglabājies tikai tajos ciematos, kur gagauzi un bulgāri sākotnēji apmetās aptuveni vienādi. Praktisku apsvērumu dēļ mūsdienās Moldovas gagauzi parasti runā vismaz divās valodās. Ikdienā viņi lieto gagauzu un krievu valodu, taču daudzi prot arī rumāņu valodu.

Galerija

Atsauces 

Moldovas tautas
Kaukāza Albānija

Kaukāza Albānija, zināma arī kā Agvanka un Aluanka, bija vēsturiska valsts Kaukāzā, kas pastāvēja aptuveni no 2. gadsimta p.m.ē. līdz 8. gadsimtam m.ē. Lielākā daļa no valsts atradās mūsdienu Azerbaidžānas teritorijā, bet mazākas teritorijas bija arī mūsdienu Armēnijā, Gruzijā un Krievijā. Kaukāza albāņi runāja lezgīnu valodā. Viņi pakļāvās Ahemenīdu satrapam Midi Atropatam. Kad krita Ahemenīdu dinastija, Kaukāza Albāniju iekaroja Lielarmēnija. Pēc vairākiem gadiem saimnieciski novājinātā Lielarmēnija tika sadalīta starp Romas impēriju un Sasanīdu impēriju.

Kaukāza Albānijai nav ne ģeogrāfiskas ne vēsturiskas saistības ar mūsdienu Albāniju Balkānu pussalā.

Ārējās saites 

Kaukāzs
Azerbaidžānas vēsture
Armēnijas vēsture
Bijušās valstis Āzijā
Luka Banki

Luka Banki (, dzimis ) ir itāļu basketbola treneris. Kopš 2021. gada L. Banki ir Latvijas basketbola izlases galvenais treneris. Lielākos panākumus klubu līmenī sasniedzis ar Itālijas komandām Sjēnas "Montepaschi" un Milānas "Emporio Armani". 2022. gadā L. Banki trenē arī Francijas klubu SIG Strasbourg.

Trenera karjera

Itālija 
Trenera karjeru L. Banki sāka Itālijā. Laika posmā no 1987. gada līdz 1997. gadam viņš trenēja Basket Livorno jauniešu komandu, trīs reizes arī uzvarot nacionālo jaunatnes čempionātu.

1997. gadā L. Banki kļuva jau par Livorno komandas galveno treneri Itālijas pēc spēka otrajā līgā. 1999. gadā viņš kļuva par Pallacanestro Trieste galveno treneri, bet pēc diviem gadiem atgriezās Livorno komandā. Vēlāk neilgu laiku trenējis Trapani un Aurora Basket Jesi komandas. 2001. gadā bijis Itālijas U-20 izlases treneris.

2006. gadā L. Banki kā trenera asistents nonāca Sjēnas "Montepaschi" komandā. Kā trenera asistents viņš palīdzēja komandai iegūt sešus Itālijas A sērijas titulus pēc kārtas (2007—2012), piecus Itālijas Superkausus (2007—2011) un četrus Itālijas kausus (2009—2012). 2012. gada jūnijā L. Banki kļuva par Montepaschi komandas galveno treneri. 2013. gada jūnijā viņš ieguva savu pirmo Itālijas čempionu titulu kā galvenais treneris.

2013. gada jūlijā L. Banki parakstīja līgumu ar Eirolīgā spēlējošo Emporio Armani Milano. Savā pirmajā sezonā viņš jau otro reizi kā galvenais treneris kļuva par Itālijas čempionu.

2017.—2018. gada sezonā Banki bija Auxilium Torino treneris.

Klubu karjera 
2018. gadā L. Banki kļuva par Vācijas basketbola Bundeslīgas un Eirolīgas kluba Brose Bamberg galveno treneri.

 L. Banki kļuva par Grieķijas basketbola līgas un FIBA Čempionu līgas kluba AEK galveno treneri. 2019. gada jūlijā līgums tika lauzts.

2019. gada jūlijā L. Banki pievienojās Lokomotiv Kuban komandai VTB Vienotajā līgā, bet jau tā paša gada novembrī līgums tika lauzts.

2021. gada oktobrī, būdams Latvijas izlases treneris, parakstīja līgumu ar Itālijas klubu Victoria Libertas Pesaro, bet pēc sezonas beigām darba attiecības ar klubu pārtrauca. 2022. gada novembrī L. Banki noslēdza līgumu ar Francijas klubu SIG Strasbourg, kas spēlē arī Čempionu līgā.

Latvija 
 L. Banki kļuva par Latvijas basketbola izlases galveno treneri. 2023. gada Pasaules kausa kvalifikācijas ciklu trenera Lukas Banki vadībā Latvijas izlase aizvadīja veiksmīgi un 2022. gada novembrī pirmo reizi vēsturē kvalificējās Pasaules kausa finālam.

Atsauces

Ārējās saites 

1965. gadā dzimušie
Itālijas basketbola treneri
Latvijas basketbola izlases galvenie treneri
Frics Valters

Frīdrihs "Frics" Valters (, —) bija Vācijas futbolists. Visu savu karjeru pavadījis savas dzimtās pilsētas Kaizerslauternes komandā 1. FC Kaiserslautern. Spēlējis uzbrūkošā pussarga un uzbrucēja pozīcijā. Rietumvācijas futbola izlases sastāvā piedalījies 61 spēlē un guvis 33 vārtus. Bijis izlases kapteinis komandā, kura uzvarēja 1954. gada FIFA Pasaules kausā.

Piemiņa 
2003. gadā Valters tika nosaukts kā Vācijas Zelta spēlētājs UEFA 50 gadu jubilejā, īpaši šim gadījumam izveidotajā apbalvojumā.

2005. gadā Vācijas Futbola asociācija izveidoja Frica Valtera medaļu, kas katru gadu tiek pasniegta Vācijas labākajam jaunajam futbolistam.

1. FC Kaiserslautern stadions ir nosaukts Frica Valtera vārdā.

Sasniegumi 
1. FC Kaiserslautern

 Bundeslīga: 1950–51, 1952–53

Rietumvācija

 FIFA Pasaules kauss: 1954

Ārējās saites 

 

1920. gadā dzimušie
2002. gadā mirušie
Vācijas futbolisti
Rietumvācijas futbolisti
Rietumvācijas izlases futbolisti
1954. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1958. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Reinzemē-Pfalcā dzimušie
Telemea

Telemea (izrunā: [teleˈme̯a]) ir balts krēmveida siers, kas pagatavots no govs vai aitas piena un ko ražo Rumānijā. Sieram var būt atšķirīgs ūdens saturs, padarot to vai nu pusmīkstu, vai krēmīgu. Tam ir patīkama, nedaudz salda, skāba un sāļa garša, kas kļūst izteiktāka, kad siers nogatavojas. To lieto kā galda sieru uzkodām, salātiem, dažādiem ēdieniem (piemēram, omletes, pankūkas, pīrāgi). Telemea ražošanai pienam pievieno fermenta ekstraktu. Visbiežāk tiek izmantots govs un aitas piens, retāk kazas vai bifeļa piens. Iegūto biezpienu ievieto marlē, visu nakti nospiež un pēc tam sagriež kvadrātveida gabaliņos. Tad sieru vairākas nedēļas iztur sālījumā. Pēc tam to uzglabā koka mucās. Visu ziemu to var turēt koncentrētākā sālījumā, tādā gadījumā pirms lietošanas to atsāļo svaigā ūdenī.

Telemea ir aizsargāta cilmes vietas nosaukuma (PDO - protected designation of origin) produkts no Rumānijas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Telemea
 What Wikipedia can’t tell you about making cheese

Rumānijas kultūra
Liela māksla

"Liela māksla" ir latviešu repera anša ceturtais studijas albums, kas iznāca 2020. gada 30. oktobrī. Tajā iekļautas 12 dziesmas. Albums atzīts par 2020. gada labāko albumu, kā arī labāko hip-hop mūzikas albumu 2021. gada Latvijas mūzikas ierakstu gada balvas "Zelta mikrofons". Tas ir pirmais hiphopa albums, kurš novērtēts ar gada albuma statusu. Tāpat par gada albumu tas atzīts mūzikas apskata portāla intro.lv vērtējumā. 

"Liela māksla" ir gan autobiogrāfisks (vēsta par anša pieredzi un dzīvi Latvijā un tieši hiphopa kultūrā), gan vēsta par mūziķa novērojumiem par Latvijas sabiedrību un hiphopa attīstību.

Ieraksts tapis Covid-19 pandēmijas laikā, 2020. gadā. Reperis gan miksējis un māsterējis albumu, gan veidojis vāka dizainu. Albumā piedalās daudz viesmākslinieku: gan reperis rolands če, gan ģitāristi Elvijs Grafcovs, Didzis Bardo un Gints Smukais, gan vijolniece Kristīne Balanas, gan producenti un dīdžeji Kashuks, Chris Vader, Niklāvz, 181h, Oriole, Shenfi un DJ PM2THEAM. Atšķirībā no iepriekšējā albuma "Balzams", kur muzikālo pavadījumu pārsvarā veidoja pats ansis, "Lielas mākslas" skanējumu veidojuši vairāki mūziķi.

Dziesmu saraksts 

 "Rokas" — 4:52
 "Gaismās" — 8:03
 "Kauguri 1998" (piedalās Oriole) — 3:45
 "Jauns kanāls" (skits) — 0:27
 "Pīle" (piedalās rolands če, Kristīne Balanas) — 3:51
 "Bimini" — 4:09
 "Sports" (piedalās DJ PM2THEAM) — 3:27
 "Rīgā" — 3:13
 "F5 F1" — 3:56
 "Definīcija" — 2:54
 "Nav bail" (piedalās Kashuks) — 4:16
 "Tā nav liela māksla" (piedalās Gints Smukais) — 5:43

Atsauces

Ārējās saites 

 Albums straumēšanas platformā Spotify 
 Albums anša oficiālā interneta vietnē

2020. gada albumi
Romāns Bezzubovs

Romāns Bezzubovs (dzimis , miris ) bija Latvijas futbolists un futbola aģents.

Futbolista karjera 
Bijis Latvijas U19 izlases kandidāts. Spēlētāja karjeru Bezzubovs pamatā aizvadīja Latvijas klubos, neilgi pārstāvējis arī Albānijas klubu Bylis Ballsh.

Pēc spēlētāja karjeras beigām kļuvis par futbola aģentu, pārstāvējis vairākus Latvijas izlases futbolistus.

Nāve 
Bezzubovu 2021. gada 14. aprīlī Rīgā, Purvciemā, nogalināja nezināmas personas. 2022. gada 7. martā 6 cilvēkiem, kurus apsūdz slepkavībā sevišķi pastiprinošos apstākļos, ja to izdarījusi organizēta grupa, tika uzrādīta apsūdzība.

Atsauces

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
Latvijas futbolisti
Slepkavību upuri
Ildefonss Lima

Ildefonss Lima Solā () ir Andoras futbolists, spēlē centra aizsarga pozīcijā, Andoras futbola izlases dalībnieks. Kopš 2018. gada Lima pārstāv Andoras futbola līgas klubu Inter Club d'Escaldes.

Karjeras laikā Lima ir spēlējis Spānijas, Grieķijas, Meksikas, Itālijas, Šveices un Andoras klubu rindās. Lima ir aizvadījis visvairāk spēļu un guvis visvairāk vārtu Andoras futbola izlases sastāvā.

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Andoras futbolisti
Andoras izlases futbolisti
Rayo Vallecano spēlētāji
Genocīds pret čigāniem

Genocīds pret čigāniem, čigānu valodā zināms kā porajmos ( — ‘aprīšana’), bija Trešā reiha un tās sabiedroto centieni veikt etnisko tīrīšanu, realizējot genocīdu pret Eiropā dzīvojošajiem čigāniem. No 1935. līdz 1945. gadam tika nogalināti vismaz  čigāni. Dažādos avotos nogalināto čigānu skaits svārstās no 200 līdz 500 tūkstošiem, un pat līdz 1,5 miljoniem. Genocīdā cietušo skaits ir vēl lielāks.

Ārējās saites 

Čigāni
Genocīds
Rudupe (Sakas pagasts)

Rudupe ir upe Kurzemes rietumu piekrastē, Dienvidkurzemes novada Sakas pagastā. Ietek Baltijas jūrā dienvidos no Pāvilostas. Veido baseinu starp Iļģenu valka un Griguļupes baseiniem. 

Sākas uz Grīņu rezervāta robežas 2 km uz rietumiem no Ķoniņciema, augštecē iztaisnota, savienota ar meliorācijas grāvju sistēmu. Vidustecē tek uz ziemeļrietumiem, tad atkal uz rietumiem, pie grīvas veidojot jūrai paralēlu gandrīz kilometra izloku uz ziemeļiem piekrastes sanešu plūsmas virzienā. Noslēdzošos 1,5 kilometrus tek caur Ziemupes dabas liegumu.

Upi šķērso pašvaldības ceļš Saka—Akmeņrags, gandrīz visā garumā tā tek caur meliorētiem mitriem mežiem. Krastos tikai dažas viensētas.

Upe aizaug, ko VAK skaidro ar agrāko minerālmēslu pieplūdumu, kritalām un bebru aizsprostiem. Krastos pieaug baltalkšņu daudzums. Upes lejteci lieguma teritorijā apdraud arī nelegālā un sankcionētā tūrisma infrastruktūras celtniecība.

Citi nosaukumi 

 Rudīte
 Rudes upe
 Grīņu valks (augštecē)

Pietekas 

 Ezergrāvis (labā, 1,4 km)
 Grīņu valks (kreisā, 1,6 km)
 Tīrpora grāvis (kreisā)

Atsauces 

Dienvidkurzemes novada upes
Pāvilostas novada upes
Sakas pagasts
FC Energie Cottbus

Fußballclub Energie Cottbus e. V. ir Vācijas futbola klubs, kas bāzējās Kotbusā, Brandenburgā. No 1997. līdz 2014. gadam klubs spēlēja Vācijas 2. Bundeslīgā un Bundeslīgā. 2020. gadā spēlēja Ziemeļaustrumu reģionālajā līgā, kas ir daļa no Vācijas futbola klubu līgas ceturtā līmeņa.

Ārējās saites 

Vācijas futbola klubi
Fenosa

Fenosa () bija sena pilsēta Grieķijā, Azānijā, Arkādijas ziemeļos, uz dienvidrietumiem  no Kilini kalna. Uz dienvidiem no Fenosas atrodas beznoteces karsta baseins, kurš drenējas caur pazemes noteku (καταβόθρα) Ladonas upē, un veido seklu ezeru ar periodisku katastrofiski augstu ūdens līmeni. Blakus esošajā Arhajafenosā ir arheoloģijas muzejs.

Vēsture 
Par Fenosu rakstīja vēl Homērs, jo fenosieši piedalījās Trojas karā Agapenora, Ankeja dēla vadībā, kurš no Agamemnona dabūja 60 kuģus, lai pārceltos pāri Egejas jūrai. Strabona laikā tas bija nenozīmīgs ciems. 

Hērakls dzīvoja Fenosā pie savas vecmāmiņas Laomonas, Guneja meitas un Amfitriona mātes, pēc tam, kad viņu no Tirintas padzina Eirisfejs. Pēc vietējā nostāsta Hērakls uzbūvēja pazemes notekas ūdens novadīšanai no Fenosas līdzenuma. Pēc Pausānija ziņām plūdu laikā Fenosa bija appludināta pilnīgi zem ūdens. Pausānija laikā kalnos bija saglabājušās atzīmes, līdz kādam līmenim bija pacēlies ūdens.

Caur Fenosu tecēja Aroānijas upe, kas ir pazīstama arī kā Olbiosa (Όλβιος). Pēc vietējā nostāsta kanālu tai 50 stadiju garumā izraka Hērakls.

Pausānijs piemin Atēnas templi akropolē. Zem akropoles atrodas Ifikla, Hērakla brāļa un Jolaja tēva kaps. Fenosā bija Hermeja templis, bet aiz viņa Mirtila kaps. Fenosas apgabalā atrodas Epita, Elata dēla kaps. Netālu no Fenosas atradās Nonakrisa, gar kur tecēja "Stiksa ūdeņu" strauts. Stāstīja, ka ar šo ūdeni tika indēts Maķedonijas Aleksandrs.

Atsauces 

Senās Grieķijas pilsētas
Ismails Gaspirali

Ismails Gaspirali (, , dzimis , miris ) bija Krimas tatāru intelektuālis, izdevējs un panturkisma aktīvists.

Ārējās saites 

1851. gadā dzimušie
1914. gadā mirušie
Krimas tatāri
Musulmaņi
Krimā dzimušie
SKS 65. ekspedīcija

SKS 65. ekspedīcija (Expedition 65, ISS-65, Экспедиция МКС-65) bija ASV Nacionālās aeronautikas un kosmosa administrācijas (NASA), Krievijas Roskosmos, Eiropas EKA un Japānas JAXA kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2021. gada 17. aprīļa līdz 17. oktobrim.

Ekspedīcijas gaita 
65. ekspedīcija sākās 2021. gada 17. aprīlī ar kosmosa kuģa Sojuz MS-17 atvienošanos un turpinājās līdz kosmosa kuģa Sojuz MS-18 atvienošanai 2021. gada 17. oktobrī. 24 aprīlī stacijā ieradās kosmosa kuģa SpaceX Crew-2 apkalpe.

29. jūlijā stacijā tika saņemts Nauka laboratorijas modulis.
5. oktobrī ieradās kosmosa kuģis Sojuz MS-19, kas atveda viesekspedīcijas dalībniekus Kļimu Šipenko un Jūliju Peresiļdu, kuri stacijā uzņēma spēlfilmas ainas.

Gaisa noplūde 
Turpinājās problēma ar gaisa noplūdi no Zvezda moduļa gala pārejas kameras, kas tika atklāta 2020. gadā. Tā bija hermētiski noslēgta no pārējās stacijas, un periodiski tajā tika pievadīts gaiss, lai uzturētu spiedienu 150 — 200 mm Hg. Par iespējamu plaisu veidošanos tika minēta korpusa šuvju metināšanas kļūda moduļa izgatavošanas laikā 1985. gadā. Ja metināšanas laikā korpuss tiek pārkarsēts, alumīnija un magnija sakausējumam ilgstoši atrodoties vakuumā, šuves var kļūt porainas. Pārkarsēšana varēja notikt, ja metinātājs uz brīdi aizkavējās vienā vietā.
Pie Zvezda moduļa vairs netika pieslēgti kravas kuģi Progress (tie parasti veica stacijas orbītas pacelšanas operācijas).

Augustā kosmonauti atrada necaurejošas plaisas Zarja modulī, kā arī kavernas (tukšumi stiklā) septiņos no divdesmit Krievijas segmenta iluminatoriem.

Apkalpe

Iziešanas atklātā kosmosā

Stacijas orbītas paaugstināšanas manevri

Atsauces

Ārējās saites 
 65. ekspedīcija NASA mājas lapā 

65
2021. gads kosmonautikā
Antiohija

Antiohija (, Antióheia), arī Antioha, bija sengrieķu pilsēta mūsdienu Turcijas teritorijā. Mūsdienās šajā vietā atrodas Antakjas pilsēta. 

Pilsētu ap 300 g.p.m.ē. dibinājis Maķedonijas Aleksandra armijas ģenerālis Seleiks I Nikators, nosaucot to sava tēva — Antioha vārdā. Pilsēta ilgu laiku bija Seleikīdu impērijas galvaspilsēta. Tā bija nozīmīgs hellēnisma kultūras centrs. Tā bija arī viens no agrīnākajiem kristietības centriem mūsu ēras pirmajos gadsimtos. Līdz ar to tai bija liela nozīme arī Krusta karu laikā. Antiohijā ir ievērojami arhitektūras pieminekļi no Senās Romas, Bizantijas, Mameluka un Osmaņu impērijas valdīšanas laikiem.

Ārējās saites 

Senās Grieķijas pilsētas
Senās Romas pilsētas
Krusta kari
Turcijas ģeogrāfija
Hatajas ils
Turcijas arheoloģiskie pieminekļi
Jans Tratniks

Jans Tratniks (; dzimis  Ļubļanā) ir Slovēnijas šosejas riteņbraucējs, pārstāv UCI WorldTeam komandu .

Karjera 
2012. gadā uzvarējis Eiropas čempionātā, kas notika Gūsā, Nīderlandē.

2016. gadā uzvarējis Slovēnijas čempionātā grupas braucienā, bet 2015. un 2018. gadā individuālajā braucienā.

Komanda Tratniku iekļāva sastāvā startam 2017. gada Giro d'Italia. Startējis arī 2019. gada Tour de France un 2020. gada Giro d'Italia, kur uzvarēja 16. posmā.

Atsauces

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Slovēnijas riteņbraucēji
Slovēnijā dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Džozefs Mankevičs

Džozefs Leo Mankevičs (, dzimis , miris ) bija amerikāņu scenārists, kinorežisors un kinoproducents.

Savus 40 gadus ilgajā karjerā Holivudā Mankevičs sarakstīja scenāriju 48 filmām. Bijis režisors vairāk nekā 20 filmām, tai skaitā "Filadelfijas stāsts" (The Philadelphia Story, 1940), par kuru viņš saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvas nomināciju Labākā filma un Woman of the Year (1942).

Mankevičs ir vienīgais režisors un scenārists, kurš divus gadus pēc kārtas ir saņēmis Kinoakadēmijas balvas par labāko adaptēto scenāriju un kā labākais režisors. 1949. gadā par filmu "Vēstule trim sievām" (A Letter to Three Wives) un 1950. gadā par filmu "Viss par Ievu", kura kopā tika nominēta 14 balvām no kurām 6 uzvarēja.

17 gadus strādājis kā scenārists Paramount Pictures. Strādājis arī Metro-Goldwyn-Mayer kā režisors un producents, bet vēlāk pārcēlies uz Twentieth Century Fox.

Dzimis ebreju ģimenē. Tēvs Franks Mankevičs nācis no Vācijas, savukārt viņa māte Johanna Blūmenava dzimusi Kurzemē. Viņa brālis ir ievērojamais scenārists, Kinoakadēmijas balvas par labāko scenāriju saņēmējs Hermanis Mankevičs.

Atsauces

Ārējās saites 

1909. gadā dzimušie
1993. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
ASV scenāristi
ASV kinoproducenti
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji režisori
Zelta globusa balvas ieguvēji
Pensilvānijā dzimušie