joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ovaness Bagramjans

Ovaness (Ivans) Bagramjans (, ; dzimis , miris ) bija Azerbaidžānā dzimis armēņu izcelsmes padomju karavadonis. Divkārtējais Padomju Savienības varonis, PSRS maršals. Kā frontes komandieris Otrajā pasaules karā vadīja Latvijas ieņemšanu 1944. - 1945. gadā. Pēc kara, no 1945. līdz 1954. gadam būdams Baltijas kara apgabala pavēlnieks, bāzējās Rīgā un bija LKP CK biroja loceklis. Vadīja cīņu pret nacionālajiem partizāniem Baltijas valstīs.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Azerbaidžānā armēņu dzelzceļa strādnieka Hačatura Bagramjana ģimenē. Mācījās dzelzceļnieku skolā Tiflisā. Sākoties Pirmajam pasaules karam, brīvprātīgi iestājās Krievijas Impērijas armijā. 1917. gadā beidza praporščiku skolu. Pēc Februāra revolūcijas pieslējās dašnakiem un Armēnijas Pirmās republikas armijas sastāvā piedalījās cīņās pret turkiem, arī Armēnijai izšķirošajā Sardarapatas kaujā 1918. gada 21. - 29. maijā. Tomēr 1920. gada maijā Bagramjans piedalījās neveiksmīgā dumpī pret dašnaku valdību un tika arestēts. 1920. gada decembrī iestājās Sarkanajā armijā.
No 1924. gada mācījās Augstākajā kavalērijas skolā, tad no 1931. gada Mihaila Frunzes Kara akadēmijā, no 1936. līdz 1938. gadam Ģenerālštāba Kara akadēmijā Maskavā. 1941. gadā (netipiski vēlu to laiku kontekstā) iestājās boļševiku partijā.

Pēc Vācijas iebrukuma PSRS 1941. gada jūnijā Bagramjans bija Kijivā bāzētā Ziemeļrietumu frontes štāba priekšnieka vietnieks. Piedzīvoja Ziemeļrietumu frontes sagrāvi Kijivas kaujā 1941. gada augustā - septembrī. 1942. gada pavasarī Bagramjans bija viens no padomju karaspēkam neveiksmīgās Otrās Harkovas kaujas (1942. gada 12. maijs - 25. maijs) plānotājiem. No 1942. gada jūlija līdz 1943. gada aprīlim Bagramjans bija Sarkanās armijas 16. armijas komandieris. Vēlāk Bagramjans bija viens no operācijas "Kutuzovs" plānotājiem, kuras rezultātā 1943. gada jūlijā - augustā Vērmahts atkāpās no Orlas. 1943. gada 19. novembrī Bagramjanu iecēla par Pirmās Baltijas frontes pavēlnieku. Būdams frontes pavēlnieks, Bagramjans vadīja Baltkrievijas ziemeļu, Baltijas valstu un vēlāk - Austrumprūsijas ieņemšanu.

Pēc kara līdz 1955. gadam Bagramjans bija Latvijā, Lietuvā un Kaļiņingradas apgabalā dislocēto padomju karaspēka daļu - Baltijas Kara apgabala virspavēlnieks. Dzīvoja Hamburgas ielā 9 Mežaparkā,  (mūsdienās tā ir Vācijas vēstnieka rezidence). Aktīvi piedalījās Latvijas PSR vadīšanā, būdams LKP CK biroja loceklis. Vēlāk darbojies augstos amatos Maskavā. No 1955. gada - PSRS maršals. No 1955. līdz 1968. gadam (ar pārtraukumu) - PSRS Aizsardzības ministra vietnieks.  No 1961. gada - PSKP CK loceklis. Miris 1982. gadā.

Ārējās saites 

 Par Ivanu Bagramjanu portālā "Герои Страны" 
 Bagramjana memuāri "Так начиналась война" 
 Bagramjana memuāri "Так шли мы к победе" 

PSRS virsnieki
Padomju Savienības Varoņi
Padomju Savienības maršali
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Ar Suvorova ordeni apbalvotie (PSRS)
Ar Kutuzova ordeni apbalvotie (PSRS)
Asti province

Asti province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Pjemontā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Asti. Nākamās lielākās pilsētas ir Kanelli, Nica Monferato, Sandamjāno d'Asti un Kostiljole d'Asti. 2011. gada maijā provincē dzīvoja apmēram 222 tūkstoši cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 118 komūnās.

Itālijas provinces
Pjemontas provinces
Linkolna memoriāls

Linkolna memoriāls () ir piemineklis, kas celts par godu 16. ASV prezidentam Ābrahamam Linkolnam. Tas atrodas Nacionālajā alejā, Vašingtonā, ASV. Ēka ir 0,43 km2 liela. Tās arhitekts ir Henrijs Bekons, taču Linkolna skulptūras autors ir Daniels Česters Frenčs. Memoriālu cēla desmit gadus no 1912. līdz 1922. gadam (skulptūra tika izveidota 1920. gadā). 1963. gadā Mārtins Luters Kings marša uz Vašingtonu laikā no Linkolna memoriāla sniedza runu I Have a Dream. 2007. gadā memoriāls tika ierindots 7. vietā America's Favorite Architecture sarakstā. Linkolna memoriāls ir attēlots uz ASV piecu dolāru banknotes reversa.

Ārējās saites 

 

Vašingtona
Celtnes un būves ASV
X-37

X-37 ir ASV bezpilota kosmoplāns, ko izstrādājis uzņēmums Boeing. To kosmosā nogādā nesējraķete, bet uz Zemi caur atmosfēru tas atgriežas, izmantojot spārnus. X-37 izmanto ASV Gaisa spēki slepenām orbitālām misijām, kuras var ilgt vairāk nekā gadu. Tam par prototipu kalpoja X-40.

X-37 projektu sāka NASA 1999. gadā. Pēc tam, kad NASA projektu pārtrauca, tas 2004. gadā tika nodots ASV Aizsardzības departamentam. Pirmie atmosfēras lidojumu izmēģinājumi sākās 2006. gada aprīlī. Pirmais orbitālais lidojums USA-212 sākās  un ilga līdz . Līdz 2022. gada beigām veikti seši lidojumi ar diviem X-37B eksemplāriem.

Varianti

X-37A 
X-37A bija NASA kosmoplāna sākotnējā versija. To izmantoja nomešanas planēšanas izmēģinājumu laikā 2005. un 2006. gadā.

X-37B 
X-37B ir NASA X-37A modifikācija ASV Gaisa spēkiem. Tas veicis orbitālos lidojumus kopš 2010. gada.

X-37C 
2011. gadā Boeing paziņoja par plāniem izveidot X-37B palielinātu modifikāciju. X-37C būtu par 165 % lielāks un par 180 % smagāks par X-37B, kas ļautu transportēt līdz sešiem astronautiem kosmoplāna hermētiskā nodalījumā.

Kosmiskie lidojumi

Ārējās saites 

 X-37 Orbital Test Vehicle USAF Factsheet
 X-37 fact sheet and project news on NASA.gov
 X-37 page on GlobalSecurity.org
 X-37B page on Boeing website
 "Air Force spaceplane is an odd bird with a twisted past" at SpaceflightNow.com (2 April 2010)
Podkājas

Podkājas ir vasarnīcu ciems Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies Tumšupes krastos pie autoceļa P3  no pagasta centra Ropažiem,  no novada centra Ulbrokas un Rīgas centra.

Apdzīvotā vieta izveidojusies uz agrākās Podkājas muižas (Podekay, Pohdekahje) zemes, Latvijas PSR laikā uzbūvēja vasarnīcu ciematu. Sastāv no kooperatīviem «Jugla» rietumos un «Tumšupe» austrumdaļā.

Atsauces 

Latvijas vasarnīcu ciemi
Priži

Priži ir mazciems Krustpils pagasta dienvidrietumos, Daugavas labajā krastā pie Zvidzānu—Zeļķu ceļa, starp Zeļķiem rietumos un Zvidzāniem austrumos.

Ciema teritorijā atrodas Ķaupu jeb Prižu kapi, zemnieku saimniecības "Vīnkalni" eļļas spiestuve, kuras īpašnieks ir Andris Felss, J.Trokšas zemnieku saimniecība "Kalna Priži". Kā dabas objekti ir minami Daugava, kas plūst garām ciemam un tajā esošās Prikažu krāces pie ciema, Prižu krauja, kas ir brūkošs un stāvs Daugavas ielejas labā pamatkrasta posms pie Prižiem. Cauri ciemam no Rīgas-Daugavpils šosejas līdz Zeļķiem vijas Prižu Avēnija — asfaltēts ceļš, uz kura norisinās arī dažādas aktivitātes un tiek svinēti svētki.

Ciema rašanās 
Nosaukums Priži radies vēl Krievijas Impērijas laikā, kad kāds latviešu valodu nezinošs rakstvedis tādā veidā uzrakstījis vārdu "priedes", apzīmējot sādžu. Pirmo reizi Priži kā sādža Prizi rakstos minēta 1885. gadā. 1897. gadā Prižu sādžā dzīvojuši 8 māju saimnieki, kuru saimju locekļi galvenokārt bijuši plostnieki — 10 cilvēki, ārpus šī amata bijis arī galdnieks, mežsargs. 1906. gadā Prižu zemes platība bijusi 91 desetīna ar sešām sētām, kurās dzīvojuši 43 iedzīvotāji. 1935. gadā dzīvojuši 11 saimnieki ar savām saimēm. 1943. gadā bijušas 11 sētas ar 46 cilvēkiem. 2009. gadā Prižos dzīvojuši 53 iedzīvotāji šādās mājās: Akācijas, Avotkalni, Bites, Daugavkrasti, Daugavlejas, Eži, Kalna Priži, Kalnāres, Kalnarozes, Krāces, Krastkalni, Krastmalas, Kraujas, Priži, Priži I, Samtenes, Silavas un Vīnkalni.

Atsauces 

Priži
Babraunīca

Babraunīca, saukta arī kā Babrava, Bebrupe, Babrova, Babrovka, kļūdaini Braslava ir upe Latvijā, Aiviekstes kreisā krasta pieteka. Sākas no Piņņu purva uz dienvidrietumiem no Piņniem Variešu pagastā. Tālak tek gar Laidēm uz Ķoderiem Variešu pagastā, kur šķērso Jēkabpils-Madonas ceļu un ietek Krustpils pagasta teritorijā. Šeit pa šauru ieleju upe tek līdz Salasmaniem. Ietek Aiviekstē pie Glāzniekiem. Lejtecē 3 kilometrus tek caur mežu. Garums 15 km. Babraunīcas labā krasta pietekas Krustpils pagastā ir Līkups un novadgrāvis no Dobmeža.

Atsauces 

Krustpils novada upes
Lukstupe

Lukstupe ir upe Latvijā, Aiviekstes kreisā krasta pieteka. 

Lukstupe sākas pie Krustpils—Jelgavas dzelzceļa nepilnu kilometru pirms tilta pār Daugavu. Tek paralēli Daugavai, starp to un autoceļu A6, sākumā pa Meldernieku pļavām, pēc tam gar Produsalu, Smiķiem, Ancīšiem un Leināniem. Starp Grīvas kapiem rietumos un Kalnsētām austrumos ietek Aiviekstē. Lielu plūdu gadījumos Lukstupi kā ceļu uz Aivieksti izmanto arī Daugavas ūdeņi. Pie Salupēm no labā krasta Lukstupē ietek Salupe. 
Upes kopējais garums ir 7 km. Pirms Jelgavas—Krustpils dzelzceļa uzbēruma izbūves Lukstupe bijusi aptuveni 2 km garāka un sākusies Zeļķu līdzenumā, uz Rietumiem no Braunsalas meža tagadējo Kairīšu apkārtnē. Veicot dzelzceļa būvdarbus, Lukstupes augšteces ūdeņi pa raktu grāvi, kas tagad saucas Kārklupīte, novadīti uz Daugavu.

Atsauces 

Krustpils novada upes
Kastīre

Kastīre (; arī Kastire) ir ciems Preiļu novada Rušonas pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta dienviddaļā Jāšezera un Eikša ezera krastā pie autoceļa P62  no novada centra Preiļiem un  no Rīgas. Kastīrē atrodas pagasta pārvalde, Rušonas pamatskola, bibliotēka, veikals.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri
Preiļu novada ciemi
2013. gads sportā

Šajā lapā ir apkopoti 2013. gada sporta notikumi.

Notikumi

Janvāris 
  — sākās 2013. gada Dakaras rallijs.

Marts 
  — sākās 2013. gada F1 sezona.
  — sākās 2013. gada GP2 sezona.

Maijs 
  — sākās 2013. gada Pasaules čempionāts hokejā.
  — sākās 2013. gada GP3 sezona.

Jūnijs 
  — sāksies 2013. gada Eiropas čempionāts basketbolā sievietēm.

Augusts 
  — sāksies 2013. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā.

Septembris 
  — sāksies 2013. gada Eiropas čempionāts basketbolā.

Novembris 
 4. novembris — no Latvijas Regbija federācijas prezidenta amata atkāpās Juris Silovs.

Decembris 
 29. decembris — vācu autobraucējs Mihaels Šūmahers slēpojot guva smagu galvas traumu un tika nogādāts slimnīcā kritiskā stāvoklī.

Miruši 

 3. marts — Luiss Kubilja (Luis Cubilla), Urugvajas futbolists un treneris (dzimis 1940. gadā)
 21. marts — Pjetro Mennea (Pietro Mennea), itāliešu vieglatlēts (dzmis 1952. gadā)
 13. jūnijs — Kristiāns Pelšs, latviešu hokejists (dzmis 1992. gadā)
 2. augusts — Alla Kušnira, PSRS un Izraēlas šahiste (dzimusi 1941. gadā)
 8. augusts — Igors Kurnosovs (Игорь Курносов), krievu šahists (dzimis 1985. gadā)
 9. augusts — Vladimirs Vikulovs (Влади́мир Вику́лов), krievu hokejists (dzimis 1946. gadā)
 20. augusts — Ulvis Katlaps, latviešu hokejists un treneris (dzmis 1968. gadā)
 7. augusts — Vasilijs Tihonovs, krievu hokeja treneris (dzimis 1958. gadā)
 25. augusts — Žilmars (Gilmar), Brazīlijas futbolists (dzimis 1930. gadā)
 28. septembris — Igors Romiševskis (И́горь Ромише́вский), krievu hokejists (dzimis 1940. gadā)
 3. oktobris — Sergejs Belovs, krievu basketbolists un treneris (dzimis 1944. gadā)
 27. novembris — Niltons Santušs (Nílton Santos), Brazīlijas futbolists (dzimis 1925. gadā)
 2. decembris — Pedro Roča (Pedro Rocha), Urugvajas futbolists un treneris (dzimis 1942. gadā)
Kārklupīte (Daugavas pieteka)

Kārklupīte, saukta arī par Zeļķu grāvi, ir upe Latvijā, Daugavas labā krasta pieteka. 

Kārklupīte sākas, satekot divām ūdenstecēm Zeļķu līdzenumā Daugavpils—Rīgas šosejas labajā pusē pie Spunģēniem. Šķērso Daugavpils—Rīgas šoseju un tad tek līdzās Krustpils—Jelgavas dzelzceļam līdz Daugavai, kur ietek pirms Jelgavas—Krustpils dzelzceļa tilta pār Daugavu. Tā ir 10 km gara, citos avotos tās garums tiek uzrādīts kā 4 km. Sākotnēji, pirms dzelzceļa uzbēruma izbūves Kārklupīte bijusi Lukstupes augštece, aptuveni 2 km garš posms. Pārējo posmu Kārklupītes veido mākslīgi izrakts grāvis, to starpā arī novadgrāvis — 2,5 km posms no Velvītes līdz Daugavai, pa kuru Lukstupes augšteces ūdeņi tika novadīti uz Daugavu. Par to, ka sākotnēji upe bijusi dabiska ūdenstece, liecina arī 1897. gada tautas skaitīšanas materiāli, kuros upe tiek saukta kā "руч. Карклея".

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Krustpils novada upes
Salupe

Salupe, arī Salupīte vai vietējā izrunā Salups ir upe Latvijā, Lukstupes labā krasta pieteka. 

Salupe atrodas Krustpils pagasta teritorijā, tā sākas Skudraines tuvumā starp Jelgavas—Krustpils un Krustpils—Rīgas dzelzceļu līnijām. Tek gar Draudavām, Dūķerniekiem, Kaktusalu, Ganukrogu. Pie Salupes viensētas šķērso Rīgas—Daugavpils šoseju un ietek Lukstupē. Upes kopējais garums ir 5,45 km.

Atsauces 

Jēkabpils novada upes
Krustpils novada upes
Draudavas

Draudavas ( arī Draudavsala) ir skrajciems Krustpils pagasta dienvidrietumu daļā starp Rīgas—Daugavpils autoceļu un Rīgas—Krustpils dzelzceļu, 3 km uz dienvidiem no Ozolsalas dzelzceļa stacijas.

Ciema teritorijā atrodas padomju varas gados uzcelta liela un tam laikam moderna lopu novietne. Pēc kolhozu sabrukuma lopkopības kompleksā darbojās kokzāģētava, vēlāk kautuve. Pašlaik telpas netiek izmantotas.

Ciema rašanās 
Draudavas izveidojās 19. gadsimtā, kad Krustpils pils barons Korfs mazvērtīgās zemes piešķīra savas muižas kalpiem. Pirmo reizi Draudavas kā vieta Draudava rakstos minēta 1885. gadā. Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Draudavu sādžā dzīvojuši 4 māju saimnieki. 1906. gadā sādžai "Дравдово" zemes platība bijusi 14 desetīnas ar četrām sētām, kurās dzīvojuši 18 iedzīvotāji. 1935. gadā visas mājas tika pieskaitītas sādžai Draudavsala, kuru veidoja kalpu zemes viensētas. 1943. gadā mājas minētas kā Draudavas, bet pārējās 5 ēkas ar 27 iedzīvotājiem veidoja sādžu Draudavsalu. Līdz padomju okupācijas gadiem Draudavas un Draudavsala bija atšķirīgi jēdzieni. Draudava bija viensēta, ko no sādžas Draudavsalas nošķīra mežs.

2009. gadā Draudavās dzīvojuši 17 iedzīvotāji un ir šādas mājas: Baloži, Draudavas, Draudavsalas, Liepdārzi, Noriņas, Saulgrieži, Vaivari un Viktorijas.

Atsauces 

Draudavas
Bultu iela (Rīga)

Bultu iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētā, Ķengaragā. Bultu iela sākas krustojumā ar Maltas ielu un pēc pārrāvuma turpinās līdz beidzas krustojumā ar Lokomotīves ielu. Ielas garums ir 720 metri, tās divas daļas nav savienotas autotransportam. Tajā ir 2 braukšanas joslas, iela klāta ar asfalta segumu. Apbūvē dominē daudzstāvu dzīvojamās ēkas. Vienīgā sabiedriskā ēka Bultu ielā ir Rīgas Lietuviešu vidusskola (Bultu ielā 5).

Vēsture 
Bultu iela ir izveidota 1959. gadā ar tagadējo nosaukumu.

Ielas raksturojums 
Iela sākas krustojumā ar Maltas ielu un turpinās ziemeļaustrumu virzienā līdz pārrāvumam krustojumā ar Aglonas ielu. Pēc pārrāvuma tā turpinās tajā pašā virzienā, krustojoties ar Prūšu ielu, un turpinās līdz Lokomotīves ielai.

Ielas novietojums 
Bultu iela krustojas ar:
 Maltas ielu
 Aglonas ielu
 Spaļu ielu
 Saites ielu (T veida krustojums)
 Prūšu ielu
 Pārmiju ielu
 Lokomotīves ielu (T veida krustojums).

Atsauces

Skatīt arī 
 Ķengarags

Ielas Ķengaragā
Latgales priekšpilsēta
Maltas iela (Rīga)

Maltas iela ir iela Rīgā, Ķengaragā.

Vēsture 
Iela tika izveidota 1936. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies. Iela tika nosaukta Maltas (apdzīvota vieta Rēzeknes novadā) vārdā.

Ielas raksturojums 
Iela sākas "T" veida krustojumā ar Rušonu ielu. Tā nedaudz līkumaini turpinās dienvidaustrumu virzienā, līdz pārrāvumam, kas atrodas netālu no Tirdzniecības centra "Dole". Tālāk iela turpinās tajā pašā virzienā gar Tirdzniecības centru "Dole" un beidzas krustojumā ar Dubnas ielu.

Ielas novietojums 
Maltas iela krustojas ar:
 Rušonu ielu ("T" veida krustojums)
 Malnavas ielu ("T" veida krustojums)
 Naujenes ielu ("T" veida krustojums)
 Bultu ielu
 Spaļu ielu ("T" veida krustojums)
 Eglaines ielu
 Plostu ielu ("T" veida krustojums)
 Dubnas ielu.

Ielas Ķengaragā
Latgales priekšpilsēta
Ačeha

Ačeha (, ) ir viena no Indonēzijas 33 provincēm, kas atrodas Sumatras salas ziemeļos. Tā ir viena no piecām provincēm, kurai ir piešķirts īpašs statuss. 2010. gadā provincē dzīvoja 4,49 miljoni iedzīvotāju, no kuriem 79% ir ačehi. Lai gan oficiālā valoda ir indonēziešu valoda, plaši izplatīta ir arī ačehu valoda. Pēc reliģijas aptuveni 98,2% iedzīvotāji ir musulmaņi. Ačehas administratīvais centrs ir Banda Ačeha.

 Ačeha bija vistuvāk esošā sauszeme Indijas okeāna zemestrīces epicentram, kas izraisīja postošu cunami vilni.

Indonēzijas provinces
Nokia 1100

Nokia 1100 (kā arī ļoti līdzīgie modeļi Nokia 1101 un Nokia 1108) ir vienkāršs GSM mobilais telefons, kuru ražoja Nokia. Kopš tā ražošanas uzsākšanas 2003. gada beigās tika pārdoti 200 miljoni šī telefona eksemplāru, un tas ir visvairāk pārdotais mobilais telefons pasaulē. Šobrīd telefona ražošana ir pārtraukta.

Nokia 1100 sasniedza savu popularitāti, neraugoties uz to, ka tā ražošana tika sākta laikā, kad tirgū jau bija nopērkami daudz progresīvāki telefoni ar krāsainajiem ekrāniem un iebūvētām kamerām. Tas tika mērķēts uz jaunattīstības valstīm, kurās cilvēkiem nav vajadzīgs nekas vairāk, kā pazvanīt, nosūtīt SMS vai izmantot modinātāju vai plānotāju.

1100 ir līdzīgs telefoniem Nokia 5110, 3210 un 3310, kas bija populārākie mobilie telefoni savā laikā, pirms parādījās daudz progresīvākas funkcijas kā krāsaini ekrāni, polifoniskās melodijas un kameras.

Skatīt arī 
 Nokia

Atsauces

Ārējās saites 
 

Nokia mobilie telefoni
Nokia 1110

Nokia 1110 ir lētā gala GSM mobilais telefons, kuru ražoja Nokia. 1110 ražošana tika uzsākta 2005. gadā, bet 1110i ražošana tika uzsākta gadu vēlāk. Abu telefonu mērķauditorija ir cilvēki, kas pirmo reizi taisās izmantot mobilo telefonu. Pati Nokia reklamē, ka 1110i ir uzlabota 1110 versija, kuru ir vieglāk izmantot iesācējiem, kā arī telefons ir uzticamāks izturības ziņā. Abi telefoni ir ļoti līdzīgi Nokia 1100.

Laikā no 2007. gada februāra līdz maijam, 1110 bija vienkāršākais telefons Nokia klāstā, kas vēl bija tirgošanā, ar vienkrāsainu ekrānu, līdz brīdim, kad to aizstāja Nokia 1200. Galvenais noiets šiem telefoniem ir jaunattīstības valstis.

Skatīt arī 
 Nokia

Atsauces

Ārējās saites 
 

Nokia mobilie telefoni
The Guardian

The Guardian (līdz 1959. gadam pazīstams kā The Manchester Guardian) ir Apvienotās Karalistes dienas laikraksts, kas tika dibināts 1821. gadā.

Drukātās laikraksta versijas metiens dienā pārsniedz 209,3 tūkstošus eksemplāru, kas to ierindo trešajā vietā pēc The Daily Telegraph un The Times. Laikraksta tiešsaites versija ir otra populārākā britu laikraksta interneta mājaslapa pēc Daily Mail Mail Online. Laikraksts pieder Guardian Media Group.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

Lielbritānijā izdotie laikraksti
Laikraksti angļu valodā
Rūdolfs Gaitars

Rūdolfs Gaitars (1907 — 1945) bija Latviešu leģiona virsnieks, pirmais latviešu Vācu krusta un bronzas un sudraba Tuvcīņas nozīmes saņēmējs.

Dzīvesgājums 
Dienot Latvijas Armijā, ieguva virsniekvietnieka pakāpi.
Līdz Otrā pasaules kara sākumam strādāja par Penkules pamatskolas pārzini, no šī amata atstādināts pēc Padomju okupācijas 1940. gada septembrī.  Pirms 1941. gada 14. jūnija deportācijām pašam Gaitaram izdevās noslēpties mežā, taču tiek izsūtīta viņa ģimene.

Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Gaitars uzsāka aktīvu darbību, piesaista palikušos aizsargus, veidoja apkaimē kontrolpunktus, kurus šķērsojot bija jāuzrāda caurlaide, pats Gaitars uzņēmās Penkules galvenā komandanta pienākumus, atjaunoja pagasta valdi, iecēla pagasta vecāko un sekretāru, kā arī arestēja bijušo pagasta izpildkomitejas priekšsēdētāju Alfredu Bergu, kurš vēlāk tika nosūtīts uz Salaspils nometni un nošauts.

1942. gada maijā brīvprātīgi pieteicās dienestam 19. Latgales bataljonā, piedalījās kaujās pie Pulkovas observatorijas. 1943. gada aprīlī Gaitars līdz ar 19. bataljona atlikušo personālsastāvu tika ieskaitīts Latviešu leģiona brigādē (kā 2. bataljons) un nosūtīts uz Volhovas fronti, kur tiek paaugstināts leitnanta pakāpē. 1943. gada augustā apbalvots ar II šķiras Dzelzs krustu un 1943. gada oktobrī jau ar I šķiras Dzelzs krustu. 1944. gada 3.—9. februārī izrāda īpašu varonību cīņās ar savu rotu pie Batajskajas Lugas, Kostroņas, Batrakas, kur atsit ienaidnieka bataljona un pulka lieluma uzbrukumus. 1944. gada 25. februārī ar savu rotu iznīcina veselu ienaidnieka kolonnu Zapoļjes apkārtnē, 1944. gada 16. maijā kā pirmais latvietis tika apbalvots ar Vācu krustu zeltā. Vairākas reizes tika kaujā viegli ievainots, pēc pēdējā ievainojuma spiests atstāt fronti līdz 1945. gada janvārim. 

Miris 1945. gada 22. martā no gūtā ievainojuma Tukuma apriņķa Zantes skolā ierīkotajā lazaretē. Apbedīts kapsētā pie Dārziņu mājām.

Piezīmes un atsauces 

Latviešu leģiona virsnieki
Vācu krusta kavalieri
Dobeles novadā dzimušie
Jonišķēle

Jonišķēle () ir pilsēta Lietuvā uz rietumiem no Pasvales.

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1685. gadā.

Ārējās saites 
 

Lietuvas pilsētas
Allažmuiža

Allažmuiža (agrāk arī Ausmas, Ezerkalns) ir ciems Siguldas novada Allažu pagastā. Izvietojies Tumšupes krastos pie autoceļa P3  no pagasta centra Allažiem,  no novada centra Siguldas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Allažu (Allasch) muižas centra. Izaugusi pēckara gados kā kolhoza «Ausma» ciemats. Zviedru baznīcas drupas un viduslaiku kapsēta ir vietējas nozīmes arheoloģijas piemineklis. Kultūrvēsturiskais piemineklis ir Allažmuižas vecā ūdensdzirnavu ēka. Allažos radies ķimeņu liķieris Allažu ķimelis (Allasch Kümmel).

Atsauces 

Latvijas vidējciemi
Zeļķi

Zeļķi (kļūdaini Zeltiņi)  ir skrajciems Krustpils pagasta  dienvidrietumu daļā, Daugavas labajā krastā no Dzeņiem līdz Jelgavas—Krustpils dzelzceļa Zeļķu tilta pār Daugavu.  

Ciems izveidojies no bijušās Zeļķu muižas. Zeļķi kā skrajciems sācis veidoties pirms Pirmā Pasaules kara, sadalot bijušās muižas zemes, bet pilnībā izveidojies Latvijas pirmās agrārās reformas laikā. Sākotnēji ciems saglabājis nosaukumu Zeļķu muiža. Neskatoties uz to, ka ciems atrodas Daugavas plūdu apdraudētā teritorijā, visas mājas, izņemot trīs, ir saglabājušās. Muižas ēkas drupās mūsdienās izveidota brīvdabas sarīkojumu vieta.

Vēsture 
Pirmo reizi Zeļķi kā muiža rakstos minēti 1885. gadā.  Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā Zeļķu foļvarkā bijušas trīs dzīvojamās ēkas, no kurām vienā dzīvojis rentnieks ar ģimeni un kalpiem — kopumā 14 ļaudis, bet pārējās divās mājās dzīvoja vagars, gans un 11 muižas strādnieku ģimenes. Kopējais iedzīvotaju skaits bijis 64 cilvēki. 1906. gadā muižai zemes platība bijusi 414 desetīnas, viena sēta ar 23 cilvēkiem pārvaldieka mājā, divas kalpu mājas šajā gadā netika datos ietvertas. 1909. gadā muižas zeme tika uzmērīta. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijusi viena vecsaimniecība un 15 jaunsaimniecības, kuru katras vidējā zemes platība bijusi 23—27 ha. 1943. gadā Zeļķos bijušas 16 mājas ar 73 cilvēkiem. Padomju varas gadu sākumā Ozolu mājās atradās kopsaimniecības "Brīvā Daugava" kantoris un feldšeru punkts. 1984. gadā bijušas 18 saimniecības ar 39 iedzīvotājiem. 

2009. gadā Zeļķos dzīvojuši 33 iedzīvotāji un bija 14 mājas: Braunsala, Imantas, Kairiši, Krasta Zeļķi, Laimdotas, Laumiņas, Liepziedi, Pelēči, Valteri, Veczeļķi, Zeļķīši, Zeļķu Rijnieki, Zeļķi 3 un Zeļķi 4.

Atsauces 

Zeļķi
Spuņģēni

Spuņģēni (arī Spuņgāni, kļūdaini — Spungēni) ir apdzīvota vieta Jēkabpils novada Krustpils pagastā, pagasta administratīvais un kultūras centrs. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā Kārklupītes krastos, abpus Rīgas—Daugavpils šosejai (A6) aptuveni  no Jēkabpils pilsētas robežas. 

Ciema teritorijā atrodas arheoloģiskais piemineklis — Spunģēnu Mantas kalniņš.

Vēsture 
Pirmo reizi Spuņģeni kā sādža Spungani rakstos minētas 1885. gadā.  Pēc tautas skaitīšanas datiem 1897. gadā sādžā  bijuši deviņi turīgi saimnieki, jo četrām mājās bijušas kalpones. Sādžā bijis kalējs, galdnieks, zvejnieks, divi plostnieki. Pēc Vitebskas guberņas apdzīvoto vietu saraksta 1906. gadā sādžai zemes platība bijusi 158 desetīnas ar astoņām  sētām, kurās dzīvojuši 52 ļaudis. Vēl atsevišķi minēta 1 sēta bez zemes īpašuma ar 6 iedzīvotājiem. 1935. gada tautas skaitīšana parāda, ka bijuši 8 māju saimnieki ar 26 cilvēkiem. 1943. gadā arī bijušas astoņas sētas. No 1943. gadā minētām mājām līdz mūsu dienām saglabājušās sešas, visās dzīvo mantinieki.

Apbūve 
Ciema pašreizējais veidols tapa galvenokārt padomju varas gados, apbūvējot veco Spuņģēnu ciemu. Ciema dzīvojamā apbūve izvietota divās vietās. Lielākais masīvs izkārtojies uz austrumiem no vecā ciema līdz Rīgas—Krustpils dzelzceļam. Masīvā atrodas trīs daudzdzīvokļu mājas, pārdesmit privātmājas, Šeit darbojas arī veikals, bibliotēka un medicīnas pakalpojumu centrs. Otrs dzīvojamais rajons izkārtojies Rīgas—Daugavpils ceļa labajā pusē, kur individuālā apbūve grupējas vienas ielas abās pusēs.

Ciema dienvidu pusē, Rīgas—Daugavpils šosejas kreisajā pusē atrodas vienā namā pagasta pārvaldes nams un kultūras nams, kas tika uzcelts padomju varas gados kā kolhoza "Ļeņina karogs" valdes ēka un klubs. Mūsdienās telpas šajā namā ir rekonstruētas. 2008. gadā blakus kultūras namam tika uzbūvēta 800 m2 liela sporta zāle. Pretī kultūras namam šosejas pretējā pusē atrodas veikala un ēdnīcas ēkas, kas pašlaik netiek izmantotas. Tālāk, uz Jēkabpils pusi atrodas motelis un kafejnīca "Sapnis".

Vienu kilometru Rīgas virzienā no kantora ēkas Rīgas—Daugavpils ceļa kreisajā pusē atrodas smago automašīnu tehniskās apkopes servisa centrs. Šī apbūve tika celta arī padomju varas gados kā kolhoza mehāniskās darbnīcas un dispečeru dienests.

2009. gadā Spuņģēnos bija šādas mājas: Ādami, Āmuri, Atmiņas, Āveskalni, Ceriņi, Čāpuļi, Dailes, Dārtas, Daugavieši, Dunduri, Dzintari, Griezes, Ieviņas, Irši, Jaunsētas, Jaunsidrabiņi, Kalmes, Kalmītes, Kastaņas, Ķirši, Lazdas, Marijas, Meijas, Mežarasas, Mežsētas, Oliņi, Ozoliņi, Ozolzīles, Pūpoli, Rozīši, Rudzīši, Sapnis, Sarmas, Smilgas, Spungēni 1, Spungēni 2, Spungēni 3, Spungēni 7, Spungēni 13, Spungēni 14, Spungēni 20, Spungēni Daugava, Stradi, Strazdiņi, Tūjas, Vējkalni, Veldzes, Vijas, Vītoli un Zvani.

Atsauces 

Spuņģēni
Latvijas pagastu centri
Jēkabpils novada ciemi
Krustpils pagasta ciemi
Latvijas ciemi
Zeļķu tilts

Zeļķu tilts ir dzelzceļa tilts pār Daugavu, kas atrodas Krustpils novada Krustpils pagastā Zeļķos. Atrodas aptuveni 7 km attālumā no Jēkabpils, dzelzceļa līnijā Jelgava—Krustpils. Mūsdienās tam nav brīvas pieejas, jo tilts tiek apsargāts. Pāri tiltam notiek tikai kravas vilcienu satiksme, pasažieru vilcieni šeit kursē īpašos gadījumos (dzelzceļa līnijas Rīga—Krustpils remonta laikā vai arī speciālie vilcieni).

Vēsture 
Tilta būvniecība bija jau ieplānota pēc 1901. gada, kad tika sākta Maskavas—Ventspils—Ribinskas dzelzceļa izbūve. Jēkabpilieši, vēlēdamies ekonomisku uzplaukumu, vēlējās būvēt tiltu pāri Daugavai pretī Jēkabmiestam, lai dzelzceļš šeit varētu šķērsot upi, bet šī iecere tad neīstenojās, jo projektētāji bija prasījuši "kukuli", kura summa toreiz izrādījusies nesamaksājama. Tāpēc inženieri, spītējot pilsētas galvu skopumam, ieplānoja dzelzceļa tiltu citā vietā, pie Zeļķiem. Pēc citiem avotiem "kukuli" samaksājuši Jēkabpils un Krustpils pārceltuvju turētāji, lai tilts neatņemtu pārceltuvju īpašniekiem peļņu. Satiksmi pār tiltu atklāja 1903. gadā. Pirmā Pasaules kara laikā krievu karaspēks tiltu uzspridzināja, tas tika atjaunots un atklāts no jauna 1930. gadā. Šis tilts bija paredzēts kā dzelzceļa satiksmei, tā arī gājēju un pajūgu vajadzībām.  Otrā Pasaules kara laikā, krievu karaspēkam atkāpjoties, tika uzspridzināts tilta viens posms — ferma, bet, atkāpjoties vācu armijai 1944. gada vasarā, tiltu uzspridzināja no jauna. Atgriežoties Sarkanajai armijai, tika uzcelts pagaidu koka tilts. 1947. gadā atklāja satiksmi pār pašreizējo metāla konstrukciju tiltu, kas paredzēts tikai dzelzceļa satiksmei.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Tilti Latvijā
Zeļķi
Sidrabenia

Sidrabenia bija 1927. gadā Kauņā dibinātā latviešu studentu korporācija. Tās krāsas bija: sarkans-balts-zaļš. Devīze: Draugam, zinātnei, tēvijai.

Tās nosaukums ir senās zemgaļu Sidrabenes zemes latinizēta forma.

Vēsture 
Sidrabenia dibinātā 1927. gadā Kauņā, Lietuvā kā Lietuvas Universitātes (no 1930. gada Vītauta Dižā Universitātes) latviešu studentu korporācija. Niecīgā biedru skaita dēļ savu darbību pārtraukusi 1938 vai 1939. gadā.
Pēc otrā pasaules kara Sidrabenia atjauno savu darbību trimdā. Veiksmīgi atsāk arī jaunu biedru uzņemšanu. Korporācija nebija uzņemta Latvijas korporāciju apvienībā, bet atsevišķos gadījumos piedalījās tās rīkotajos pasākumos viesu statusā.
Trimdas gados izdeva interno žurnālu Draugs Draugam.

Biedri 
Korporāciju dibināja Vītauta Dižā universitātē studējošie latviešu tautības studenti. Tā kā latviešu studentu skaits Kauņā bija salīdzinoši niecīgs korporācija bija spiesta pārtraukt savu aktīvo darbību. Līdz 1940. gadā korporācijā bija uzņemti ap 50 biedri. Trimdā kopējais biedru skaits sasniedza 70 cilvēkus. 

2007. gadā visā pasaulē apzināti 3 biedri, līdz ar to Sidrabenia tiek uzskatīta par aktīvo darbību izbeigušu, lai gan oficiāla lēmuma par to nav.

Pazīstamākie sidrabeņi bija: virsnieks un trimdas sabiedriskais darbinieks Vilmārs Kukainis, mācītājs Jānis Kalvāns. Goda filistri: ģenerāļi Oskars Dankers, Jānis Priede, Voldemārs Skaistlauks, diplomāts Ludvigs Sēja. Par varonību Latvijas brīvības cīņās 5 sidrabeņi apbalvoti ar Lāčplēša kara ordeni.

Atsauces 

Studentu korporācijas
Studentu organizācijas
Lietuvas latvieši
Skujene

Skujene (agrāk arī Skujenes muiža) ir ciems Cēsu novada Skujenes pagastā, pagasta centrs. Izvietojies pagasta vidusdaļā Amatas kreisajā krastā pie autoceļa P3  no novada centra Cēsīm un  no Rīgas.

Vēstures avotos Skujenes pils (Schujen)  minēta sākot ar 1440. gadu, lai arī pastāv uzskats, ka pils celta jau 1250. gadā. Pils tika nodedzināta 1559. gada pavasarī, Livonijas kara laikā, kad to ieņēma Ivana IV karaspēks. Līdz mūsdienām no Skujenes viduslaiku pils saglabājušies tikai fragmenti, jo pilsdrupas tika novāktas un izmantotas Skujenes muižas ēku celtniecībai. Pašlaik viduslaiku pils teritorijā apskatāmās drupas ir divu Skujenes muižas ēku paliekas. Mūsdienu apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā padomju saimniecības «Skujene» ciemats.

Skujenē atrodas pagasta pārvalde, tautas nams, bibliotēka, ambulance, pasts, luterāņu baznīca, veikals. Viduslaiku pils drupas ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis, luterāņu baznīcas ērģeles (1903) — mākslas piemineklis.

Atsauces 

Cēsu novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Kaboverdes futbola izlase

Kaboverdes futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Kaboverdi starptautiskās sacensībās. Kaboverdes izlase ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, bet tā aizkļuva līdz ceturtdaļfinālam debijā 2013. gada Āfrikas Nāciju kausā, kur ar 0-2 zaudēja spēcīgajai Ganas izlasei. Lielākā daļa izlases spēlētāju spēlē dažādos Eiropas valstu klubos.

Pasaules čempionātos 
 1930-1998 - Nepiedalījās
 2002-2010 - Nekvalificējās
 2014 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-1992 - Nepiedalījās
 1994 - Nekvalificējās
 1996 - Izstājās
 1998 - Nepiedalījās
 2002-2012 - Nekvalificējās
 2013 - Ceturtdaļfināls
 2015 - Grupu turnīrs
 2017 - Nekvalificējās

Atsauces 

Āfrikas futbola izlases
Futbols Kaboverdē
Zvidzānu krogs

Zvidzānu krogs ir bijušais krogs, kas atrodas Krustpils novada Krustpils pagasta Zvidzānos, Rīgas—Daugavpils šosejas (A6) kreisajā pusē.

Zvidzānu krogs piederējis Krustpils pils baroniem Korfiem, kuri šo krogu izīrējuši rentniekam, kas saimniekojis šajā krogā. Zināms pēc tautas skaitīšanas rezultātiem, ka 1897. gadā Zvidzānu krogā saimniekojis Andrejs Rozenbergs. Krogā dzīvojis kopā ar ģimeni (3 cilvēki) un kalponi. Bez kroga vadīšanas, saimnieks nodarbojies arī ar koku pludināšanu. Zvidzānu krogs pildījis kroga funkcijas līdz Pirmajam Pasaules karam. Pēc Latvijas neatkarības iegūšanas šajā vietā bijusi saimniecība, bet Latvijas PSR laikā — sēta, kuras īpašnieks ilgus gadus ir bijis Roberts Andersons. Trešā Atmodas gados ēkai vairākas reizes mainījušies īpašnieki. Savulaik ir bijusi iecere šeit izveidot auto remonta darbnīcu un viesu namu, bet plāni nav īstenojušies. Mūsdienās Zvidzānu kroga nama nosaukums ir Ormaņi. Zvidzānu krogs ir vienīgais krogs Krustpils pagastā, kura ēka daļēji ir saglabājusies.

Atsauces 

Zvidzāni
Krogi
Krogi Krustpils pagastā
Kangari (Ropažu pagasts)

Kangari ir ciems Ropažu novada Ropažu pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Pietēnupes krastos pie autoceļa P4  no pagasta centra Ropažiem,  no novada centra Ulbrokas un  no Rīgas centra.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie bijušās Pepermuižas un 1937. gadā uz Rīgas—Ērgļu dzelzceļa izbūvētās Kangaru stacijas. 20. gadsimta beigās un 21. gadsimta sākumā attīstījies kā privātmāju apbūves ciems.

Atsauces 

Latvijas skrajciemi
Vecais Ķaupis (kapsēta)

Vecais Ķaupis (arī Vecais Ķaups) ir viduslaiku kapsēta, kas atrodas Krustpils novada Krustpils pagasta Zvidzānos.

Kapsēta izvietojusies pagasta dienvidos, Daugavas labajā krastā, rietumu pusē no Zvidzānu Kalnozolu mājām. Pēc E.Šnores Jēkabpils rajona  arheoloģisko pieminekļu apzināšanas 1976.-1980. gados materiāliem kapsēta aptuveni aizņem 150 reiz 100 metru lielu teritoriju, kas mūsdienās ir apaugusi priedēm. Pēc Jēkabpils rajona Valsts kultūras pieminekļu aizsardzības inspekcijas materiāliem pirms aptuveni 100 gadiem šajos pagānu kapos bija redzams krusts ar jumtiņu. Vecais Ķaupis nav ietverts Valsts aizsargājamo kultūras pieminekļu sarakstā. Blakus kapsētai atrodas bijusī sarīkojumu vieta ar tādu pašu nosaukumu Vecais Ķaupis.

Atsauces 

Kapsētas Latvijā
Krustpils pagasts
Zvidzāni
Vecais Ķaupis

Vecais Ķaupis ir kultūrvēsturisks objekts un bijusī sarīkojumu vieta, kas atrodas Krustpils novada Krustpils pagasta Zvidzānos.

Vieta atradusies pagasta dienvidos, Daugavas labajā krastā, rietumu pusē no Zvidzānu Kalnozolu mājām. Šeit Latvijas pirmās brīvvalsts laikā atradās Krustpils pilsētas un pagasta brīvdabas sarīkojumu vieta, tikai 2 km attālumā no Krustpils. Šeit norisinājās zaļumballes, teātra izrādes un koncerti. Lielākais pasākums Vecajā Ķaupī notika padomju varas gados, 1950. gada 1. un 2. jūlijā, kad šeit tika organizēti Padomju Latvijas 10. gadadienai veltītie Krustpils rajona Dziesmu svētki. Tajos bija pulcējušies vairāk kā 5000 cilvēku, to skaitā arī no Jēkabpils, Pļaviņu rajoniem un citām vietām. Blakus sarīkojumu vietai atrodas viduslaiku kapsēta ar tādu pašu nosaukumu Vecais Ķaupis.

Atsauces 

Krustpils pagasts
Krustpils
Zvidzāni
Telkom 3

Telkom 3 bija Indonēzijas uzņēmuma Telkom sakaru pavadonis. Tas tika palaists 2012. gada augustā, bet nesējraķetes kļūmes dēļ ievadīts nepareizā orbītā, tādēļ to nevarēja izmantot. 2021. gada 5. februārī tas sadega Zemes atmosfērā. 

Pavadonis izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy (ISS) uz platformas Ekspress-1000N bāzes. Sakaru aparatūru piegādāja Francijas uzņēmums Alcatel.
Tam uzstādīti 32 C joslas un 10 Ku joslas raidītāji.
Pavadoņa darbības laiks sākotnēji bija plānots 15 gadu.

Telkom 3 bija plānots izvietot ģeostacionārajā orbītā punktā 118° austrumu garuma. Tur tas nodrošinātu sakarus Dienvidaustrumāzijai un Indonēzijai.

2008. gadā notika konkurss par Telkom 3 izgatavošanu, kurā uzvarēja ISS. Sākotnēji to bija plānots palaist 2011. gada jūlijā, bet dažādu iemeslu dēļ pavadoņa starts tika vairākkārt atlikts.

Lidojuma gaita 
Telkom 3 palaists  19:31 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. Kopā ar to palaists Krievijas sakaru pavadonis Ekspress-MD2.
Dzinējblokam Briz-M vajadzēja veikt četrus manevrus. Trešajai dzinēju darbināšanai vajadzēja ilgt 18 minūtes, bet dzinēji neparedzēti izslēdzās pēc 7 sekundēm. Pavadonis nesasniedza plānoto orbītu, un tika atzīts par zaudētu.

2021. gada 5. februārī aptuveni 00:00 UTC tas nogāja no orbītas un sadega Zemes atmosfērā.

Sekas 
Šī bija otrā Briz-M kļūme 12 mēnešu laikā (Ekspress-AM4 tika zaudēts 2012. gada augustā datora kļūmes dēļ). Pa šo laiku Krievijas kosmonautikā bija notikušas vēl vairāki negadījumi, un pēc Telkom-3 / Ekspress-MD2 neveiksmes valsts augstākā vadība pieprasīja reformēt Krievijas kosmosa nozari.

Oficiālā izmeklēšana secināja, ka avāriju izraisīja Briz-M degvielas sistēmas elements, kas izgatavots, neievērojot specifikāciju.

Pavadoņa aizvietošanai Telkom Indonesia pasūtīja jaunu kosmisko aparātu Telkom 3S Francijas uzņēmumam Thales Alenia Space, un to palaida 2017. gadā ar raķeti Ariane 5ECA.

Atsauces

Ārējās saites 
 Telkom-3 ISS
 Telkom 3 Gunter Dirk Krebs

Indonēzijas kosmiskie aparāti
Imāms

Imāms (, Imām — ‘vadītājs’) ir garīdznieks islāmā, kas vada mošeju darbību, organizēt kopīgas musulmaņu kopienas lūgšanas un veic citus rituālus. Šiītu islāmā jēdziens "imāms" tiek izmantots arī, lai apzīmētu virsvadoņus — pravieša Muhameda tiešos pēctečus. Par pirmo imāmu kļuva Muhameda znots Alī Ibn Abū Tālibs. Vēl ar šo terminu reizēm apzīmē ievērojamus musulmaņu teologus, kā arī šariata tiesnešus.
GP3 Series

GP3 Series, saīsināti saukts GP3, bija atklāto riteņu autosporta čempionāts, kas pastāvēja no 2010. līdz 2018. gadam. Tas tika izveidots kā sagatavošanās čempionāts braucējiem, kas vēlas startēt GP2 Series.

GP3 sacīkstes notika vienā nedēļas nogalē ar daļu no GP2 posmiem. Gandrīz visas GP3 sacīkstes notika Formula 1 nedēļas nogalēs, un lielākā daļa GP3 posmu tika aizvadīti Eiropā. Vairāki kādreizējie GP3 braucēji ir nonākuši līdz dalībai GP2 un Formula 1 čempionātā, to skaitā Valteri Botass un Šarls Leklērs, kuri ir uzvarējuši Formula 1 sacīkstēs.

2019. gadā, pēc GP3 apvienošanās ar FIA Formula 3 Eiropas čempionātu tika izveidots FIA Formula 3 čempionāts.

Sacīkšu kārtība 
Nedēļas nogalē notika divas sacīkstes: sestdien un svētdien. Piektdien bija 45 minūšu gara treniņu sesija un sestdien bija 30 minūšu gara kvalifikācija. Sestdienas sacīkste () bija apmēram 180 km gara. Katram pilotam bija vismaz vienu reizi jābrauc boksos un jānomaina vismaz divas riepas. 

Svētdien bija sprinta sacensības (). Apļu skaits atšķirās dēļ trases, bet ja ir pagājušas 30 minūtes kopš starta tad sacīkstes beidzas. Piloti startē tādā pašā secībā, kā viņi finišēja sestdien, taču piloti no pirmās līdz astotajai vietai startē apgrieztā finiša secībā (astotajā vietā finišējušais braucējs sāk sprinta sacīksti no pirmās starta vietas, bet sestdienas uzvarētājs sāk sprinta sacīksti no astotās starta vietas).

Čempioni

Piloti

Komandas

Atsauces

Ārējās saites
Ravi Šankars

Ravi Šankars (, Ravi Shankar; dzimis , miris ) bija indiešu mūziķis un komponists, spēlējis sitāru. Viņš tiek raksturots kā pazīstamākais laikmetīgais Indijas mūziķis.

Jaunieša vecumā kopā ar brāļa deju grupu uzstājās Eiropā un Indijā. 1938. gadā Šankars pameta šo nodarbi, lai pievērstos sitāras spēles apgūšanai. To pabeidza 1944. gadā, kad sāka strādāt par komponistu. 1956. gadā viņš sāka sniegt klasiskās indiešu mūzikas koncertus Eiropā un Amerikā, tādējādi ceļot tās popularitāti 1960. gados. 1999. gadā saņēmis Indijas augstāko civilo apbalvojumu, tāpat saņēmis trīs Grammy balvas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1920. gadā dzimušie
2012. gadā mirušie
Utarpradēšā dzimušie
Indijas mūziķi
Grammy balvas ieguvēji
Tartaks (Ūdrīšu pagasts)

Tartaks ir ciems Krāslavas novada Ūdrīšu pagasta dienvidrietumos.

Ciems atrodas Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidus un Daugavas loku dabas parka teritorijā. Ciemā darbojas  veikals un SIA "Nedfarming (Udele Tartaks Latvia)", kas nodarbojas ar ūdeļu audzēšanu. Ciemu ar pagasta centru savieno vietējais autoceļš Tartaks—Borovka (V635). Garām ciemam plūst Rudņa, uz kuras līdzās ciemam izveidots Tartaka dzirnavezers. Starp ciemu un upi atrodas Tartaka grants un smilts atradne, kuras izpēte veikta 1959. gadā. Uz austrumiem no ciema atrodas Tartaka mežs.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezerzeme.lv

Ūdrīšu pagasts
Krāslavas novada ciemi
Latvijas ciemi
Babītes iela

Babītes iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Babītes iela — bijusī iela Rīgā
 Babītes iela — iela Jūrmalā

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Babītes iela — iela Babītes novada Babītē

Skatīt arī 
 Babīte
 Babīte (stacija)
Baibas iela

Baibas iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Baibas iela — iela Cēsīs
 Baibas iela — iela Rīgā
Bākas iela

Bākas iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Bākas iela — iela Rīgā

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Bākas iela — iela Engures novada Lapmežciema pagasta Ragaciemā
 Bākas iela — iela Mērsraga novada Mērsragā

Skatīt arī 
 Bāka
Bākūžu iela

Bākūžu iela ir neliela iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Juglas apkaimē. Bākūžu iela sākās pie Brīvības gatves un noslēdzās pie Murjāņu ielas.

Sakarā ar divpadsmitstāvu dzīvojamās ēkas celtniecību, 1976. gadā, iebrauktuve no Brīvības gatves puses ir slēgta. Posmā līdz Vangažu ielai ir tikai pievedceļš dzīvojamai ēkai ar iebrauktuvi no Vangažu ielas puses.

Vēsture 
Ielai nosaukums piešķirts 1938. gadā, bet apbūve sākusies tikai 1948. gadā.

Ielu savienojumi 
Bākūžu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Vangažu iela
 Ainažu iela
 Tūjas iela (T veida krustojums)
 Murjāņu iela

Skatīt arī 
 Vidzemes priekšpilsēta
 Jugla

Atsauces 

Ielas Juglā
Vidzemes priekšpilsēta
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Baldones iela

Baldones iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Baldones iela — iela Daugavpilī
 Baldones iela — iela Jelgavā
 Baldones iela — iela Jūrmalā
 Baldones iela — iela Rīgā
 Baldones iela — iela Ventspilī

 iela novadu pilsētās:
 Baldones iela — iela Iecavas novada Iecavā
 Baldones iela — iela Ogres novada Ogrē

Skatīt arī 
 Baldone
Elata

Elata (, ) ir kūrortpilsēta un ostas pilsēta Izraēlas galējos dienvidos. Tā atrodas Negevas tuksnesī pie Sarkanās jūras Akabas līča. Dienvidos no Elatas atrodas Ēģiptes pilsēta Tāba, bet austrumos — Jordānijas ostas pilsēta Akaba. Pilsēta dibināta , tajā dzīvo 47 200 iedzīvotāji.

Atsauces

Ārējās saites 
 Eilat — The City of The Red Sea

Izraēlas pilsētas
Pieteka

Pieteka ir ūdenstece, kas ieplūst citā ūdenstecē (upē) vai ūdenstilpē, bet neieplūst tieši jūrā vai okeānā. Pietekas kādai konkrētai upei dala labā krasta pietekās un kreisā krasta pietekās (to nosaka pēc upes plūšanas virziena). Izšķir arī dažādas kārtas pietekas konkrētai ūdenstecei, atkarībā no tā, vai tās ietek galvenajā upē vai kādā no tās pietekām. Uzskaitījumos parasti pirmās raksta pietekas, kas atrodas vistuvāk upes, kurā tā ieplūst, iztekai, bet pēdējās — tās, kas atrodas vistuvāk upes, kurā tā ieplūst, ietekai.

Upes

ja:流路形状#支川
Nigēras futbola izlase

Nigēras futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Nigēru starptautiskās sacensībās. Tā ne reizi nav kvalificējusies FIFA Pasaules kausam, bet ir 2 reizes kvalificējusies Āfrikas Nāciju kausam. Pirmo reizi Nigēras izlase to paveica 2012. gadā, kad, kvalifikācijā šokēja  spēcīgo Ēģiptes izlasi, pārspējot to ar 1-0 savā laukumā. Finālturnīrā Nigēra tika ielozēta vienā grupā ar Gabonu, Tunisiju un Maroku, kur palika pēdējā vietā zaudējot visās spēlēs. Nigēra kvalificējās arī 2013. gada Āfrikas Nāciju kausam, kvalifikācijā divu spēļu summā ar 2-1 pārspējot Gvineju.

Pasaules čempionātos 
 1930-1974 - Nepiedalījās
 1978-1982 - Nekvalificējās
 1986 - Izstājās
 1990 - Nepiedalījās
 1994 - Nekvalificējās
 1998 - Izstājās
 2002 - Nepiedalījās
 2006-2010 - Nekvalificējās
 2014 - Nekvalificējās
 2018 - Nekvalificējās
 2022 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-1968 - Nepiedalījās
 1970-1972 - Nekvalificējās
 1974 - Izstājās
 1976 - Nekvalificējās
 1978-1980 - Izstājās
 1982 - Nepiedalījās
 1984 - Nekvalificējās
 1986-1990 - Nepiedalījās
 1992-1994 - Nekvalificējās
 1996 - Izstājās kvalifikācijas laikā
 1998 - Diskvalificēja par izstāšanos 1996. gadā
 2000-2010 - Nekvalificējās
 2012 - Grupu turnīrs
 2013 - Grupu turnīrs
 2015 - Nekvalificējās
 2017 - Nekvalificējās
 2019-2021 - Nekvalificējās

Ārējās saites 
 Nigēras Futbola federācijas mājaslapa

Āfrikas futbola izlases
Futbols Nigērā
Tartaka dzirnavezers

Tartaka dzirnavezers (saukts arī Tartakas un Tartaku dzirnavezers) ir ūdenskrātuve Krāslavas novada Ūdrīšu pagastā blakus Tartaka ciemam.

Ezers atrodas Augšdaugavas aizsargājamo ainavu apvidus un Daugavas loku dabas parka teritorijā.

Raksturojums 
Ezers ir aizaugošs, lēzeniem, slīpiem un stāviem krastiem, pie kuriem aug niedres, meldri un šaurlapu vilkvālītes, sastopamas ir arī ūdensrozes un glīvenes. Tas ir caurteces ezers, atrodas uz upes Rudņas aptuveni 3 kilometru attālumā no upes ietekas Daugavā. Tartaks ir dūņains, tā dibenu klāj 0,3—0,4 metrus dziļš dūņu slānis. Ezerā mīt līdakas, līņi, raudas, karūsas un asari. Ezers tika uzstādināts jau 1800. gados, kad aiz tā uz Rudņas upes tika uzbūvētas ūdensdzirnavas, kuras Otrā Pasaules kara laikā tika sagrautas un līdz mūsu dienām ir saglabājušās tikai to drupas. 1950. gadā dzirnavu aizsprosts tika nojaukts, pēc kā nolaistā ezera daļa pakāpeniski aizaugusi ar lakstaugiem un krūmiem, bet vēlāk vietējie iedzīvotāji šajā vietā ganīja mājlopus un zemi izmantoja lauksaimniecībai. Tā rezultātā ezera spoguļa laukuma platība laika periodā no 1950. līdz 1972. gadam samazinājās no 27,8 ha līdz 10,2 ha. 1970. gadā tika uzbūvēts dambis, bet 2007. gadā — jauns aizsprosts, pēc kā ezers ticis atjaunots iepriekšējā platībā. Garām ezeram iet vietējais autoceļš Tartaks—Borovka (V635), kas aptuveni pēc 3 kilometriem savienojas ar galveno autoceļu A6 Rīga—Krāslava.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv
 www.bibliotekakraslava.lv
 www.dnd.lv

Ūdrīšu pagasts
Krāslavas novada ezeri
Obeļi

Obeļi (), līdz 1917. gadam Ābeļi,  ir pilsēta Lietuvā 15 km uz austrumiem no Rokišķiem, 8 kilometrus no Latvijas—Lietuvas robežas.

Vēsture 

Apdzīvotā vieta rakstos pirmoreiz minēta 1519. gadā kā Ābeļu muiža Livonijas ordeņa valsts pierobežā. 1529. gadā pirmo reizi pieminēts Ābeļu miests, 1629. gadā uz Subates ceļa Pakrauņos pie Kurzemes un Zemgales hercogistes robežas uzcēla pirmo koka katoļu Sv. Annas baznīcu. 1859.–1868. gadā uzcēla tagadējo mūra baznīcu.
1873. gadā caur Ābeļiem uzbūvēja dzelzceļa līniju Kalkūni — Radvilišķi, kas savienoja Dzelzceļa līniju Pēterburga—Varšava ar Liepājas-Romnu dzelzceļa līniju.
Pirmā pasaules kara laikā Ābeļi ilgu laiku bija piefrontes miests, karaspēka apgādei vācu armija 1915. gadā uzbūvēja 30 km garu šaursliežu dzelzceļa līniju Ābeļi—Subate—Gulbiene—Červonka—Kaldabruņa, kas tur savienojās ar Viesītes šaursliežu dzelzceļu tīkla atzaru Geidāni—Bebrene—Eglaine. 1917. gadā Ābeļu miestu pārdēvēta par Obeļiem.

Otrā pasaules kara laikā nacisti 1941. gada augustā Antanašu mežā nošāva 1160 Obeļu miesta ebrejus.

Novadnieki 
 Džo Slovo (Joe Slovo, 1926-1995), Dienvidāfrikas politiķis
 Jānis Reinis (1960—2016), latviešu aktieris

Ārējās saites

Atsauces 

Lietuvas pilsētas