joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Aumeisteri

Aumeisteri (agrāk Aumeisters, Serbigale) ir ciems Smiltenes novada Grundzāles pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā uz Aumeisteru paugurvaļņa. 
Ciemā atrodas Aumeisteru muižas kungu māja ar palīgēkām, tās ietverošu parku, uzstādinātu dīķi un muižas pārvaldnieka māju. Atrodas pie valsts autoceļa V248 (Cirgaļi–Palsmane–Ūdrupe)

Vēsture 
Ciems izveidojies 1533. gadā celtās Aumeisteru muižas (Aumeisteris, Hofmeistershof, Serbigal) centrā. 
1905. gada revolūcijas laikā Aumeisteros soda ekspedīcija nošāva vietējos pretošanās kustības dalībniekus. 
Pēc 1920. gada zemes reformas Aumeisteru muiža tika sadalīta 221 vienībā 4861 ha kopplatībā un muižas pilī iekārtota skola. 

1925. gadā Aumeisteru pagastu pārdēvēja par Cirgaļu pagastu. 1944. gada septembrī,  Vērmahta Valkas aizsardzības līnijas kauju laikā pret Sarkanās armijas uzbrukumu, tika sagrauta Aumeisteru baznīca.
Pēc kara beigām 1945. gada 2. novembrī Cirgaļu pagastā izveidoja Aumeisteru un Cirgaļu ciema padomes. 1949. gada 31. decembrī Aumeisteru ciemu iekļāva Smiltenes rajonā, 1961. gadā pievienoja Grundzāles ciema padomei.

Atsauces

Ārējās saites 

 Aumeisteru attēlu kolekcija
Ādolfs Gerhards fon Vulfs

Ādolfs Gerhards Boriss Emīls fon Vulfs (, 1857-1904) bija vācbaltu jurists un muižnieks, kas no 1890. līdz 1897. gadam uzcēla jauno Cesvaines pili.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1857. gada 1. maijā Vīsbādenē Gaujienas muižas īpašnieka Jūliusa fon Vulfa (1809—1872) piecu bērnu ģimenē kā vecākais dēls. Bērnību kopā ar māti pavadīja Vīsbādenē, kur uzsāka mācības ģimnāzijā, pēc tēva nāves viņa ģimene pārcēlās uz Cesvaini. Turpināja mācības Bērzaines ģimnāzijā (1874—1876) un Tērbatā.
Tērbatas Universitātē studēja tiesību zinātni (1879—1881) un ekonomiku (1881—1883), bija studentu korporācijas Livonia loceklis. Šajā laikā uzsāka kopdzīvi ar Loti Elksni (dzimusi 1856), viņiem dzimuši četri ārlaulības bērni: Jānis Kalniņš (1884), Otīlija (1887), Ferdinands Kalnings (1889) un Pēteris Kalniņš (1892).

Kopš 1884. gada bija Cesvaines muižas īpašnieks, 1885. gadā apprecējās ar Annu Natāliju Štālu fon Holšteinu (1862—1933). Tajā pašā gadā pie doktorāta uzcēla privātu slimnīcu ar 25 gultām.
1892. gada vasarā arhitekti H. Grīzebahs un A. G. Dinklāge pēc viņa pasūtījuma uzzīmēja jaunās Cesvaines pils plānu eklektisma stilā. No 1892. gada rudens līdz 1893./1894. gada ziemai uzcēla pils staļļus, 1894. gadā pabeidza pils mūrniecības darbus un jumtu, veica apmešanas un daļu nobeiguma darbu, bet 1895. gada septembrī Vulfi ievācās jaunajā pilī.
Pēc ilgstošas slimošanas viņš devās ārstēties uz Vīni.

Miris 1904. gada 25. martā Vīnē. Viņa līķis pa jaunatklāto dzelzceļa līniju Pļaviņas—Valka tika atvests līdz Cesvaines stacijai, no turienes zārku ar melni pārklātu pajūgu, ko vilka četri melni zirgi un pavadīja 60 cilvēku ar lāpām, to nogādāja pilī. 3. jūnijā apglabāts dzimtas kapličā Cesvaines pilskalnā (saukts par Baronkalnu).

1950. gados viņa kapakmens tika sasists, vēlāk kapavietu piebēra ar būvgružiem un aizbetonēja. 1993. gadā kapavieta sakopta.

Atsauces 

1857. gadā dzimušie
1904. gadā mirušie
Vācbaltieši
Cesvaine
Anatolijs Dedkovs

Anatolijs Dedkovs (Анатолий Иванович Дедков, dzimis , miris ) bija PSRS lidotājs, kosmonauts, bet nav lidojis kosmosā.

1962. gadā Dedkovs iestājās Harkovas augstākā kara lidotāju skolu, ko pabeidza 1966. gadā. 1967. gada 16. janvārī viņš sāka dienestu  kā vecākais lidotājs Padomju karaspēka grupas Vācijā 24. Gaisa armijas 61. Gvardes iznīcinātāju aviācijas korpusa 126. iznīcinātāju aviācijas divīzijas 35. iznīcinātāju aviācijas pulkā.

1970. gada 27. aprīlī Anatolijs Dedkovs ieskaitīts kosmonautu grupā. Līdz 1972. gada jūlijam apguva kosmonautu vispārējo apmācību.
No 1972. līdz 1974. gada augustam Dedkovs gatavojās programmai Spiral.
No 1975. gada septembra līdz 1977. gada oktobrim Dedkovs kopā ar Juriju Ponomarjovu gatavojās  lidojumam uz orbitālo staciju Saljut-6 pirmās ekspedīcijas dublieru apkalpē. Kad Sojuz-25 neizdevās saslēgties ar staciju, tika pieņemts lēmums turpmāk apkalpē obligāti iekļaut kosmonautu ar lidojumu pieredzi. Tādējādi Dedkova un Ponomarjova apkalpi izformēja.

1976. gadā viņš neklātienē pabeidza Gaisa kara akadēmiju.
No 1977. gadam līdz 1983. gadam Dedkovs gatavojās lidojumiem ar kosmosa kuģi Sojuz-T un civilo orbitālo staciju DOS (Saljut).
1983. gada 20. aprīlī izslēgts no kosmonautu vienības, ieceļot Dedkovu par Kosmonautu sagatavošanas centra vadības grupas maiņas vadītāju.

1987. gadā Anatolijam Dedkovam piešķirta pulkveža pakāpe un viņš iecelts par Gaisa karaspēka virspavēlnieka 1064. Gaisa vadības punkta operatīvās grupas priekšnieku.
1994. gada 19. augustā Dedkovs atvaļināts no militārā dienesta. 
1995. gadā viņš sāka strādāt Kosmonautu sagatavošanas centrā par kosmonautu sagatavošanas inženieri.

Miris .

Ārējās saites 
 Dedkova biogrāfija 
 Biogrāfija persona.rin.ru 

PSRS kosmonauti
Kosmosā nelidojušie kosmonauti
Gomeļas apgabalā dzimušie
Jūliuss fon Vulfs

Jūliuss Voldemārs fon Vulfs (, 1809-1872) bija vācbaltu jurists un muižnieks, kas pabeidza Gaujienas muižas pils būvi.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1809. gada 31. maijā Aumeisteru muižas īpašnieka Ādolfa Heinriha fon Vulfa (1765-1843) un viņa sievas Kristīnes Katrīnas, dzimušas Nandelštetes (1776-1845), astoņu bērnu ģimenē kā otrais dēls. 1818. gadā viņa tēvs nopirka Gaujienas pilsmuižu un ap 1830. gadu uzcēla muižkunga māju.  
Saskaņā ar 1828. gadā Aumeisteru muižā noslēgto mantojuma sadalījuma līgumu starp Ā. Vulfa mantiniekiem Jūliuss fon Vulfs ieguva Gaujienas pilsmuižu, Cesvaines pilsmuižu un vēl 10 muižas 530 600 sudraba rubļu vērtībā. Viņa tēvs saviem mantiniekiem pēc nāves 1843. gadā kopumā atstāja 25 muižas 1 251 600 sudraba rubļu vērtībā.

No 1848. līdz 1850. gadam Jūliuss fon Vulfs pabeidza būvēt lepno Gaujienas muižas pili ar 52 telpām vēlīnā klasicisma stilā, ko vēlāk papildināja ar sešu kolonnu portiku. Tuvāko zemnieku mājas humora dēļ muižnieks nosauca Eiropas lielāko pilsētu vārdos - Berlīne, Londona, Vīsbādene, Parīze u.c. 1850. gadā Vācijā salaulājās ar Šarloti fon Reiternu (Charlotte von Reutern, 1826-1904), 1855. gadā piedzima viņu pirmā meita Vilhelmīne, 1856. gadā otrā meita Auguste, 1857. gadā pirmais dēls Ādolfs Gerhards. Vasarās viņš devās uz Gaujienu un citām muižām, bet ziemā atgriezās pie ģimenes Vācijā.
Viņa dzīve pārvērtās, kad 1858. gada rudenī Jūliuss fon Vulfs Vīsbādenē divkaujā nošāva savu sāncensi. Vietējā tiesa par to viņam piesprieda vairākus gadus cietuma, taču viņš aizbēga un atgriezās Gaujienas pilī. 

1868. gadā viņš sapulcinājis sešu apkārtējo sev piederošo pagastu vecākos un katram pagastam dāvinājis 8 pūrvietas zemes pagastnama un skolas būvei, kā arī būvmateriālus un 500 rubļu gadā skolotāju algošanai.
1869. gadā Latviešu Avīžu pielikums "Baznīcas un skolu ziņas" rakstīja, ka Jūliuss fon Vulfs savu muižu zemniekiem atlaidis visus pēdējo gadu parādus, algojis skolmeistarus un piešķīris līdzekļus daktera nama būvei, licis pagastiem izdalīt noteiktas summas tiem, kam vairāk trūkums.

1871. gada nogalē tomēr izlēmis atgriezties Vīsbādenē, kur viņu atpazina abi kādreiz divkaujā nogalinātā sāncenša dēli un nošāva medību laikā 1872. gada 10. janvārī (1871. gada 29. decembrī pēc vecā stila).
Viņa sieva Šarlote fon Vulfa uzbūvēja kapliču pie Gaujienas muižas, kur 1872. gada 7. septembrī apglabāja nošautā vīra iebalzamētās mirstīgās atliekas.

Cesvaines muižu mantoja viņa vecākais dēls Ādolfs Gerhards fon Vulfs (1857-1904), kas no 1890. līdz 1897. gadam uzcēla jauno Cesvaines pili. Gaujienas muižas īpašnieks bija viņa jaunākais dēls Voldemārs fon Vulfs (1866-1924), kas miris Vīsbādenē.

Atsauces 

1809. gadā dzimušie
1872. gadā mirušie
Vācbaltieši
Gaujiena
Smiltenes novadā dzimušie
Pērkoņi

Pērkoņi ir ciems Cēsu novada Skujenes pagastā. Atrodas pagasta dienvidu daļā 9 km no pagasta centra Skujenes, 29 km no «Ausmās» un 106 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa P31. Apkārtnē atrodas vairāki nelieli ezeriņi, to starpā Gaviešu ezers.

Atsauces 

Cēsu novada ciemi
Vecskujene

Vecskujene ir ciems Cēsu novada Skujenes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 8 km no pagasta centra Skujenes, 33 km no «Ausmās» un 110 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V350. Vecskujenē atrodas Skujenes pamatskola.

Atsauces 

Cēsu novada ciemi
Andrupe

Andrupe (arī Andrupīte) ir Krāčupes labā satekupe Valmieras novadā. 

Izteka - Rencēnu pagasta dienvidaustrumos. Tek dienvidaustrumu virzienā. Pie Krāčiem, satekot no kreisās puses ar Lielupi, izveido Krāčupi. Andrupi šķērso valsts autoceļš V232 (Daksti–Jērcēni–Rami), tās krastos atrodas Ķeiži.

Atsauces 

Valmieras novada upes
Burtnieku novada upes
Strenču novada upes
Gaujas baseina upes
Austras strauts

Austras strauts (arī Austras upīte, Austrumu strauts) ir Lielupes labā satekupe Valmieras novadā. 

Tek dienvidaustrumu virzienā. Uz rietumiem no Strenčiem, satekot no kreisās puses ar Vīburupi, izveido Lielupi. Lielākā pieteka - Krustuļu grāvis. Austras strautu šķērso valsts autoceļš V232 (Daksti–Jērcēni–Rami), tā krastos atrodas Austras.

Atsauces 

Valmieras novada upes
Burtnieku novada upes
Strenču novada upes
Gaujas baseina upes
Krustuļu grāvis

Krustuļu grāvis ir Austras strauta labā krasta pieteka Valmieras novadā. 

Tek dienvidaustrumu virzienā. Krustuļu grāvi šķērso valsts autoceļš V232 (Daksti–Jērcēni–Rami), tā krastos atrodas Krustuļi.

Atsauces 

Valmieras novada upes
Burtnieku novada upes
Strenču novada upes
Gaujas baseina upes
Lielupe (Krāčupes satekupe)

Lielupe ir Krāčupes kreisā satekupe Valmieras novadā. Dažkārt par Lielupi uzskata arī pašu Krāčupi līdz tās ietecei Gaujā.

Izveidojas, satekot Austras strautam no labās un Vīburupei no kreisās puses. Tek dienvidu-dienvidrietumu virzienā. Pie Krāčiem, satekot no labās puses ar Andrupi, izveido Krāčupi. Lielupi šķērso valsts autoceļš V232 (Daksti–Jērcēni–Rami), tā krastos neatrodas lielas apdzīvotās vietas.

Atsauces 

Valmieras novada upes
Strenču novada upes
Gaujas baseina upes
La La Land: Kalifornijas sapņi

"La La Land: Kalifornijas sapņi" () ir 2016. gada ASV muzikāla komēdijdrāmas filma, kuras režisors ir Damjēns Šazels.

Filma ir par mūziķi un topošu aktrisi, kas satiekas un iemīlas viens otrā. Galvenās lomas tajā attēlo Raiens Goslings, Emma Stouna, Džons Ledžends un Rozmarija Devita.

"La La Land: Kalifornijas sapņi" pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā. Amerikas Kinoinstitūts šo filmu ir atzinis par vienu no 2016. gada desmit labākajām filmām. Uzvarot Zelta globusa balvas pasniegšanas ceremonijā septiņās nominācijās, filma uzstādīja rekordu (iepriekšējais rekords, ko dalīja vairākas filmas, bija sešas balvas), balva saņemta par labāko mūziklu vai kinokomēdiju, labāko režisora darbu, labāko aktieri, labāko aktrisi, labāko scenāriju, labāko oriģinālmūziku un labāko dziesmu.

Filma nominēta 14 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, saņemot tikpat lielu nomināciju skaitu kā savā laikā saņēma filmas "Viss par Ievu" (1950) un "Titāniks" (1997). "La La Land: Kalifornijas sapņi" ieguva 6 Amerikas Kinoakadēmijas balvas, tai skaitā balvas ieguva režisors Damjēns Šazels (kļūstot par jaunāko režisoru, kas jebkad saņēmis Amerikas Kinoakadēmijas balvu), galvenās lomas tēlotāja Emma Stouna un komponists Džastins Hurvics (gan par oriģinālmūziku, gan par labāko dziesmu City of Stars).

Atsauces

Ārējās saites 

2016. gada filmas
ASV filmas
BAFTA kino balvas ieguvēji (filmas)
ASV romantikas filmas
Damjēna Šazela filmas
Klauss Junge

Klauss Junge (;  Konsepsjona —  Velle) bija Vācijas šahists.

Biogrāfija 
Piedzimis Čīles vāciešu ģimenē. Viņa tēvs Oto Junge bijis labs šahists un uzvarējis Čīles šaha čempionātā 1922. gadā. 1928. gadā Junges vecāki kopā ar saviem pieciem dēliem pārcēlušies uz Vāciju.

1939. gada augustā Villija Šlāges vadībā sācis nodarboties Vācijas jauno šahistu grupā, kurā bijuši arī Volfgangs Uncikers, Edīte Kellere un citi. Jau 1941. gadā kļuvis par vienu no Vācijas vadošajiem šahistiem. 1941. gadā uzvarējis Hamburgas pilsētas šaha čempionātā. 1941. gada maijā uzvarējis Vācijas šaha čempionāta atlases turnīrā, bet augustā dalījis ar Paulu Šmitu 1.-2. vietu Vācijas šaha čempionāta finālā. Papildu mačā gan nācies atzīt Šmita pārākumu ar ½:3½. 1941. gada oktobrī ierindojies 4. vietā šaha turnīrā Krakovā aiz Aleksandra Aļehina, Paula Šmita un Jefima Bogoļubova. 1942. gada sākumā tika izcīnīta uzvara Drēzdenes šaha turnīrā, bet pēc tam iegūta 2. vieta Leipcigā aiz Valtera Nīfava. 1942. gada aprīlī Junge ieņēma 2. vietu Rostokas šaha turnīrā aiz Kārļa Karlsa. 1942. gada jūnijā Zalcburgā viņš dalīja 3.-4. vietu ar Paulu Šmitu aiz Aleksandra Aļehina un Paula Keresa. 1942. gada septembrī Junge ieņēma 7. vietu Eiropas šaha individuālajā čempionātā. 1942. gada oktobrī viņš izcīnīja 2. vietu aiz Aleksandra Aļehina Varšavas, Ļubļinas un Krakovas turnīrā. 1942. gada decembrī Junge dalīja 1.-2. vietu ar Aļehinu Oldržiha Durasa 60 gadu jubilejas turnīrā Prāgā.

Lai gan Junge bija Hamburgas universitātes students, sava tēva ietekmē, kurš bija NSDAP biedrs kopš 1932. gada, viņš devās Otrajā pasaules karā. Kā Vērmahta leitnants Junge krita kaujās pret sabiedrotajiem Rietumu frontē netālu no Hamburgas (tagadējā Lejassaksijas federālā zeme) trīs nedēļas pirms kara beigām.

Atsauces

Ārējās saites 

1924. gadā dzimušie
1945. gadā mirušie
Vācijas šahisti
Rudolfs Tešners

Rudolfs Tešners (;  Potsdama —  Berlīne) bija Vācijas starptautiskais lielmeistars (1992).

Biogrāfija 
1942. gadā uzvarējis Frīdrihu Zēmišu ar 5:3 mačā par Berlīnes šaha čempiona nosaukumu. Turpmākajos gados vēl sešas reizes kļuvis par Berlīnes pilsētas šaha čempionātu uzvarētāju. 1946. gadā Leipcigā Padomju okupācijas zonas 1. šaha čempionātā ieņēmis 4. vietu (uzvarējis Bertolds Kohs). 1948. gadā uzvarējis Austrumvācijas šaha čempionātā. Vēlāk pārcēlies uz dzīvi Rietumvācijā. 1951. gadā Diseldorfā 
uzvarējis Vācijas šaha čempionātā, apsteidzot Gerhardu Pfeiferu.

1960. gadā dalījis 2.-3. vietu Pasaules šaha čempiona izcīņas cikla Rietumeiropas zonas turnīrā un ieguvis tiesības spēlēt starpzonu turnīrā Stokholmā, kurā, lai gan nospēlējis neizšķirti ar turnīra uzvarētāju Robertu Fišeru, ierindojies 21. vietā.

Divas reizes uzvarējis Redžo nell'Emīlijas starptautiskajos šaha turnīros (1963/1964, 1964/1965). 1967. gadā uzvarējis Monako šaha festivāla B turnīrā.

Pārstāvējis Vācijas komandu lielākajos komandu šaha turnīros:
 Pasaules šaha olimpiādēs piedalījies 2 reizes (1952, 1956);
 Eiropas komandu šaha čempionātos piedalījies 3 reizes (1957-1965);
 Klāras Benediktas kausa izcīņās piedalījies 2 reizes (1961, 1969). Komandu vērtējumā izcīnījis sudraba (1961) un bronzas (1969) medaļas.

Par panākumiem turnīros FIDE 1957. gadā Tešneram piešķīrusi starptautiskā meistara (IM), bet 1992. gadā - starptautiskā lielmeistara (GM) goda nosaukumu.

No 1950. gada decembra līdz 1988. gadam bijis vācu šaha žurnāla Deutsche Schachzeitung redaktors. Sarakstījis vairākas grāmatas par dažādām šaha tēmām. Pazīstams arī kā šaha uzdevumu sastādītājs.

Atsauces

Ārējās saites 

  šahista kompozīcijas vietnē "Chess Problem Database Server" 

1922. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Vācijas šahisti
Vācijas žurnālisti
Šaha problēmisti
Brandenburgā dzimušie
Ivans Jeropovs

Ivans Jeropovs (;  — miršanas gads nav zināms) bija PSRS virsnieks, kas šaha turnīros ir pārstāvējis Latviju un Kirgizstānu.

Biogrāfija 
Šahu sācis spēlēt sešpadsmit gadu vecumā. Bijis Padomju armijas virsnieks. 1950. gados dienējis Latvijā. Vairākkārt uzvarējis Daugavpils pilsētas šaha čempionātos un divas reizes piedalījies Latvijas šaha čempionātu finālos. 1960. un 1970. gados dienējis Kirgizstānā. PSRS sporta meistarkandidāta normu izpildījis 1964. gadā, bet PSRS sporta meistara normu izpildījis 1971. gadā. Divas reizes uzvarējis Kirgizstānas šaha čempionātos (1967, 1972), bet 1968. gadā dalījis šajā turnīrā 3.-4. vietu. 1971. gadā Frunzes šaha turnīrā dalījis 3.-4. vietu, bet Beļcos izcīnījis 2. vietu PSRS meistarkandidātu turnīrā.
Divas reizes pārstāvējis Kirgīzijas PSR komandu PSRS komandu šaha čempionātos (1967, 1972).

1970. gadu otrajā pusē atvaļinājies no armijas un pārcēlies uz Rīgu. Strādājis par treneri Rīgas šaha skolā, ticis piesaistīts darbam ar Latvijas jauniešu šaha izlasēm. Pēc Valdemāra Zemīša enciklopēdijas Encyclopedia of Latvian Chessplayers ("Latvijas šahistu enciklopēdija") datiem miris 1980. gados.

Vietas Latvijas šaha čempionātā 
 1953. gads — 10. vieta.
 1956. gads — 18.-19. vieta.

Atsauces

Literatūra 
 Žuravļevs, N.; Dulbergs, I.; Kuzmičovs, G. (1980), Latvijas šahistu jaunrade, Rīga, Avots., 32. — 33. lpp.
 Encyclopedia of Latvian chessplayers : 1900-2000 / compiled by Val Zemitis ; editors, J. Vitomskis ... [et al. ]. [ASV : b. n.], 2009 2 sēj. : il., portr. ; 29 cm.

Ārējās saites 

1930. gadā dzimušie
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Kirgizstānas šahisti
Latvijas šahisti
PSRS šahisti
Annas (Zaubes pagasts)

Annas ir ciems Cēsu novada Zaubes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 10 km no pagasta centra Zaubes, 39 km no «Ausmās» un 94 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V311, Nelabā ezera ziemeļu krastā.

Apdzīvotā vieta veidojusies ap kādreizējo Annas muižu (Annenhof). 1793. gadā šeit ieradies Garlībs Merķelis, lai strādātu par mājskolotāju Tranzē dzimtas bērniem, toreizējiem muižas īpašniekiem. Dzīvojot šeit līdz 1796. gadam viņš sarakstīja grāmatu vācu valodā "Latvieši, sevišķi Vidzemē, filozofiskā gadsimteņa beigās".

Annas muižā šobrīd iekārtota viesnīca un restorāns.

Atsauces 

Cēsu novada ciemi
Kems Atkinsons

Kamerons Tomass Atkinsons (; dzimis ) ir amerikāņu hokejists, labās malas uzbrucējs. Pašlaik (2018) Atkinsons spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Pēc vairākām NCAA čempionātā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Atkinsons uzsāka 2010.—11. gada sezonas otrajā pusē, kad debitēja AHL vienības Springfildas "Falcons" sastāvā. Jau 2011.—12. gada sezonā uzbrucējs aizvadīja 27 spēles NHL vienībā Kolumbusas "Blue Jackets", sezonas noslēgumā atzīmējoties arī ar savu pirmo hat-trick NHL karjerā. Gan 2011.—12., gan 2012.—13. gada sezonās daļu laika uzbrucējs pavadīja AHL, taču sākot ar 2013.—14. gada sezonu kļuva par "Blue Jackets" pamatsastāva spēlētāju.

2013.—14. un 2014.—15. gada sezonas Atkinsons noslēdza ar 40 rezultativitātes punktiem, savukārt 2015.—16. gada sezonā uzbrucējam izdevās atzīmēties ar 53 punktiem, tādējādi dalot komandas rezultatīvākā spēlētāja godu ar Brendonu Sādu.

ASV hokeja izlases rindās spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
ASV hokejisti
Kolumbusas "Blue Jackets" spēlētāji
Džons Viskers

Džons Viskers (;  Kingstona pie Hallas —  Melburna) bija Lielbritānijas šahists un žurnālists.

Biogrāfija 
1870. gados bijis viens no vadošajiem Anglijas šahistiem. 1866. gadā kā laikraksta City Press reportieris sadraudzējies ar Hovardu Stauntonu, un šīs draudzības rezultātā ātri pilnveidojies šahā. 1870. gadā pirmo reizi uzvarējis Lielbritānijas šaha čempionātā, apsteidzot Džozefu Blekbērnu un finālā pieveicot Eimosu Bērnu. 1872. gadā otro reizi kļuvis par Lielbritānijas šaha čempionāta uzvarētāju, finālā pieveicot Sesilu Velentainu de Vere. Pēc šīs otrās Viskera uzvaras Lielbritānijas šaha čempionātos iestājies pārtraukums līdz 1904. gadam. Piedalījies arī mačos ar spēcīgākajiem Anglijas šahistiem. 1873. gadā Bristolē zaudējis mačā Džordžam Elkokam Makdonnelam ar ½:3½, bet 1874. gadā Londonā revanšējies ar 9:6. 1873. gadā nospēlējis arī trīs mačus ar Henriju Bērdu. Pirmais no tiem beidzies neizšķirti — 6½:6½ (+6, -6, =1), otrais ticis zaudēts — 5:7 (+4, -6, =2), bet trešajā izcīnīta uzvara — 11½:9½ (+10, -8, =3).

Bijis šaha nodaļu redaktors preses izdevumos The Sporting Times un Land and Water. No 1872. līdz 1876. gadam bijis Britu šaha asociācijas sekretārs un izdevuma The Chess Player's Chronicle līdzredaktors.

1876. gada nogalē uzzinājis, ka ir saslimis ar tuberkulozi, un pēc ārsta padoma pārcēlies uz dzīvi Austrālijā, kur bijis sausāks klimats. Šeit vadījis šaha nodaļu laikrakstā The Australasian. 1884. gadā pāragri miris no bronhīta un tuberkulozes.

Atsauces

Ārējās saites 

1846. gadā dzimušie
1884. gadā mirušie
Jorkšīras Īstraidingā dzimušie
Lielbritānijas šahisti
Britu žurnālisti
Cūkdelfīni

Cūkdelfīni jeb jūras cūkas (Phocoena) ir viena no cūkdelfīnu dzimtas (Phocoenidae)  ģintīm, kas apvieno 4 mūsdienās dzīvojošas sugas. Ģints zinātniskais nosaukums Phocoena atvasināts no grieķu valodas, kas latviešu valodā nozīmē "jūras cūka". Daži zinātnieki briļļaino cūkdelfīnu sistematizē atsevišķā ģintī – Australophocaena, jo to skelets ir atšķirīgs: briļļainajam cūkdelfīnam ir vairāk muguras skriemeļu nekā citiem cūkdelfīniem.

Izplatība 

Cūkdelfīnu ģints sugas sastopamas krasta tuvumā, salīdzinoši šaurā joslā, Atlantijas, Indijas, Klusajā un Dienvidu okeānā. Izņēmums ir briļļainais cūkdelfīns (Phocoena dioptrica), kurš izvairās no sekliem piekrastes ūdeņiem. Baltijas jūrā, retos gadījumos arī pie Latvijas krastiem, var novērot vienu šīs ģints sugu — cūkdelfīnu (Phocoena phocoena).

Izskats un īpašības 
Cūkdelfīni ir nelieli delfīni un ir vieni no mazākajiem vaļveidīgajiem pasaulē. Mazākais ģintī ir Kalifornijas cūkdelfīns (Phocoena sinus), kura ķermeņa garums ir 1,4 m, bet svars 54 kg. Toties lielākais ir briļļainais cūkdelfīns, kura lielākie īpatņi sasniedz 2,24 m garumu un 115 kg masu. Gandrīz visām sugām raksturīgs dzimumu dimorfisms — mātītes ir nedaudz lielākas nekā tēviņi. Izņēmums ir briļļainais cūkdelfīns, kuram tēviņi ir lielāki nekā mātītes.

Cūkdelfīniem galva ir apaļa, acis mazas un novietotas galvas sānos, purns ir īss, noapaļots. Uz muguras ir trīsstūrveida spura. Visām sugām ir biezs zemādas tauku slānis. Mazuļi piedzimst ar plānu tauku slānīti, tādēļ vairošanās notiek siltos ūdeņos.

Uzvedība un barība 
Cūkdelfīni veido nelielus barus, kuros ir līdz 5—10 īpatņiem. Tie ir uzmanīgi un kautrīgi delfīni, tādēļ dabā grūti pamanāmi. Barojas galvenokārt ar dažādu sugu zivīm un kalmāriem, bet tie barojas arī ar vēžveidīgajiem (garnelēm un kriliem). Iecienītākās zivis ir siļķes, saidas, makreles, mencas un sardīnes.

Dzimumbriedumu cūkdelfīnu ģints sugas sasniedz 3—4 gadu vecumā. Grūsnības periods ilgst apmēram gadu, piedzimst viens mazulis, par kuru rupējas tikai mātīte. Cūkdelfīna piens ir ļoti trekns un biezs, atgādinot zobu pastu. Tā kā mazulis zem ūdens nespēj saņemt mutē zīdekli, tad māte to baro, ar muskuļu palīdzību iešļācot pienu mazuļa mutē. Zīdīšanu māte pārtrauc, kad jaunais delfīns ir apmēram 11 mēnešus vecs, bet jaunais delfīns turpina sekot mātei, līdz sasniedz 1—2 gadu vecumu. Dzīves ilgums ir salīdzinoši īss, apmēram 8—10 gadi, lai gan ideālos apstākļos tas var sasniegt 20 gadus.

Sistemātika 
Cūkdelfīnu ģints (Phocoena)
Briļļainais cūkdelfīns (Phocoena dioptrica)
Cūkdelfīns (Phocoena phocoena)
Dienvidamerikas cūkdelfīns (Phocoena spinipinnis)
Kalifornijas cūkdelfīns (Phocoena sinus)

Atsauces

Ārējās saites 
Baltijas jūrā novērots balts cūkdelfīns
Rīgas jūras līcī noķerts cūkdelfīns
Cūkdelfīns (Phocoena phocoena)
Marine Mammals of the World: Porpoises (Family Phocoenidae)

 
Cūkdelfīnu dzimta
Polockas vaivadija

Polockas vaivadija (, , , ) bija viena no Lietuvas dižkunigaitijas vaivadijām (1504—1793) mūsdienu Baltkrievijas teritorijā.

Vēsture 

Izveidota 1504. gadā no Polockas vietniecības, 1569. gadā iekļauta Polijas-Lietuvas kopvalsts sastāvā. Sūtīja divus deputātus uz kopvalsts sejmu Varšavā.  
Robežojās ar Vitebskas, Minskas un Viļņas vaivadijām, kā arī ar Maskaviju un Livoniju ziemeļos, kas pēc Viļņas ūnijas noslēgšanas 1561. gadā arī nonāca Lietuvas dižkunigaitijas pārvaldībā.

Pēc 1667. gada Andrusovas pamiera Krievijas cariste līdz 1678. gadam ieguva Polockas vaivadijas ziemeļdaļu ar Sebežas un Neveļas pilsētām.

Likvidācija 
Pēc Pirmās Polijas-Lietuvas dalīšanas 1772. gadā Polockas vaivadijas ziemeļu daļu anektēja Krievijas impērija un pievienoja Pleskavas guberņai kā Polockas provinci. Otrās Polijas dalīšanas laikā 1793. gadā Krievijas impērija piesavinājās arī atlikušo vaivadijas daļu un izveidoja Polockas vaivadiju.

Skatīt arī 
 Inflantijas vaivadija

Baltkrievijas vēsture
Lietuvas vēsture
Trianonas līgums

Trianonas līgums ir 1920. gada 4. jūnijā parakstīts miera līgums starp Pirmajā Pasaules karā uzvarējušo Antanti un Ungārijas Karalisti, kā sabrukušās Austroungārijas mantinieci. Līgums formāli stājā spēka 1921. gada 31. jūlijā un noteica Ungārijas Karalistes jaunās robežas, reparācijas un armijas lielumu, kuru samazināja līdz 35 000 kareivju. Līguma tekstu sagatavoja franču, angļu, itāļu valodās un to parakstīja netālu no Versaļas, Lielajā Trianonas pilī, no kā cēlies tā nosaukums. 

Līguma rezultātā, pirmskara feodālās daudznāciju Ungārijas Karalistes 325 411 km lielo teritoriju oficiāli sadalīja starp vairākām reģiona valstīm, Ungārijai atstājot 93 073 kv.km (28,6% no iepriekšējās teritorijas). Lai arī Trianonas līgums centās jaunās valstu robežas vilkt pēc etniskās pašnoteikšanās principa, līguma rezultātā 3,3 miljoni (31%) no visiem etniskajiem ungāriem palika kaimiņvalstīm piešķirtajās teritorijās. Piecas no desmit lielākajām karalistes pilsētām tika zaudētas kaimiņvalstīm - Rumānijas Karalistei, Čehoslovākijai un Serbu, horvātu un slovēņu karalistei. 

Ungāri līgumu uztvēra kā nacionālo pazemojumu, un vēlme atgūt zaudētās zemes lielā mērā noteica vēlāko Ungārijas tuvināšanos ar Nacistisko Vāciju.

Miera līgumi
Pirmā pasaules kara līgumi
Ungārijas vēsture
Rumānijas vēsture
Dienvidslāvijas vēsture
Minskas guberņa

Minskas guberņa bija Krievijas impērijas administratīvi teritoriālā vienība, kas izveidota pēc 2. Polijas dalīšanas 1793. gadā un likvidēta 1921. gadā. Kopā ar Viļņas, Kauņas, Grodņas, Mogiļevas un Vitebskas guberņām veidoja impērijas Ziemeļrietumu apgabalu. 20. gadsimta sākumā guberņas teritorija bija 91 213 km2 ar 2,539 miljoniem iedzīvotāju. Mūsdienās guberņas lielākā daļa atrodas Baltkrievijas teritorijā un nedaudz Ukrainā.

Krievijas Impērijas guberņas
Baltkrievijas vēsture
Blokķēde

Blokķēde () ir izkliedēta datubāze, kas ir pastāvīgi augošs sakārtotu ierakstu jeb bloku saraksts. Katrs bloks satur laika zīmogu un norādi uz iepriekšējo bloku. Blokķēdes ir īpaši drošas pret ierakstu izmainīšanu — lai izmainītu kādu no senākiem blokiem, ir jāveic izmaiņas arī visos turpmākajos blokos.

Blokķēdes principu 2008. gadā izgudroja persona vai personas ar segvārdu Satoši Nakamoto un gadu vēlāk uz tā pamata tika radīta ciparnauda Bitcoin, kur blokķēde kalpo kā publisks visu jebkad veikto darījumu žurnāls.

Atsauces 

Bitcoin

Datubāzes
Kriptogrāfija
Kriptovalūtas
Čihirinas rajons

Čihitinas rajons () ir Ukrainas administratīvā iedalījuma vienība Čerkasu apgabala dienvidaustrumos. Robežojas ar Čerkasu apgabala Kamjankas rajonu rietumos, Čerkasu rajonu ziemeļrietumos un Čornobajas rajonu ziemeļos, kā arī Kirovohradas apgabala Svitlovodskas rajonu dienvidaustrumos, Znamjankas rajonu dienvidos un Oleksandrivkas rajonu dienvidrietumos. No ziemeļaustrumiem rajonu apskalo Kremenčukas ūdenskrātuve.

Čihirinas rajons ieņem īpašu vietu Ukrainas vēsturē, jo rajona Subotinas ciemā dzimis Bohdans Zinovijs Hmeļnickis, bet Čihirinas pilsēta bijusi Hmeļnicka rezidence. Čihirina ir arī hetmaņa Petro Dorošenko (Петро Дорошенко, 1627 – 1698) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites

Čerkasu apgabala administratīvais iedalījums
Kaningems

Kaningems var būt:

 Volters Kaningems (Walter Cunningham) — amerikāņu astronauts, lidotājs, uzņēmējs (dzimis 1932. gadā);
 Vords Kaningems (Ward Cunningham) — amerikāņu programmētājs (dzimis 1949. gadā).

Uzvārdi
Satekles iela

Satekles iela ir iela Rīgā, Latgales priekšpilsētas Avotu apkaimē. Satekles iela sākas pie Marijas, 13. janvāra un Merķeļa ielas krustojuma un beidzas pie Valmieras ielas krustojuma. Ielas garums ir 1313 metri.°

Vēsture 
Satekles iela Rīgas ielu sarakstā atrodama kopš 19. gadsimta vidus ar nosaukumu Mazā Kalēju iela (). Iela veda no Kārļa (tagadējās Lāčplēša) ielas pa labi Smilšu kalnu (tagadējās Valmieras ielas apkaime) virzienā. 1885. gadā iela pārdēvēta par Polockas ielu, kas vēlāk pagarināta pretējā virzienā no Kārļa ielas gar dzelzceļu līdz Popova (tagadējai Visvalža) ielai. 1920. un 1930. gados iela bija tikai posmā no Lāčplēša ielas līdz Ģertrūdes ielai. 1938. gadā iela pārdēvēta par Satekles ielu. 1950. gadu beigās izveidots ielas turpinājums  caur Dzirnavu un Elizabetes ielu gruntsgabaliem līdz Stacijas laukumam.

No 1922. gada Satekles ielā 11  dzīvoja tēlnieks Kārlis Zāle. 1988. gadā Kārļa Zāles vecās mājas pagrabā atrada vairākus tēlnieka veidotos ģipša atlējumus, starp tiem arī Brīvības pieminekļa tēlu modeļus un formu fragmentus.

Ielu savienojumi 
Satekles iela krustojas ar:
 Marijas ielu
 13. janvāra ielu
 Merķeļa ielu
 Elizabetes ielu
 Dzirnavu ielu
 Visvalža ielu
 Lāčplēša ielu
 Kurbada ielu
 Ģertrūdes ielu
 Valmieras ielu

Attēli

Skatīt arī 
 Avoti
 Latgales priekšpilsēta

Atsauces 

Ielas Avotos
Latgales priekšpilsēta
Nīcgales iela (Rīga)

Nīcgales iela ir iela Rīgā, Latgales un Vidzemes priekšpilsētā, Dārzciemā un Purvciemā. Tā sākas krustojumā ar Dzelzavas ielu un beidzas krustojumā ar Pildas ielu. Kopējais ielas garums ir 2183 metri.

Vēsture 
Pirmo reizi Nīcgales iela Rīgas ielu sarakstā minēta 1932. gadā ar nosaukumu Jersikas iela. 1936. gadā iela jau sastopama ar savu tagadējo nosaukumu – Nīcgales iela. 1938. gadā Nīcgales ielai tiek pievienota Lāčmuižas iela. 1974. gadā tā tiek pārsaukta par Andreja Jerjomenko ielu, par godu militārajam darbiniekam Andrejam Jerjomenko (). 1991. gadā tā atguva vēsturisko Nīcgales ielas nosaukumu.

Dārzciema apkaimē ielai piederēja divas atsevišķas daļas, viena no kurām 2019. gadā pārdēvēta par Franča Trasuna ielu.

Pagājušā gadsimta septiņdesmito gadu sākuma pārbūves rezultātā iela tika pagriezta un pagarināta līdz jaunizveidotajai Dzelzavas ielai. Nīcgales ielas vēsturiskais sākums atradās krustojumā ar Augusta Deglava ielu, kas atšķiras no tagadējā, taču tas vēl joprojām ir saglabājies kā Nīcgales ielas posms ar tur esošu strupceļu tieši pie Augusta Deglava ielas, tajā atrodošās ēkas joprojām saglabā Nīcgales ielas adreses. Iespējams, nākotnē šis vecais Nīcgales ielas sākuma posms varētu iegūt citu nosaukumu, atbrīvojot Nīcgales ielu no tās atsevišķām daļām.

Ielu savienojumi 
Nīcgales iela krustojas ar šādām ielām:
 Dzelzavas iela
 Purvciema iela
 Augusta Deglava iela
 Stopiņu iela
 Zeltiņu iela
 Vietalvas iela
 Sesku iela
 Rumbulas iela
 Kaibalas iela
 Pildas iela

Skatīt arī 
 Dārzciems
 Purvciems
 Latgales priekšpilsēta
 Vidzemes priekšpilsēta

Atsauces 

Ielas Dārzciemā
Ielas Purvciemā
Latgales priekšpilsēta
Vidzemes priekšpilsēta
Duntes iela (Rīga)

Duntes iela ir iela Sarkandaugavas apkaimē Rīgā. Tā sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra, Skanstes un Upes ielu un beidzas krustojumā ar Ganību dambi un Tilta ielu. Ielas posms no tās sākuma līdz dzelzceļa līnijai Čiekurkalns—Rīga Krasta veido robežu starp Skansti un Brasu, bet tālāk ielas abas puses pieder Sarkandaugavai. Visā garumā iela klāta ar asfalta segumu, tās kopējais garums ir 2204 metri.

Vēsture 
1885. gadā iela ieguva savu nosaukumu - Duntes muižas iela. Nosaukums cēlies no Duntes muižas, kas 17. gs. atradās Sarkandaugavā. Kā atsevišķa iela tā izveidota 1923. gadā.

Ielu savienojumi 
Duntes iela ir savienots ar šādām ielām:
 Krišjāņa Valdemāra iela
 Skanstes iela
 Upes iela
 Laktas iela
 Bukultu iela
 Mazā Ozolu iela
 Dambja iela
 Vītolu iela
 Sīmaņa iela
 Ganību dambis
 Tilta iela

Skatīt arī 
 Ziemeļu rajons
 Sarkandaugava

Atsauces 

Ielas Sarkandaugavā
Ziemeļu rajons
Jāņa Asara iela

Jāņa Asara iela var būt:
 iela republikas pilsētās:
 Jāņa Asara iela, Rīgā;
 Jāņa Asara iela, Liepājā;
 Jāņa Asara iela, Jelgavā;

 iela novadu pilsētās:
 Jāņa Asara iela, Ainažos.
Hidroksīdi

Hidroksīdi ir neorganiskas vielas, kas satur hidroksilgrupu −OH. Ir pazīstami gandrīz visu ķīmisko elementu hidroksīdi. Daži no tiem sastopami dabā minerālu veidā. Šķīstošos bāziskos hidroksīdus — sārmu metālu un sārmzemju metālu, kā arī amonija un tallija(I) hidroksīdus sauc par sārmiem.

Atkarībā no tā, vai atbilstošais elementa oksīds ir bāzisks, skābs vai amfotērs, izšķir:
 bāziskos hidroksīdus, ko sauc arī par bāzēm. Tie pārsvarā ir tādu metālu hidroksīdi, kam oksidēšanas pakāpe ir +1 vai +2; arī amonija hidroksīds. Reaģējot vai disociējot tie atšķeļ hidroksilgrupu hidroksiljona veidā. Bāziskie hidroksīdi ir nātrija hidroksīds NaOH, kālija hidroksīds KOH, kalcija hidroksīds Ca(OH)2 u.c.
 amfotēros hidroksīdus, kas atkarībā no apstākļiem reaģē gan kā bāzes, gan kā skābes. Tie ir tādu metālu hidroksīdi, kam oksidēšanas pakāpe ir +3 vai +4, retāk +2. Amfotērie hidroksīdi ir alumīnija hidroksīds Al(OH)3, cinka hidroksīds Zn(OH)2 u.c.
 skābos hidroksīdus, ko parasti sauc par skābekli saturošajām neorganiskajām skābēm. Tās veidojošo elementu oksidēšanas pakāpes var būt dažādas, bet biežāk +5 un lielākas. Skābie hidroksīdi reaģējot vai disociējot atšķeļ ūdeņraža jonus H+. Lai arī formāli šīs vielas satur hidroksilgrupas, to formulas raksta, sākot ar ūdeņradi — H2SO4, nevis SO2(OH)2; HClO, nevis ClOH. Piemēram, bora hidroksīdu B(OH)3, ņemot vērā, ka tā skābās īpašības ir daudz izteiktākas nekā bāziskās, sauc par borskābi ar formulas pierakstu H3BO3.

Dažreiz ūdeni arī pieskaita pie hidroksīdiem (ūdeņraža hidroksīds).

Skatīt arī 
 Bāzes
 Sārmi
 Hidroksilgrupa

Atsauces 

Hidroksīdi
ASV Zaļā partija

ASV Zaļā partija (, GPUS un Greens jeb zaļie) ir kreisa, progresīva zaļo politiskā partija Amerikas Savienotajās Valstīs. Tā ir ceturtā lielākā ASV partija pēc biedru skaita. Tā atbalsta vides aktīvismu (environmentalism), nevardarbību, sociālo taisnīgumu, līdzdalības demokrātiju, tautas kustību (grassroots movement), dzimumu vienlīdzību, LGBT tiesības, pretkara kustību un pretrasisma kustību.

2016. gada ASV prezidenta vēlēšanās Zaļās partijas prezidenta amata kandidāte bija Džila Staina. Viņa ieguva 1 457 044 balsu jeb 1,06%, vēlēšanās iegūstot ceturto vietu, elektoru kolēģijas balsojumā viņa neieguva nevienu balsi.

Skatīt arī 

 ASV Demokrātiskā partija
 ASV Republikāniskā partija

Atsauces 

ASV politiskās partijas
Kazu iezis

Kazu iezis (arī Kāzu iezis, Paeglīšu iezis, Sarkanās klintis, Kazu klintis, Kāzu klintis) ir devona smilšakmens atsegums Gaujas kreisajā krastā. Tas atrodas Priekuļu novada Priekuļu pagastā, kilometra attālumā no Jāņmuižas un Raunas upes ieteces Gaujā. Pie ieža sākuma ir dziļš atvars. Iezis ir 300—340 m garš, smilšakmens sienas augstums svārstās no 3—10 m, bet tai ir divi 16 m augsti izciļņi, kurus šķir sengrava un neliels Gaujas līcis. Kazu iezis ir veidojies sarkanīgos, sarkanīgi dzeltenos vai dzeltenīgi baltos, lielākoties smalkgraudainos Gaujas svītas smilšakmeņos, kuros ir labi saskatāms slīpslāņojums. Ieža austrumu daļā izskalotajā pamatnē ir atrodami vairāki laukakmeņi. Pēc nostāstiem, nosaukums "Kāzu iezis" ir radies precinieku, kas nolēkuši no klints, dēļ:

Galerija

Atsauces 

Latvijas iežu atsegumi
Priekuļu pagasts
Kreimeņu iela (Rīga)

Kreimeņu iela ir iela Rīgā, Ziemeļu rajona, Vecmīlgrāvī. Kreimeņu iela sākas krustojumā ar Meldru ielu un beidzas krustojumā ar Baltāsbaznīcas ielu. Ielas kopējais garums ir 528 metri.

Ielu savienojumi 
Kreimeņu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Meldru iela
 Vijolīšu iela
 Augusta Dombrovska iela
 Baltāsbaznīcas iela

Skatīt arī 
 Ziemeļu rajons
 Vecmīlgrāvis

Atsauces 

Ielas Vecmīlgrāvī
Ziemeļu rajons
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Dubinska dīķis

Dubinska dīķis (arī Dubinskas dīķis) ir mākslīgi veidota ūdenstilpe Cēsīs.

Raksturojums 
Dīķis ir veidots no divām daļām, kas ir atdalītas viena no otras ar zemes dambi un betona aizsprostu. Lejas dīķa daļa ir lielākā — tā aizņem 0,3 ha no dīķa 0,4 ha lielās spoguļvirsmas platības. Lejas dīķī arī atrodas ar kokiem apaugusi saliņa, kuras krasts ir nostiprināts ar akmens bruģi. Uz saliņas bieži uzturas ūdensputni. Kādu laiku dīķī uzturējušies gulbji. 

Dubinska dīķis atrodas Gaujas baseinā. Ūdenstilpei ir caurteces tipa hidroloģiskais režīms, no dīķa iztek Pirtsupīte, kas ietek Gaujas pietekā Siļķupītē. Abos dīķos ir labi saglabājušās hidrotehniskās būves. Dubinska dīķī ir atļauts makšķerēt un zvejot, bet aizliegts peldēties un peldināt dzīvniekus. 

Dubinska dīķis ir nosaukts par godu Dubinska muižai (), kas atradusies tuvējā apkārtnē. Muižas laikā dīķī bijušas ūdensdzirnavas, kuru enerģija izmantota ādu apstrādāšanai. 1927. gadā muižas ēku vietā toreizējais Cēsu alus darītavas īpašnieks uzbūvēja lielu savrupmāju. PSRS laikos tajā tika ierīkota mazbērnu novietne. Ziemā vietējie iedzīvotāji dīķi izmanto kā slidotavu, kā arī uz tā spēlē hokeju.

Galerija

Atsauces 

Cēsis
Cēsu novada ezeri
Antikitiras mehānisms

Antikitiras mehānisms ir sens analogais dators un Saules sistēmas modelis, kuru izmantoja, lai prognozētu astronomiskās pozīcijas un aptumsumus kalendāram un astroloģiskiem mērķiem, kā arī olimpiāžu ciklu noteikšanai.

Tas tika atrasts 340×180×90 mm lielā koka kastē. Antikitiras mehānisms tika atrasts vienā gabalā, kas vēlāk tika sadalīts trīs lielos fragmentos, kas pašlaik sadalīti 82 daļās. Četros fragmentos atrodas zobrati, uz vairākiem citiem — dažādi uzraksti. Lielākā zobrata diametrs sasniedz apmēram 140 mm, tam sākotnēji bija 223 zobi.

Visticamāk artefakts tika atrasts 1901. gada jūlijā Antikitiras kuģa vrakā pie Grieķijas Antikitiras salas. Tiek uzskatīts, ka to izveidoja grieķu zinātnieki ap 150.—100. gadu p.m.ē. vai arī ap 205. gadu p.m.ē. Visi zināmie Antikitiras mehānisma fragmenti tiek glabāti Nacionālajā arheoloģijas muzejā Atēnās, tur atrodas arī vairākas mākslinieciskas rekonstrukcijas, kā varēja izskatīties mehānisms.

Atsauces

Ārējās saites 

Datori
Senā Grieķija
Starptautiskais meistars

Starptautiskais meistars ir nosaukums (tituls), kuru par noteikta kvalifikācijas normatīva izpildi attiecīgi šahistiem vai dambretistiem piešķir starptautiskās šaha un dambretes federācijas.

FIDE 
Starptautiskā šaha federācija FIDE piešķir nosaukumus:
 starptautiskais meistars;
 sieviešu starptautiskā meistare.

ICCF 
Starptautiskā Korespondencšaha federācija ICCF piešķir nosaukumu:
 Korespondencšaha starptautiskais meistars.

WFCC 
Pasaules šaha kompozīcijas federācija WFCC piešķir nosaukumus:
 FIDE starptautiskais meistars šaha kompozīcijā;
 FIDE starptautiskais meistars šaha kompozīciju risināšanā.

FMJD 
Starptautiskā dambretes federācija FMJD piešķir nosaukumu:
 starptautiskais meistars dambretē.

Atsauces 

Šahs
Dambrete
Šaha tituli
Pašnāvnieku vienība

"Pašnāvnieku vienība" () ir 2016. gada ASV asa sižeta filma, kuras režisors un scenārija autors ir Deivids Eijers. Filmas sižets balstīts uz DC Comics ļaundaru tāda paša nosaukuma komandu. DC Extended Universe trešā daļa.

Filma ir par valdības noalgoto ļaundaru komandu, kam jāveic dažādas bīstamas slepenas operācijas. Tajā galvenās lomas attēlo Vills Smits, Džēreds Leto, Margota Robija, Jūels Kinnamans, Vaiola Deivisa, Džajs Kortnijs, Džejs Ernandess, Adevale Akinnuoie-Agbadžs, Aiks Barinholcs, Skots Īstvuds un Kara Delevinja.

"Pašnāvnieku vienība" pirmizrāde notika . Tā kļuva par 2016. gada desmito ienesīgāko filmu. Filma saņēma negatīvu kritiķu vērtējumu, kas kritizēja sižetu, režisora darbu un tēlus, taču atzinīgi tika novērtēts Leto un Robijas tēlojums.

Atsauces

Ārējās saites 

2016. gada filmas
ASV filmas
DC Extended Universe
Mazā nāriņa (1989. gada filma)

"Mazā nāriņa" () ir 1989. gada amerikāņu kompānijas Walt Disney Feature Animation uzņemta animācijas filma. Filmas sižets veidots pēc Hansa Kristiana Andersena pasakas "Mazā nāriņa". Filmas režisori un scenārija autori ir Rons Klementss un Džons Maskers. Filmas pirmizrāde norisinājās . Šī ir Volta Disneja animācija studijas 28. pilnmetrāžas animācijas filma.

Filmas sižets ir par nāriņu Arielu, kas ar saviem draugiem Flaunderu un krabi Sebastianu dodas sava mūža lielākajā piedzīvojumā. Tajā pašā laikā jūras ragana Urzula vēlas iegūt Arielas tēva karaļvalsti.

Ārējās saites 

1989. gada animācijas filmas
ASV animācijas filmas
Walt Disney Animation Studios filmas
ASV romantikas filmas
Dievkalpojums

Dievkalpojums — ceremoniju un kulta darbību (lūgšanu, sprediķu, slavinājumu, ziedojumu, sakramentu u.c.) kopums, ko ticīgie veltī dieva pielūgšanai. Dievkalpojums ir garīdznieka vadīta un demonstratīva ticīgo reliģiozitātes izpausme. Dievkalpojumi notiek galvenokārt tempļos, dievnamos, baznīcās un citās tam paredzētās vai īpaši izveidotās vietās, kas ne vienmēr ir iekštelpās. Garīdznieks dievkalpojuma laikā izmanto svētos rakstus un bībeli.

Skatīt arī
 Liturģija

Atsauces 

Reliģija
Karūsas

Karūsas, karūsu ģints (Carassius) ir karpu dzimtas (Cyprinidae) ģints, kas apvieno 5 mūsdienās dzīvojošas sugas. Karūsu izplatība aptver plašu reģionu Eirāzijā, un tās mājo daudz talāk uz rietumiem, nekā karpas. Kopumā lielākā sugu dažādība sastopama Āzijā.

Latvijā 
Latvijā sastopamas divas savvaļas karūsu ģints sugas — karūsa (Carassius carassius) un sudrabkarūsa (Carassius gibelio), kā arī iemīļota akvāriju iemītniece ir dekoratīvā zelta zivtiņa jeb zelta karūsa (Carassius auratus). Karūsa Latvijas saldūdeņos ir viena no visizplatītākajām zivju sugām. Tā sastopama daudzās upēs un vairumā ezeru un dīķu, kā arī jūrā upju grīvu rajonos. Toties sudrabkarūsa Latvijā ievesta 1948. gadā un ielaista daudzos ezeros un dīķos. Palu laikā no dīķsaimniecībām mēdz nonākt ar tām savienoto upju baseinos. Gadu gaitā vairākos ezeros un citās ūdenstilpēs izveidojušās sudrabkarūsu populācijas.

Sistemātika 
Karūsu ģints (Carassius)
Karūsa (Carassius carassius)
Japānas baltā karūsa (Carassius cuvieri)
Japānas sudrabkarūsa (Carassius langsdorfii) 
Sudrabkarūsa (Carassius gibelio)
Zelta karūsa (Carassius auratus)

Atsauces

Ārējās saites 
Phylogeny and biogeographic history of the cyprinid fish genus Carassius (Teleostei: Cyprinidae) with focus on natural and anthropogenic arrivals in Europe

 
Karpu dzimta
Martins Benjamins Mellers

Martins Benjamins Mellers ( -  ) bija Kēnigsbergā dzimis ķirurgs, kurš dzīvoja Kurzemē. Gleznotāja Johanna Lēberehta Eginka audžutēvs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1763. gada 11. novembrī kā trešais bērns Karla Reinholda Mellera (Carl Reinhold Moeller, 1731.-1775.) un Johannas Sofijas Šoreres (Johanna Sophia Schorer, 1735.-1811.) ģimenē. Viņam bija 8 brāļi un māsas, tostarp – dvīņubrālis Kristians Frīdrihs. Viens no viņa tiešajiem pēctečiem ir pasākumu producents, Dr. Philol. Juris Millers (1978.), kurš 2021. gadā izdeva apjomīgu ģenealoģisko pētījumu par Melleru dzimtu "Manas dzimtas vēsture". Viņa znots, Annas Šarlotes Dorotejas Melleres (Anna Charlotte Dorothea Moeller, dzimusi 1791. gada 26. aprīlī, mirusi pēc 1826.) bija Kurzemes guberņas galvenais arhitekts Heinrihts Eduards Dihts (Heinrich Eduard Dicht, dzims ap 1782. gadu Stolpē), bet viens no tiešajiem pēctečiem -pēdējais Kurzemes guberņas galvenais arhitekts Artūrs Gotlībs Mellers (Arthur Gottlieb Moeller, dzimis 1860. gada 7. jūnijā Salienas pagastā, miris 7. novembrī Jelgavā).  

12 gadu vecumā Martins Benjamins zaudēja tēvu, tādēļ, visticamāk, sava onkuļa Frīdriha Vilhelma Mellera (Friedrich Wilhelm Moeller, 1739.-?) ietekmē nolēma apgūt mediķa profesiju un kļuva par ķirurgu. Pēc izglītības iegūšanas viņš devās uz Alsungas draudzes novadu, kur kļuva par brīvkunga fon Knigges ģimenes ārstu un apmetās Pievīkas muižā, kas mūsdienās zināma kā Rīvas ciems. 

1786. gada 20. augustā M.B. Mellers apprecēja Pievīkas muižas saimniecības vadītāju Luīzi Brīviņu (Lovisa Brihwin, arī Brewe vai Brewern), kurai tobrīd jau bija ārlaulības dēls, vēlākais gleznotājs Johans Lēberehts Eginks.

Drīz pēc kāzām (ap 1789. gadu) ģimene pārcēlās uz Dinsdurbes muižu, kur dzīvoja līdz 1819. gadam. M.B.Mellers šajā laikā kļuva par Drogu (Drogen, arī Gros Drogen) pasta stacijas pārvaldnieku. 

M.B. Mellera pirmā sieva nomira ap 1795. gadu. Drīzumā Mellers apprecējās ar Lovisu Šolleri (Lovisa Scholler), kura arī drīz nomira. Pēc tam Mellers apprecējās vēl divas reizes - 1803. gada 18. novembrī ar Amāliju Herdvigu Jaegernu, bet 1805. gada 21. septembrī - ar Annu Katrīnu Boem (Boehm).

M.B. Mellers mira no gripas 1834. gada 24. maijā Adzes kroņa muižā.

Piederīgie 
Visi Martina Benjamina Mellera brāļi un māsas dzimuši Kēnigsbergas Altštadtē: 

 Kristiāna Doroteja (Christiana Dorothea, dzimusi 1760. gada 18. jūlijā),
 Karls Heinrihs (Carl Heinrich, 1762. gada 8. marts),
 Kristians Friedrihs (Christian Friedrich, 1763. gada 10. novembris),
 Karolina Albertina (Carolina Albertina, 1765. gada 30. septembris),
 Johanna Henriete (Johanna Henrietta, 1767. gada 18. decembris),
 Daniēla Šarlote (Daniela Charlotta, 1769. gada 29. augusts),
 Juliāna Frederika (Juliana Friederica, 1771. gada 13. augusts)
 Luīze Regīna (Loysa Regina, 1774. gada 7. jūlijs).

Atsauces 

1763. gadā dzimušie
1834. gadā mirušie
Vācbaltieši
Latvijas mediķi
2017. gada Parīze—Nica

2017. gada Parīze—Nica bija šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, kuras notika no 5. līdz 12. martam. Tā bija 75. reize, kad notika Parīze—Nica sacensības un tās bija sestās sacensības 2017. gada UCI World Tour kalendārā.

Sacensībās piekto reizi sešos gados uzvarēja  pārstāvis, šoreiz tas bija Serhio Enao, kurš spēja atbildēt  pārstāvošā Alverto Kontadora izrāvienam pēdējā posmā, kopvērtējumā uzvarot tikai ar divu sekunžu pārsvaru. Pirms pēdējā posma Kontadors atpalika 31 sekundi, bet pēdējā posmā kopā ar  braucēju Davidu de la Krusu un Marku Soleru no  bija izveidojis atrāvienu, iegūstot arī bonusa sekundes starpfinišā. Posmā Kontadors zaudēja de la Krusam, kas maksāja arī četras bonusa sekundes un izšķīra kopvērtējumu Enao labā. Pjedestālu noslēdza de la krusa komandas biedrs Denjels Mārtins, 30 sekundes aiz Enao.

 uzvarēja komandu klasifikācijā, bet tās pārstāvis Žiljēns Alafilips finišēja piektais kopvērtējumā, esot vadībā trīs sacensību dienas. Alafilips uzvarēja jauno braucēju klasifikācijā un četros posmos finišējot pirmajā pieciniekā, ieskaitot uzvaru individuālajā braucienā arī punktu klasifikācijā. Kalnu braucēju klasifikācijā otro gadu pēc kārtas uzvarēja  komanda, kuru pārstāvēja Lilians Kalmežāns.

Sacensībās startēja arī Latvijas sportists Gatis Smukulis, pārstāvot  komandu. Smukulis kopvērtējumā finišēja 118. vietā, bet augstākā vieta (39) tika iegūta pirmajā posmā, kad Gatis iesaistījās atrāvienā.

Komandas 
Tā kā Parīze—Nica bija UCI Pasaules tūres sacensības, visas 18 UCI WorldTeam komandas tika ielūgtas un dalība tām bija obligāta. Papildus tika uzaicinātas četras UCI profesionālās kontinentālās komandas.

Maršruts

Posmi

1. posms

2. posms

3. posms

4. posms

5. posms

6. posms

7. posms

8. posms

Rezultāti

Kopvērtējums

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

Parīze—Nica
2017. gads riteņbraukšanā
Žagatas (Apes pagasts)

Žagatas (izloksnē Žogotas) ir ciems Smiltenes novada Apes pagastā. Atrodas pagasta austrumu daļā 13 km no pagasta centra Apes, 62,5 km no novada centra Smiltenes un 185 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas nomaļus no autoceļa A2, Cekulupītes krastā.

Atsauces
Vēveri (Apes pagasts)

Vēveri (izloksnē Vieveri) ir ciems Smiltenes novada Apes pagastā. Atrodas pagasta ziemeļu daļā 3 km no pagasta centra Apes, 59 km no novada centra Smiltenes un 180 km no Rīgas.

Atsauces
Daugava pie Kaibalas

Daugava pie Kaibalas ir dabas liegums Daugavas lejteces posmā. Izvietojies Ķeguma ūdenskrātuves 7 km posmā starp Kaibalu un Dzelmēm, administratīvi ietilpst Ogres novada Birzgales pagastā, Jumpravas un Lielvārdes pagastos. Liegums izveidots 2004. gadā kā putniem nozīmīgā vieta. Daugavā šai posmā ir vairākas salas un sekli niedrāji, kas izveidojušies pēc ūdenskrātuves uzstādīšanas. Pavasaros un rudeņos ir nozīmīga migrējošo ūdensputnu atpūtas un barošanās vieta. Pavasara migrācijas laikā upē vienlaicīgi var novērot pat 3000 ūdensputnu, tai skaitā mazos gulbjus, sējas un baltpieres zosis, dažādas pīļu sugas. Zemajās, mitrajās pļavās upes krastos ligzdo bridējputni un griezes.

Atsauces 

Latvijas dabas liegumi
Ogres novads
Jumpravas pagasts
Lielvārdes pagasts
Natura 2000
Birzgales pagasts
Lagardijas lidosta

Lagardijas lidosta () ir lidosta Kvīnsā, Ņujorkā, ASV. Lidostas kopējā platība ir ap 280 ha. 

Pēc 2015. gada datiem lidosta apkalpoja 360 274 lidojumus ar vairāk kā 31,4 miljoniem pasažieru. Pēc šiem datiem tā ir trešā noslogotākā lidosta Ņujorkā un divdesmitā noslogotākā lidosta ASV. Tā ir noslogotākā lidosta ASV, kurai nav neviena lidojuma uz Eiropu.

Vairākās pasažieru aptaujās, tā ir nosaukta kā sliktākā lidosta ASV, galvenokārt novecojušās infrastruktūras dēļ. Tā tiek uzskatīta arī par vienu no bīstamākajām lidostām pasaulē, jo tās skrejceļi ir īsi un tos apskalo ūdens. 2015. gadā Ņujorkas štata gubernators paziņoja par lidostas rekonstrukcijas plānu.

Atsauces 

Lidostas ASV
Celtnes un būves Ņujorkā