Krievijas valdnieku uzskaitījums

Krievijas valdnieku uzskaitījums apkopo Krievijas vēsturnieku izveidoto teiksmaino un vēsturiski pierādāmo Novgorodas kņazu, Kijevas lielkņazu, Vladimiras-Suzdaļas kņazu, Maskavas kņazu, Krievijas caru un imperatoru uzskaitījumu. Tas sākas ar leģendāro Novgorogas kņazu Ruriku (9. gadsimta vidū) un beidzas ar Krievijas imperatoru Nikolaju II (1917).

Pēc PSRS nodibināšanas 1922. gadā Krieviju pārvaldīja PSRS vadītāji, bet pēc 1991. gada Krievijas prezidenti.

Krievijas valdnieka jēdziens  
Mūsdienu Krievijas Federācija aizņem ļoti plašu teritoriju, kuras ziemeļrietumu daļā kopš 9. gadsimta pastāvējusi rūsu valsts, kas vēlāk nodēvēta par Kijevas Krievzemi. Zelta Ordas pakļautajā Krievzemē izveidojās Maskavas lielkņaziste, kas tikai 16. gadsimtā ieguva Krievijas caristes, vēlāk Krievijas Impērijas nosaukumu.

Pirmais valdnieks, kas lietoja Krievzemes karaļa () titulu, bija Galīcijas-Volīnijas kņazs Daniels Romanovičs (valdīja tagadējās Ukrainas teritorijā 1254-1264). Pirmais Maskavijas valdnieks, kas pēc Zelta Ordas hana jarlika saņemšanas lietoja "visas Krievzemes lielkņaza" () titulu, bija  Simeons Joanovičs Lepnais (Симеoн Иоаннович Гордый, valdīja 1340-1353). Kopš 14. gadsimtā Lietuvas dižkunigaiši iekaroja Kijevu, arī viņi līdz pat 16. gadsimtam tika dēvēti arī par Krievijas pārmantotajiem valdniekiem (, ).

Daži no senākajiem nosaukumiem, piemēram Kniaz un Velikiy Kniaz, kas nozīmē princis un lielprincis attiecīgi, bet bieži vien Rietumu literatūrā aprakstīti kā hercogs un lielhercogs;cara nosaukums, kas nozīmē Cēzars, apzīmē gan karali, gan ķeizaru, beigās vainagojās ar imperatora titulu.

Pilns Krievijas imperatora tituls, saskaņā ar 1906. gada konstitūcijas 59. pantu bija:

 Visas Krievijas, Maskavas, Kijevas, Vladimiras, Novgorodas imperators un autokrāts, Kazaņas cars, Astrahaņas cars, Polijas cars, Sibīrijas cars, Hersonesas cars, Gruzijas cars, Pleskavas valdnieks, Smoļenskas, Lietuvas, Volīnijas, Podolijas un Somijas lielkņazs; Igaunijas, Līvzemes, Kurzemes un Zemgales, Žemaitijas, Belostokas, Karēlijas, Tveras, Jugras, Permas, Vjatkas Bulgārijas un citu teritoriju kņazs; Ņižņijnovgorodas, Čerņigovas, Rjazaņas, Polockas, Rostovas, Jaroslavļas, Beloozero, Udorijas, Obdorijas, Kondijas, Vitebskas un Mstsislavas un visu ziemeļu teritoriju kņazs; Ibērijas, Kartalīnijas un Kabardīnijas zemju un Armēnijas teritoriju dzimtais valdnieks un Čerkesijas un Kaukāza valdnieks; Turkestānas valdnieks; Norvēģijas mantinieks; Šlēsvigas-Holšteinas, Štormarnas, Ditmaršenas un Oldenburgas hercogs un tā tālāk, un tā tālāk, un tā tālāk.

Novgorodas kņazi 

Leģendārie Garderīkes valdnieki:

Kijevas lielkņazi 

Kijivas Krievzemes (mūsdienu Ukrainas un Krievijas ziemeļrietumu daļas) valdnieki.

Vladimiras lielkņazi 

Pēc 1240. gada Zelta Ordas caru vasaļi. Apmēram 1240.—1480. gadā lielākā daļa mūsdienu Krievijas teritorijas atradās Zelta Ordas sastāvā un tās valdnieki bija pakļauti Zelta Ordas haniem.

Kopš 1331. gada par Vladimiras lielkņaziem tika iecelti Maskavas kņazi.

Maskavas lielkņazi 

Maskavijas valdnieki, Zelta Ordas hanu vasaļi līdz 1480. gadam, kad lielkņazs Ivans III atbrīvojās no pakļautības Lielās Ordas caram Ahmedam.

Krievzemes cari 

Vienlaikus arī Kazaņas, Astrahaņas un Sibīrijas cari (no 1607).

Rurika dinastija

Godunova dinastija

Viltus Rurikoviči (uzurpatori)

Šuisku dzimta

Vāsu dinastija

Romanovu dinastija

Krievijas Impērijas ķeizari 

Vienlaikus arī Livonijas hercogi (no 1721), Kurzemes un Zemgales hercogi (no 1795), Somijas lielhercogi (no 1809) un Polijas karaļi (no 1815).

Romanovu dinastija

Holšteinas-Gotorpas-Romanovu dinastija

Atsauces 

Krievijas cari
Krievijas imperatori
Valdnieku uzskaitījumi