joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ziemeļkaukāza federālais apgabals

Ziemeļkaukāza federālais apgabals ir viens no Krievijas federālajiem apgabaliem. Tas atrodas Krievijas Federācijas dienvidrietumos. Sākotnēji izveidots daudz plašākā teritorijā 2000. gada 13. maijā, bet jau 2000. gada 21. jūnijā pārdēvēts par Dienvidu federālo apgabalu.

Atkārtoti izveidots 2010. gada 19. janvārī, atdalot Ziemeļkaukāza republikas un Stavropoles novadu no Dienvidu federālā apgabala. Tas aizņem 170 439 km2 lielu platību un tajā dzīvo 9 590 085 iedzīvotāju (2014). Apgabala teritorijā atrodas 56 pilsētas.

Administratīvais iedalījums 

Pavisam Ziemeļkaukāza federālajā apgabalā ir 7 federācijas subjekti - 6 republikas un 1 novads. Apgabala platība ir 1,0% no Krievijas Federācijas platības.

Republikas 
 Dagestāna (1)
 Ingušija (2)
 Kabarda-Balkārija (3)
 Karačaja-Čerkesija (4)
 Ziemeļosetija (5)
 Čečenija (7)

Novads
 Stavropoles (6)

Iedzīvotāji 
Pēc 2014. gada datiem Dienvidu federālajā apgabalā dzīvoja 9 590 085 iedzīvotāji, kas ir 6,68 % no visas Krievijas Federācijas iedzīvotāju skaita. 

Nacionālais sastāvs:
 Krievi — 2 854 040 (30,26 %)
 Čečeni — 1 335 857 (14,17 %)
 Avārieši — 865 348 (9,18 %) 
 Dargīnieši — 541 552 (5,74 %)
 Kabardieši — 502 817 (5,33 %)
 Osetīni — 481 492 (5,11 %)
 Kumiki — 466 769 (4,95 %)
 Inguši — 418 996 (4,44 %) 

 Lezgīni — 396 408 (4,2 %)
 Karačaji — 211 122 (2,39 %) 
 Armēņi — 190 825 (2,02 %)
 Lakieši — 166 526 (1,77 %)
 Azerbaidžāņi — 155 394 (1,65 %) 
 Tabasarāni — 127 941 (1,36 %)
 Balkāri — 110 215 (1,17 %)
 Nogajieši — 82 026 (0,87 %)
 Čerkesi — 61 409 (0,65 %)
 Ukraiņi — 42 431 (0,45 %)
 Abazīni — 41 037 (0,44 %) 
 Grieķi — 37 096 (0,39 %)
 Čigāni — 36 465 (0,39 %)
 Turki — 31 040 (0,33 %)
 Aguli — 29 979 (0,32 %)
 Rutulieši — 29 413 (0,31 %)
 Tatāri — 22 541 (0,24 %)
 Gruzīni — 19 696 (0,21 %) 
 nenorāda etnisko piederību — 63 022 (0,67 %)
 citi — 170 391 (1,81 %)
 
Lielākās pilsētas
 Mahačkala
 Stavropole
 Vladikaukāza
 Groznija
 Naļčika
 Pjatigorska
 Hasavjurta
 Kislovodska
 Čerkeska
 Derbenta

 
Krievijas federālie apgabali
Kreminna

Kreminna () ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Kreminnas rajona centrs. Izvietojusies apgabala rietumos, Krasnas upes krastos netālu no tās ietekas Siverskijdonecā. Kreminnas pilsētas padomei pakļauti Žitļivkas, Kuzmines, Stara Krasņankas un Červona Dibrovas ciemi.

Vēsture 
Apdzīvoto vietu ka slobodu 1679. gadā dibinājuši Donas kazaki. 1688. gadā slobodā izvietojās viena no Izjumas kazaku pulka sotņām. No 19. gadsimta sākuma līdz 20. gadsimta sākumam te bāzējās Hluhivas kazaku pulks un apdzīvoto vietu sauca par Novohluhivu (Новоглухів). 1825. gadā Novohluhivas apkaimē tika uzietas akmeņogļu iegulas, bet to rūpnieciska apguve tika uzsākta tikai 1893. gadā. 1932. gadā Kreminnas mežā tika izveidots nacionālais rezervāts, bet 1938. gadā Kreminnai piešķirts pilsētas statuss. Mūsdienās mašīnbūves un pārtikas rūpniecības centrs.

Atsauces
Fērbenksa

Fērbenksa () ir pilsēta Aļaskā, ASV. Ar vairāk nekā 31,5 tūkstošiem iedzīvotāju 2010. gadā tā ir otra lielākā pilsēta štatā pēc Ankoridžas. Pilsētā atrodas vecākā no pašreizējām Aļaskas universitātēm — Aļaskas universitāte Fērbenksā.

Pilsēta tikusi dibināta 1901. gadā, pēc diviem gadiem tika iegūtas pilsētas tiesības.

Iedzīvotāji

Klimats

Ārējās saites 
 
 

Aļaskas pilsētas
Sjona

Sjona (, , ) ir pilsēta Valē kantonā, Šveicē, kantona administratīvais centrs. Atrodas Šveices dienvidrietumos.

Sākumā bijusi ķeltu un romiešu apmetne ar nosaukumu Sedunum, 6. gadsimta beigās kļuva par bīskapa sēdekli. No 999. līdz (daļēji) 1798. gadam Sjonas bīskapam bija garīgā un laicīgā vara Valē kantonā. Starp ievērojamām celtnēm pilsētā ir Basilique de Valère un Château de Tourbillon. 2012. gada decembrī pilsētas iedzīvotāju skaits sasniedza 31,2 tūkstošus, no kuriem lielākais vairākums ir frančvalodīgie.

Iedzīvotāji

Klimats

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Šveices pilsētas
Rīgas vēsturiskais centrs

Rīgas vēsturiskais centrs ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā iekļauts objekts. UNESCO sarakstā tas tika iekļauts  ar nr. 852. Rīgas vēsturiskais centrs aizņem 1,4% no Rīgas platības (ir 438,3 ha liels), tajā atrodas apmēram 4000 ēkas. Aizsardzības zona sasniedz 1574,2 ha. Šis ir viens no diviem objektiem Latvijā, kas iekļauti Pasaules mantojuma sarakstā (otrs ir Strūves ģeodēziskais loks).

Rīgas vēsturiskais centrs UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā ticis iekļauts pēc kritērija i un ii.

UNESCO komiteja ir atzinusi, ka "Rīgas vēsturiskajam centram, kuru veido salīdzinoši labi saglabājies viduslaiku un vēlāko laiku pilsētas struktūra, ir ievērojama universāla vērtība, un to rada viduslaiku apbūve, jūgendstila arhitektūras daudzums un kvalitāte, kurai līdzīgas nav citur pasaulē, kā arī 19. gadsimta koka arhitektūra".

2003. gadā ticis pieņemts Rīgas vēsturiskā centra saglabāšanas un aizsardzības likums.

Atsauces

Ārējās saites 
 UNESCO Pasaules mantojuma objekts
 Rīgas vēsturiskais centrs
 "Cita Rīga" ieraksts
 Rīgas vēsturiskā centra saglabāšanas un aizsardzības likums
 Rīgas vēsturiskā centra saglabāšanas un aizsardzības noteikumi

Rīga
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Latvijā
Hermanis Asars

Hermanis Asars (1882—1942) bija latviešu žurnālists un revolucionārs. Alkoholisma apkarošanas kustības aktīvists.

Dzīves gājums 
Dzimis 1882. gada 7. martā Kauguru pagastā rentnieka ģimenē. Jāņa Asara brālis. Mācījās Kauguru pagastskolā, E. Heines privātskolā Valmierā. Studēja Tērbatas Universitātē farmāciju, bija aptiekāra māceklis Valmierā (1897-1900), aptiekāra palīgs Rīgā (1900-1905). Līdztekus darbojās atturības biedrībā "Auseklis", strādāja laikrakstos "Dienas Lapa" (1902-1903) un "Pēterburgas Avīzes" (1905).Publicēja demokrātiskas ievirzes rakstus par izglītības, literatūras u. c. jautājumiem, teātra recenzijas. 1905. gada revolūcijas laikā aktīvi piedalījās sabiedriski politiskajos notikumos, par piedalīšanos revolucionārajā kustībā arestēts. Pēc atbrīvošanas vadīja žurnālu "Stari" (1908) un piedalījās Latviešu skatuves biedrības un Jaunā Rīgas teātra dibināšanā, bija laikraksta "Jaunā Dienas Lapa" redakcijas loceklis (1909-1914).

Pēc Pirmā pasaules kara sākuma strādāja laikrakstā "Jaunais Vārds" un žurnālā "Domas" (1914-1915). Par Krievijas armijas un valdības kritiku Petrogradas Latviešu bēgļu kongresā 1915. gada oktobrī viņu apcietināja un izsūtīja uz Irkutskas guberņas Ņižņeudinskas pilsētu. Pēc 1917. gada Februāra revolūcijas H. Asaru ievēlēja par Irkutskas guberņas zemstes valdes priekšsēdētāja vietnieku. Krievijas pilsoņu kara laikā 1918. gadā viņu kā Irkutskas latviešu pārstāvi ievēlēja Sibīrijas valsts domē. 1919. gadā viņš Irkutskā organizēja Sibīrijas, Urālu un Tālo Austrumu latviešu nacionālo centru un Vidussibīrijas latviešu koloniju pārstāvju kongresu, kas ievēlēja Sibīrijas un Urālu latviešu nacionālo padomi. Bija biļetena "Brīvā Latvija" redaktors. 1920. gadā kopā ar Imantas pulku atgriezies Rīgā, strādāja laikrakstā "Latvijas Sargs" (1920-1922), bija laikraksta "Latvis" galvenā redaktora palīgs (1921-1928), Rīgas pilsētas domnieks (1923).

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gada 31. martā viņu apcietināja un deportēja uz PSRS. Miris 1942. gadā Gulaga nometnē.

Darbi 
 L. Andrejeva "Karalis bads" tulkojums (1908)
 G.Hauptmaņa "Pirms saules lēkta" tulkojums (teātrī 1908, grāmatā 1909)
 "Par gaišāku un labāku nākotni" (1939)
 "Kas mums darāms?" (1939)

Atsauces 

Valmieras novadā dzimušie
Padomju represiju upuri
Latviešu rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Latviešu žurnālisti
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Sokrats Sholastiķis

Sokrats Sholastiķis (, dzimis ap 380. gadu, miris pēc 439. gada, ap 450. gadu) bija 5. gadsimtā grieķiski rakstošs romiešu vēsturnieks. Kristīgās baznīcas vēstures grāmatas "Baznīcas vēsture" (Ἐκκλησιαστική Ἱστορία, Historia Ecclesiastica) autors. Darbā aprakstījis baznīcas vēsturi no 305. līdz 439. gadam.

Jau senatnē nekas nebija zināms par Sokrata dzīvi, kā tikai tas, ko viņš aprakstījis savā darbā. Dzimis Konstantinopolē. Mācījies no pagānu priesteriem, kuri bija padzīti no Aleksandrijas. Ceļojis, apmeklējot Paflagoniju un Kipru.

Savā darbā it kā turpināja Cēzarejas Eisebija vēsturi. Sokrata darbs ir viens no nedaudzajiem avotiem par Hipātijas darbību. Aprakstījis arī novaciāņus un ariāņus.

Ārējās saites 

380. gadā dzimušie
450. gadā mirušie
Kristietības vēsture
Vēsturnieki
Grieķu valodā rakstošie
Stambulas ilā dzimušie
Rafals Majka

Rafals Majka (; dzimis ) ir profesionāls Polijas šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI ProTeam komandu .

Par profesionāli kļuvis 2011. gadā pievienojoties  komandai.

2013. gadā viņš pirmoreiz piedalījās Giro d'Italia un iesaistījās cīņā ar Karlosu Betankuru par uzvaru jauno braucēju klasifikācijā, šajā cīņā gan priekšpēdējā posmā piekāpjoties kolumbietim. Noslēgumā viņš ierindojās septītajā vietā kopvērtējumā, astoņas minūtes aiz uzvarētāja Vinčenco Nibali. Gadu vēlāk viņš uzlaboja savu rezultātu, iegūstot sesto vietu.

2014. gada Tour de France Majka uzvarēja divos kalnu posmos un kalnu klasifikācijas kopvērtējumā. 2015. gada sacensībās viņš uzvarēja vienā no sacensību posmiem. 2016. gada Tour de France Majka atkārtoti uzvarēja kalnu klasifikācijas kopvērtējumā.

2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja trešo vietu grupas braucienā, finišējot aiz Grega Van Avermāta un Jakoba Fūglsanga, kas kopīgi panāca viņu divus kilometrus pirms finiša.

2020. gada oktobrī Majka parakstīja līgumu ar .

Atsauces

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Polijas riteņbraucēji
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Mazpolijas vojevodistē dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki riteņbraukšanā
Galējo Ziemeļu reģions

Dienvidu reģions (, ) ir viens no desmit Kamerūnas reģioniem, valsts ziemeļu daļā. Robežojas ar Ziemeļu reģionu dienvidos, ar Čadu austrumos un ar Nigēriju rietumos. Reģiona kopējā platība ir 34 263 km2 un tas ir sestais lielākais Kamerūnas reģions pēc platības. 2005. gadā Galējo Ziemeļu reģionā dzīvoja 3 111 792 iedzīvotāji, tādējādi tas ir lielākais Kamerūnas reģions pēc iedzīvotāju skaita. Reģiona administratīvais centrs un lielākā pilsēta Marva.

Kamerūnas reģioni
Petrovo-Krasnosiļļa

Petrovo-Krasnosiļļa () ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos  no apgabala centra Luhanskas. Pakļauta Hrustaļnijas pilsētas padomei, savukārt Petrovo-Krasnosiļļas pilsētas padomei pakļauts Fedorivkas pilsētciemats, Butkevičas un Verhuļivskes ciemati un Voskreseņivkas ciems.

Vēsture 
Par pilsētas pirmsākumiem uzskata 1790. gadu, kad uz serbu pulkvedim Šteričam piederošajām zemēm tik izveidoti vairāki ciemi, tajā skaitā Petrovo-Krasnosiļļa (Петрово-Красносілля, Петрово-Красноселье). Pašas pilsētas veidošanās saistāma ar Franču-krievu biedrības 1895. gadā uzbuvēto Šterovkas ķīmisko un sprāgstvielu rūpnīcu. Pie rūpnīcas izaugušais ciemats 1930. gadā oficiāli ieguva nosaukumu Šterovkas dinamīta rūpnīcas ciemats (посёлок Штеровского динамитного завода). 1935. gadā rūpnīcai piešķīra revolucionāra un komunistiskās partijas darbinieka Grigorija Petrovska vārdu. 1941. gadā rūpnīcu evakuē uz austrumiem (Permu, Soļikamsku un Sterļitamaku), bet 1944. gadā to atjauno iepriekšējā vietā. 1959. gadā ciemats pārdēvēts tagadējā vārdā, bet 1963. gadā tam piešķirts pilsētas statuss.

Atsauces
Rožņativas rajons

Rožņativas rajons () ir Ukrainas Ivanofrankivskas apgabala administratīvā iedalījuma vienība. Robežojas ar Ivanofrankivskas apgabala Dolinas, Kalušas un Bohorodčanu rajoniem, kā arī Aizkarpatu apgabala Tjačivas un Mižhirjas rajoniem.

Rajona daļa ietilpst boiku apdzīvotības areālā. Rajonā atrodas naftas atradnes.

Ārējās saites

Ivanofrankivskas apgabala administratīvais iedalījums
Čanša

Čanša (, ) ir prefektūras līmeņa minicipalitāte Ķīnā, Hunaņas provinces administratīvais centrs. Pilsēta atrodas Sjandzjanas upes krastā. No rūpniecības nozarēm attīstīta metalurģija un mašīnbūve. Pilsētas lauku teritorijā plaši audzē rīsus. Savulaik ir bijis viens no lielākajiem rīsu tirgiem Ķīnā.

Čanšā Mao Dzeduns sāka savu politisko karjeru. 1938. gadā Otrajā Ķīnas—Japānas karā pilsētu stipri nopostīja ugunsgrēks.

Ārējās saites 

Ķīnas pilsētas
Diks Fosberijs

Ričards Daglass "Diks" Fosberijs (; dzimis ) ir bijušais amerikāņu vieglatlēts, startējis augstlēkšanas sacensībās. Pazīstams kā mūsdienās pielietotās lēciena tehnikas augstlēkšanā (pazīstama kā fosbury flop) autors.

Piedalījies  Mehiko, kur izcīnīja zelta medaļu ar jaunu olimpisko rekordu 2,24 m. Zelta medaļu izcīnījis, lēcot tobrīd jaunā stilā — pārvarēja latiņu aizmuguriski. Mūsdienās šī ir populārākā latiņas pārvarēšanas metode. Augstlēkšana kļuva par pirmo vieglatlētikas disciplīnu un pašlaik arī vienīgo, kurā kāda sportista vārdā ticis nosaukts kāds no elementiem. Sākotnēji fosbury flop tika uzskatīta par nedrošu tehniku, tomēr vēlāk kļuva par tehniku, ko izmanto lielākā daļa augstlēcēju.

Pēc Mehiko Olimpiskajām spēlēm beidza sportot augstā līmenī (neveiksmīgi mēģināja kvalificēties ) un pievērsās civilās aviācijas inženiera amatam.

Personiskie rekordi

Atsauces

Ārējās saites 

 ASV Slavas zāles ieraksts
 
 

1947. gadā dzimušie
Oregonā dzimušie
ASV vieglatlēti
1968. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Augstlēcēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Valērijs Brumels

Valērijs Brumels (; dzimis , miris ) bija padomju vieglatlēts, startējis augstlēkšanas sacensībās.
Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 1960. gadā Romā izcīnīja sudraba medaļu, pēc četriem gadiem Tokijā kļuva par olimpisko čempionu. 1962. gada Eiropas čempions augstlēkšanā, divkārtējs Universiādes čempions.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1942. gadā Amūras apgabalā Sibīrijā, latviešu izcelsmes ģeologa Nikolaja Brumela un viņa sievas Ludmilas, dzimušas Kolkunovas, ģimenē. Viņa vectēvs Aleksandrs Brumelis bija 19. un 20. gadsimta mijā pārcēlies no Jelgavas apkārtnes uz Sibīriju.

1954. gadā kopā ar vecākiem pārcēlās uz dzīvi Ukrainā, 1959. gadā iestājās Harkovas Fizkultūras institūtā, bet drīz vien pameta studijas un pācēlās uz Ļvovu. 
1960. gadā viņu uzņēma PSRS izlasē, piedalījās . gada OS Romā un izcīnīja sudraba medaļu (2 metri 16 cm), iestājās Maskavas Fiziskās kultūras institūtā. Piedalījās . gada OS Tokijā un kļuva par olimpisko čempionu. Sešas reizes laboja pasaules rekordu, uzlabojot to līdz 2,28 m (1963), viņa pirmais uzstādītais pasaules rekords bija 2,23 m (1961), rekords noturējās septiņus gadus. Vēl Brumels ir uzstādījis divus pasaules rekordus telpās.
Ir startējis Rīgā, kur sacensības ar viņa dalību vēroja apmēram 20 tūkstoši skatītāju. 1965. gadā kļuvis par PSRS Nopelniem bagāto sporta meistaru.

Pēc 1965. gadā piedzīvotā kritiena no motocikla viņam tika veiktas 29 operācijas, pēc tam Brumels vairs neuzstādīja augstus rezultātus. Sācis rakstīt, ir viens no romāna, lugas un operas libreta par viņa dzīvi autoriem.

Miris 2003. gada 26. janvārī no onkoloģiskas slimības.

Personiskie rekordi

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Biogrāfija

1942. gadā dzimušie
2003. gadā mirušie
PSRS vieglatlēti
1960. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Amūras apgabalā dzimušie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Pasaules rekordisti vieglatlētikā
Augstlēcēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Gendže

Gendže () ir pilsēta Azerbaidžānas rietumos. Tā ir otra lielākā pilsēta Azerbaidžānā pēc iedzīvotāju skaita. 2013. gadā pilsētā dzīvoja 328 tūkstoši iedzīvotāju.

Līdz 1920. gadam, kad pilsēta atradās Krievijas impērijas sastāvā, tās nosaukums bija Jelizavetpole (). No 1935. līdz 1989. gadam pilsētu sauca par Kirovabadu ().

Pilsētā darbojas Gendžes automobiļu rūpnīca, kur ražo kravas mašīnas, traktorus, autobusus.

Atsauces
Dolina

Dolina () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabalā.

Vēsture
Kopš 14. gadsimta pazīstama kā sāls ieguves vieta. No 1349. gada - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Dolina iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Dolina tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. Kopš 20. gadsimta piecdesmitajiem gadiem pilsētas apkaimē - naftas ieguve. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ārējās saites
Spironolaktons

Spironolaktons jeb aldaktons ir diurētisks medikaments, kas pieder pie kālijsaudzējošo diurētiķu grupas. Tas kavē aldosterona un citu mineralokortikoīdu iedarbību uz nieru kanāliņiem. Ķīmiski spironolaktons pieder pie steroīdiem. Pie steroīda "skeleta" 17. oglekļa atoma tam pievienots γ-laktona gredzens, turklāt tas pievienots tā, ka abiem cikliem ir viens kopīgs oglekļa atoms — šādus savienojumus sauc par spiro tipa savienojumiem. No tā cēlies preparāta nosaukums. Bez tam pie steroīda 7. atoma tam pievienota sēru saturošā acetiltiogrupa.

Lieto esenciālas hipertensijas ārstēšanai; tūskas, hipokaliēmijas, Konna sindroma ārstēšanai.

Atsauces 

Diurētiķi
Steroīdi
Laktoni
Dopings
Haliča

Haliča () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabala Haličas rajona centrs pie Dņestras upes.

Vēsture
Haliča ir viena no senākajām pilsētām ne tikai Galīcijā (iespējams, ka pats novada nosaukums ir cēlies no pilsētas vārda), bet arī visā Senās Krievzemes teritorijā. Pieminēta biļinās, pēc vietējo iedzīvotāju uzskata ungāru hronikā 898. gadā, bet pilnīgi droši - no 12. gadsimta. Pilsētas senais centrs atradies mūsdienu Krilosas ciemā pilsētas pievārtē. Haliča bija Galīcijas, vēlāk Galīcijas-Volīnijas kņazistes centrs. 1240. gadā pilsētu nopostīja mongoļi, un tā vairs nekad neatguva iepriekšējo ietekmi.

No 1349. gada - Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām. 

Pēc Pirmā pasaules kara Haliča iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Haliča tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki
Haliča ir karaļa Galīcijas Danila (Данило Галицький, 1201-1264) un kņaza Švarna (Шварно Данилович, 1230-1270) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites
Horodenka

Horodenka () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabala Horodenkas rajona centrs.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1195. gadā. No 1349. gada — Polijas sastāvā. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Horodenka iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Horodenka tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Kara laikā tika iznīcināti pilsētas ebreju iedzīvotāji, bet pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki

Horodenka ir šahista Salo Flora (Саломон Михайлович Флор, 1908—1983) dzimtā pilsēta. Bērnībā pilsētā no 1814. līdz 1818. gadam dzīvoja poļu dzejnieks Juliušs Slovackis (Juliusz Słowacki, 1809—1849).

Ārējās saites
Galaktikas sargi

"Galaktikas sargi" () ir 2014. gada amerikāņu supervaroņu filma, kuras režisors ir Džeimss Ganns. Tajā galvenās lomas attēlo Kriss Prats, Zoja Saldana, Deivs Batista, Vins Dīzels, Bredlijs Kūpers, Lī Peiss, Maikls Rūkers, Karīna Džilana, Džimons Honsu, Džons Reilijs, Glenna Klouza, Benisio del Toro.

Šī ir Marvel Cinematic Universe desmitā daļa. Filmas pirmizrāde notika  Dolby teātrī Holivudā. ASV un Latvijas kinoteātros filmu sāka izrādīt kopš .

Atsauces

Ārējās saites 
 

2014. gada filmas
ASV zinātniskās fantastikas filmas
Marvel Cinematic Universe
Jaremče

Jaremče (), līdz 2006. gadam - Jaremča, ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabalā pie Prutas upes. Kūrortpilsēta, municipalitāte  sastāv no vairākām savā starpā teritoriāli nesaistītām daļām. Vienā no tām — Polaņicjas ciemā atrodas lielākais Ukrainas slēpošanas kūrorts - Bukovela.

Pilsēta izvietojusies Karpatu kalnos, 585 metrus virs jūras līmeņa. Attālums līdz Ivanofrankivskai pa dzelzceļu 54 km, pa autoceļiem — 62 km.

Vēsture
Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā teritorija iekļāvās Austrijas impērijā (Austroungārijā) un bija tur līdz Pirmā pasaules kara beigām. Rakstos Jaremče pirmoreiz minēta 1787. gadā.

Pēc Pirmā pasaules kara Jaremče iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī, un attīstījās kā kūrorts. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Jaremče tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. gada līdz 1944. gada atradās vācu okupācijā. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ārējās saites
Svatove

Svatove () ir pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Svatoves rajona administratīvais centrs. Izvietojusies apgabala ziemeļrietumos Krasnas upes krastos  no apgabala centra Luhanskas. Svatoves pilsētas padomei pakļauti Sosnovijas ciemats un Dačnes un Zmijivkas ciemi.

Antiteroristiskās operācijas laikā 2014. gadā Svatovē atrodas Luhanskas apgabala administrācija, jo apgabala centru kontrolē Luhanskas tautas republikas spēki.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta radusies 1660. gados kā kazaku sloboda Svatova Lučka (Сватова Лучка). 18. gadsimta sākumā tā nonāca Izjumas pulka sastāvā. 1825. gadā slobodā nometināja Jekaterinoslavas kirasieru pulku un uz neilgu laiku pārdēvēja par Novokaterinoslavu (Новокатеринослав). 1895. gadā caur Svatovu Lučku izbūvēja Kupjanskas—Lisičanskas dzelzceļu un Svatoves staciju. 1923. gadā Svatova Lučka kļuva par vienu no Harkovas guberņas rajonu centriem un to pēc dzelzceļa stacijas nosaukuma pārdēvēja tagadējā vārdā. 1938. gadā Svatovei piešķīra pilsētas statusu.

Atsauces

Ārējās saites
Sēzars Sjelu

Sēzars Augustu Sjelu Fiļu (; dzimis ) ir brazīliešu peldētājs, specializējies sprinta distancēs. Sjelu ir visu laiku panākumiem bagātākais Brazīlijas peldētājs, ir izcīnījis trīs olimpisko spēļu medaļas, sešas pasaules čempionāta zelta medaļas un ir labojis divus pasaules rekordus.

Piedalījies divās olimpiskajās spēlēs (, ). 2008. gadā Pekinā izcīnīja zelta medaļu 50 m brīvā stila distancē, kas bija Brazīlijas pirmā un pašlaik vienīgā zelta medaļa peldēšanā olimpiskajās spēlēs, un bronzas medaļu 100 m brīvā stila distancē. 2012. gadā Londonā izcīnīja vēl vienu bronzas medaļu — šoreiz 50 m brīvā stila distancē. Ar panākumiem startējis pasaules čempionātā garajā baseinā, kur izcīnījis sešas zelta medaļas, tāpat vairākas medaļas izcīnījis pasaules čempionātā īsajā baseinā (divas zelta medaļas individuālajās sacensībās, vairākas cita kaluma medaļas — komandu stafešu sacensībās).

Sjelu pašlaik (2014) pieder divi pasaules rekordi garajā baseinā: 50 m un 100 m brīvā stila distancē. Trīs reizes ticis atzīts par Brazīlijas gada labāko sportistu (2008, 2009, 2011).

Ārējās saites 

  

1987. gadā dzimušie
Brazīlijas peldētāji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki peldēšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki peldēšanā
Jevgeņija Kanajeva

Jevgeņija Kanajeva (; dzimusi ) ir bijusī krievu mākslas vingrotāja.

Piedalījusies divās Olimpiskajās spēlēs (, ), gan 2008. gadā Pekinā, gan 2012. gadā Londonā izcīnījusi zelta medaļu daudzcīņā, kļūstot par pirmo sportisti ar divām mākslas vingrošanas daudzcīņas zelta medaļām. Ar 17 Pasaules un 13 Eiropas čempiones tituliem viņa ir abu sacensību zelta medaļām bagātākā sportiste. 2009. gada Pasaules čempionātā kļuva par pirmo mākslas vingrotāju, kas uzvar visās sešās disciplīnās, 2011. gadā atkārtoja šo panākumu.

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Krievijas vingrotāji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Omskas apgabalā dzimušie
Kaluša

Kaluša () ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabalā.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1437. gadā Polijas sastāvā. Vēsturisks sāls ieguves centrs. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Kaluša iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kaluša tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Ekonomika

Pilsēta ievērojams ķīmiskās rūpniecības centrs. Šeit atrodas Krievijas kompānijai "Lukoil" daļēji piederošais ķīmiskais uzņēmums "Karpatnaftohim" (ražo vinilhlorīdu, nātrija hidroksīdu, polietilēnu, propilēnu, benzolu u.c. savienojumus). Kalušas cauruļu rūpnīcā ražo plastmasas caurules. Apkaimē silvinīta atradnes.

Cilvēki

Kaluša ir cīkstoņa Vasiļa Fedorišina (Василь Федоришин, 1981) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Karpatnaftohim 
Kalušas cauruļu rupnīca
Kolomija

Kolomija () ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabalā pie Prutas upes. Pokutjas reģiona un huculu kultūras centrs.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1241. gadā mongoļu iebrukuma laikā. 1340. gadā aneksēja Polija. No 1498. gada, kad to iekaroja Stefans Lielais, līdz 1531. gadam, kad to atkaroja Jans Tarnovskis, Kolomija bija Moldāvijas sastāvā. 1589. un 1620. gadā pilsētu nopostīja turki.

Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām. 19. gadsimta beigās apmēram puse no Kolomijas iedzīvotājiem bija ebreji.

Pēc Pirmā pasaules kara Kolomija iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kolomija tika iekļauta Ukrainas PSR. No 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara pilsētas poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada - neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Cilvēki
Kolomija ir čellista Emanuela Feiermana (Emanuel Feuermann, 1902-1942) dzimtā pilsēta. 1880. gadā vietējā cietumā 3 mēnešus pavadīja dzejnieks Ivans Franko.

Kultūra
Kolomijā atrodas lieldienu olu muzejs (Музей Писанкового розпису).

Ārējās saites 

Lieldienu olu muzejs
Kosiva

Kosiva () ir pilsēta Ukrainas rietumos, Ivanofrankivskas apgabala Kosivas rajona centrs, huculu apdzīvotības areālā.

Vēsture
Rakstos pirmoreiz minēta 1424. gadā kā apdzīvotā vieta Polijā. Pilsēta attīstījās kā sāls ieguves centrs. Pēc Polijas Pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsētu iekļāva Austrijas impērijā (Austroungārijā) kur tā atradās līdz Pirmā pasaules kara beigām.

Pēc Pirmā pasaules kara Kosiva iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Tā bija pazīstams kūrorts. 1939. gadā, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, PSRS iebruka Polijā, un Kosiva tika iekļauta Ukrainas PSR, tomēr, pirms Sarkanā armija ieņēma pilsētu, caur to uz netālo Rumāniju evakuējās Polijas valdība. No 1941. gada 1. jūlija līdz 1944. gada 31. septembrim Kosiva atradās vācu okupācijā. Vācu okupācijas laikā pilsētas ebreji tika iznīcināti. Pēc kara poļu iedzīvotāji tika pārcelti uz Poliju. No 1991. gada — neatkarīgās Ukrainas sastāvā.

Kultūra
Kosivas apkaimē tika uzņemtas Dzjana Imou 2004. gada filmas "Lidojošo dunču nams" ainas.

Ārējās saites
Sātans Pradas brunčos

"Sātans Pradas brunčos" () ir 2006. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisors ir Deivids Frenkels. Filmas sižets ir balstīts uz Lorīnas Veisbergeras 2003. gada romānu ar tādu pašu nosaukumu.

Filma ir stāsts par universitāti beigušu žurnālisti, kas iegūst ietekmīga modes žurnāla (lai arī pati žurnāliste par modi neinteresējas) redaktores asistentes darbu. Tajā galvenās lomas attēlo Anna Hetaveja, Merila Strīpa, Emilija Blanta un Stenlijs Tuči. Filmā tika izmantoti vairāku dizaineru un modes namu apģērbi un aksesuāri, tādējādi padarot šo par visu laiku dārgāko filmu kostīmu ziņā.

"Sātans Pradas brunčos" guva labus panākumus gan kases ieņēmumu, gan kritiķu vērtējuma ziņā. Strīpa par lomu filmā tika nominēta savai četrpadsmitajai Amerikas Kinoakadēmijas balvai un saņēma Zelta globusa balvu. Amerikas Kinoinstitūts šo atzina par vienu no 2006. gada desmit labākajām filmām.

Atsauces

Ārējās saites 

2006. gada filmas
ASV filmas
Latvijas volejbola izlase

Latvijas volejbola izlase ir komanda, kas pārstāv Latviju starptautiskās volejbola spēlēs. Latvijas izlasi pārvalda Latvijas Volejbola federācija. Latvijas izlase ir piedalījusies divos Eiropas čempionātos — 1995. gadā Grieķijā tika izcīnīta 11. vieta, bet 2021. gada Eiropas čempionātā izstājās astotdaļfinālā (16. vieta). 2021. gada septembrī tā ierindojās 50. vietā FIVB rangā.

2020. gada septembrī izlase pēc 26 gadu pārtraukuma kvalificējās 2021. gada Eiropas vīriešu volejbola čempionātam.

Galvenie treneri 

 Āvo Kēls (2017-2021)
 Mihals Meško Gogols (2021—pašlaik)

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Volejbola federācija

Volejbola izlases
Volejbols Latvijā
Aleksandrs Grīva

Aleksandrs Grīva (dzimis , miris 2005. gada 6. jūnijā) ir latviešu skaņu režisors, producents un diriģents.

Laikā no 1955. līdz 1958. gadam mācījies Mediņa Rīgas mūzikas vidusskolā, 1959. gadā absolvējis Cēsu mūzikas vidusskolu, 1964. gadā beidzis LVK Kordiriģentu nodaļas Imanta Kokara klasi.

No 1958. līdz 1961. gadam Grīva diriģēja Cēsu pilsētas jaukto kori, no 1959. līdz 1966. gadam bijis skaņu režisors Latvijas Televīzijā. Vislabāk pazīstams kā Vissavienības firmas "Melodija" skaņu ierakstu studijas mākslinieciskais vadītājs, kā arī galvenais skaņu režisors. No 1966. līdz 1974. gadam šos pienākumus pildījis Rīgā, Tallinā un Viļņā, pēc tam līdz 1987. gadam — vienīgi Rīgā. Dažādos laika posmos bijis Latvijas Radio ģenerāldirektora palīgs, galvenais mūzikas redaktors Rīgas Kinostudijā, izpildproducents kamerkorim "Ave Sol".

Saņēmis vairākus apbalvojumus.

Atsauces 

1938. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas cilvēki
Rīgas Grebenščikova lūgšanu nams

Rīgas Grebenščikova vecticībnieku kopienas lūgšanu nams ir vecticībnieku dievnams Rīgā, Latvijā. Tajā darbojas pasaulē lielākā vecticībnieku draudze, tās sastāvā ir apmēram 25 tūkstoši ticīgo.

Dievnams ticis dibināts apmēram 1760. gadā. Sākotnējis ticis ierīkots koka šķūnī, vēlāk pārbūvēta par ķieģeļu celtni. Sākotnējais dievnama nosaukums bija "Maskavas lūgšanu nams Daugavas krastā", jo tas atradās Daugavas krastā. 1826. gadā lūgšanu nams tika nosaukts tirgotāja Alekseja Grebenščikova vārdā.

Grebenščikova vecticībnieku kopienas lūgšanu nama ar klosteri apbūve ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces

Ārējās saites 

 Rīgas vecticībnieku dievnami

Baznīcas Rīgā
Vecticībnieku baznīcas Latvijā
Vecticība
Maskavas forštate
Nikolajs Poplavskis

Nikolajs Poplavskis (, dzimis , miris ) bija pirmais Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1636. gada 4. decembrī savas dzimtas īpašumā tagadējā Podlases vojevodistes Belskas apriņķa Poplavu (Popławy) miestā vēsturiskajā Podlahijas teritorijā, kas 1569. gadā no Lietuvas dižkunigaitijas pakļautības pārgāja Polijas karaļa daļā.
Zināms, ka kopš 1670. gada N. Poplavskis ieņēma dažādus katoļu baznīcas amatus Poznaņā, Varšavā un Plockā. 1685. gada viņu iecēla par Inflantijas vaivadijas bīskapu. Tolaik Latgalē bija tikai trīs baznīcas ar saviem priesteriem Daugavpilī, Rēzeknē un Viļakā. N. Poplavskis pēc ievēlēšanas par bīskapu pārcēlās uz dzīvi Daugavpilī. Tolaik Daugavpils jezuītu baznīca bija visas Livonijas un Kurzemes bīskapu pagaidu rezidence, jo Cēsu un Piltenes baznīcas piederēja luterāņiem.

Miris 1711. gada 7. septembrī drīz pēc iecelšanas par Ļvovas arhibīskapu.

Atsauces 

1636. gadā dzimušie
1711. gadā mirušie
Katoļu bīskapi
Teodors Volfs fon Līdinghauzens

Teodors Volfs fon Līdinghauzens (, ; dzimis , miris ) bija Inflantijas bīskaps ar pastāvīgu rezidenci Daugavpilī (1710, koadjutors 1701—1710).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1662. gada 20. septembrī Līksnas muižā Inflantijas vaivadijas Daugavpils stārasta Frīdriha Volfa fon Līdinghauzena un viņa sievas Annas Dēnhofas ģimenē.
Iestājās jezuītu ordenī, studēja jezuītu kolēģijā Varšavā un papildinājās Romā (1688-1689). Lielā Ziemeļu kara sākumā 1701. gadā viņu iecēla par Livonijas un Kurzemes bīskapa Nikolaja Poplavska koadjuktoru, bet pēc viņa iecelšanas par Ļvovas arhibīskapu 1710. gadā Teodors Volfs fon Līdinghauzens uz neilgu laiku bija Inflantijas un Piltenes bīskaps.  
Tā laika statistika liecina, ka Daugavpilī dzīvoja ap 500 katoļticīgo, bet visā Inflantijas bīskapijā - 50 000.
Pēc tam viņu iecēla par Helmas bīskapu (1710-1712).

Miris 1712. gada 9. maijā Varšavā.

Atsauces 

Katoļu bīskapi
Augšdaugavas novadā dzimušie
Volfi fon Līdinghauzeni
1662. gadā dzimušie
1712. gadā mirušie
Vācbaltieši
Garonna

Garonna (, ) ir upe Francijas dienvidrietumos un Spānijas ziemeļaustrumos (Katalonijā). Upe sākas Pireneju kalnos un, savienojoties ar Dordoņa, izveido Žirondas estuāru. Tās garums ir 602 km. Upes krastos atrodas Tulūza, Ažāna, Bordo. Upes baseins ir 84,8 tūkstoši km2 (šajā platībā ir iekļauta arī Dordoņas upes baseina platība). Lielākās pietekas ir Lo un Tarna.

Ārējās saites 

Francijas upes
Spānijas upes
Garonna
Street Angel

Street Angel ir 1928. gada ASV mēmā filma. Filmas režisors ir Frenks Borzeigi. Street Angel ir Monktona Hofī lugas Lady Cristilinda ekranizējums.

Šī ir viena no trim filmām, par ko Dženeta Geinore saņēma 1. Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā", pārējās divas filmas bija F. V. Murnava Sunrise: A Song of Two Humans un Borzeigi 7th Heaven. Street Angel tāpat tika izvirzīts nominācijām "Labākais mākslinieka darbs" un "Labākais operatora darbs". Balvu par aktierspēli pasniedza 1929. gadā, bet pārējās nominācijas tika izvirzītas 1930. gadā, kas padara šo filmu par vienīgo Amerikas Kinoakadēmijas balvu pasniegšanas vēsturē, kas nominēta divos dažādos gados un nav filma svešvalodā.

Sižets 
Enerģiska un jauna sieviete (Geinore) nelegālā veidā iegūst naudu, kas viņai nepieciešama, lai izārstētu slimo māti. Viņa tiek aizturēta likuma pārkāpšanas brīdī, tomēr viņai izdodas aizbēgt no soda, bet viņas māte tikmēr jau ir mirusi. Nabadzības pārņemta viņa klaiņo pa ielām, līdz sastop ceļošo karnevālu, kur iepazīstas ar klejojošo gleznotāju (Farels). Kaut arī viņi iemīlas viens otrā, tomēr pagātne neliek viņu mierā.

Lomās 
 Dženeta Geinore — Endžela
 Čarlzs Farels — Džino
 Alberto Rabagliati — policists
 Sīno Konti — policists
 Gvido Trento — policijas seržants Neri
 Henrijs Armeta — Masceto
 Luiss Lidžets — Bepo

Atsauces

Ārējās saites 

 Street Angel vietnē Virtual History 

1928. gada filmas
ASV romantikas filmas
Mēmā kino filmas
Liutprands

Liutprands (; dzimšanas gads nezināms, miris 744. gadā) bija langobardu karalis no 712. līdz 744. gadam ar rezidenci Pāvijā.

Glābjoties no Ariperta II, jaunības dienas pavadīja kopā ar tēvu Ansprandu Bavārijā. Atgriezās Lombardijā 712. gadā un pēc tēva nāves ieņēma troni.

Kad 726. gadā Bizantijas imperators Leons III Izaurs sāka ikonoklasma kustību, Liutprands uzbruka Bizantijas īpašumiem Itālijā, ieņemot Emīliju. 728. gadā ar Romas pāvestu Gregoru II noslēdza t.s. Sutru dāvinājumu, piešķirot pāvestam zemes ap Romu, tādejādi likdams pamatus Pāvesta valstij. Liutprands ieņēma Korsiku, lai aizsargātu to no mauru izbrukumiem no Baleāru salām. Tika atvairīti slāvu uzbrukumi Friuli. Liutprands nodibināja draudzīgas attiecības ar franku valdnieku Kārli Martelu, palīdzēdams tam cīņā pret mauriem. 735./36. gadā, sakarā ar slimību, piekrita, ka Hildeprands tika iecelts par līdzvaldnieku. Cīnījies pret Romas pāvestu Gregoru III, aplenkdams Romu.

Ārējās saites 

744. gadā mirušie
Langobardu karaļi
International Commerce Centre

Honkongas Starptautiskais komerccentrs (; , saīsināti ICC Tower) ir 484 metrus augsts 118 stāvu komerciāls debesskrāpis Rietumkouluņā, kura būvniecība tika pabeigta 2010. gadā. Tas ir daļa no virs Kouluņas metrostacijas uzbūvētā Union Square projekta. 2014. gadā tā ir septītā augstākā ēka pasaulē, kā arī ceturtā augstākā ēka pasaulē pēc stāvu skaita, kā arī augstākā ēka Honkongā.

Ēkā atrodas The Ritz-Carlton viesnīca un skatu laukums 100. stāvā ar nosaukumu Sky100.

ICC tornis atrodas pretī otrjai augstākajai ēkai Honkongā, 2 International Finance Centre (IFC), kurš atrodas Viktorijas ostas otrā krastā Honkongas salas centrālajā daļā. Arī IFC torni projektēja Sun Hung Kai Properties kopā ar citu lielu Honkongas nekustamo īpašumu attīstītāju Henderson Land.

Stāvu skaits 
Vairāki avoti norāda, ka ēkā ir 118 stāvi, daži norāda, ka tam ir 118 stāvi virs zemes un 4 stāvi pazemē, bet citi, ieskaitot Council on Tall Buildings and Urban Habitat (CTBUH) piemin 108 stāvus virs zemes un 4 zem zemes. CTBUH atzīmē, kas viņu "stāvu skaits var atšķirties no citiem publicētiem avotiem, jo dažos pasaules reģionos konkrēti stāvi netiek iekļauti (piemēram, 4, 14, 24, u.c. stāvs Honkongā)". Ēkā ir stāvs ar numuru 118, kas ir daļa no Ritz-Carlton viesnīcas.

Atsauces

Ārējās saites 

 Ēkas vietne
 Raksts par International Commerce Centre Building Journal, 2011. gada aprīlis.
 Elements lielveikala tīmekļa vietne
 Union Square
 Sākotnējais piedāvājums

Debesskrāpji
Honkongas celtnes un būves
International Finance Centre

International Finance Centre (IFC, zīmolā kā "ifc") ir komerciāls debesskrāpis Honkongas centrā.

Atsauces 

Debesskrāpji
Honkongas celtnes un būves
Glorija Svansone

Glorija Meja Džozefīna Svansone (, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu aktrise, dziedātāja un producente. Vislabāk zināma ar Normas Desmondes atveidojumu filmā "Saulrieta bulvāris" (1950), par šo lomu saņēma Zelta globusa balvu.

Viņa bija viena no slavenākajām mēmā kino zvaigznēm, gan kā aktrise, gan — modes ikona, it īpaši Sesila de Milla filmās. Viņa ir filmējusies vairāk kā ducī mēmajās filmās. Izvirzīta 1. Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomu filmā Sadie Thompson (1928). Vēl divas reizes nominēta šai balvai par lomām filmās The Trespasser (1929) un "Saulrieta bulvāris" (1950).

Glorija Svansone producējusi piecas filmas ar savu dalību, tajā skaitā arī filmas Sadie Thompson un The Love of Sunya (1927).  Personīgās problēmas un lielais izvēlīgums veicināja viņas popularitātes mazināšanos. Tomēr 1950. gadā ar lomu filmā "Saulrieta bulvāris" Svansone guva milzīgus panākumus. Pēc tam viņa visbiežāk attēloja lomas teātrī un televīzijā. Pēdējā kinofilma  bija filmā Airport 1975 (1974), kurā viņa tēloja pati sevi.

Atsauces

Ārējās saites 

1899. gadā dzimušie
1983. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktrises
ASV kinoproducenti
Ilinoisā dzimušie
Zelta globusa balvas ieguvēji
Polovciešu stepe

Polovciešu stepe (, ), Kipčaku stepe ( Desht-i Qipchāq) vai rietumu avotos Kumānija () ir kultūrvēsturisks reģions Eiropā un Āzijā, ko 11.—13. gadsimtā apdzīvoja polovcieši (kipčaki, kumāni). Aptvēra līdzenumu un stepju apgabalus (galvenokārt Pontijas stepi un Kazahu stepi) no Donavas lejteces Eiropas dienvidaustrumos līdz Sirdarjas lejtecei un Balhaša ezeram Āzijas rietumos. Mūsdienās kādreizējā Polovciešu stepe iekļauta lielākoties Krievijas, Ukraina un Kazahstānas teritorijā, kā arī neliela daļa Moldovā un Rumānijā.

Pirmoreiz minēta 11. gadsimtā kā Dešti Kipčaka persieša Nāsira Hosrova darbā, kad kipčaki no 1030. gada, ieceļojot no Irtišas krastiem, kļuva par Horezmas kaimiņiem.

Polovciešu stepe parasti tiek dalīta Austrumu (no Altaja līdz Kaspijas jūrai) un Rietumu (no Kaspijas jūras līdz Donavai) Kipčakā. Rietumu Kipčaka senslāvu hronikās minēta kā Polovciešu Zeme, bet bizantiešu un eiropiešu avotos — kā Kumānija. 13. gadsimtā Polovciešu stepi iekaroja mongoļu karaspēks un tā kļuva par Zelta Ordas kodolu.

Atsauces 

Eiropas vēsture
Eiropas ģeogrāfija
Āzijas vēsture
Āzijas ģeogrāfija
Svaress

Svaress ( — 'Svaro dēls', no personvārda Svaro (Suaro); sieviešu dzimtē Svaresa) ir izplatīts spāņu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Adolfo Svaress (Adolfo Suárez; 1932—2014) — spāņu jurists un politiķis;
 Deniss Svaress (Denis Suárez; 1994) — spāņu futbolists;
 Klaudio Svaress (Claudio Suárez; 1968) — Meksikas futbolists;
 Luiss Svaress (Luis Suárez):
 Luiss Svaress Fernandess (Luis Suárez Fernández; 1924) — spāņu vēsturnieks;
 Luiss Svaress Miramontess (Luis Suárez Miramontes; 1935) — bijušais Spānijas futbolists un treneris;
 Luiss Fernando Svaress (Luis Fernando Suárez; 1959) — Kolumbijas futbola treneris;
 Luiss Alverto Svaress (Luis Alberto Suárez; 1987) — Urugvajas futbolists.

Atsauces 

Spāņu uzvārdi
Mežonīgais Lauks

Mežonīgais Lauks (, , , , ) ir vēsturisks apzīmējums mazapdzīvotajai Pontas stepes daļai ziemeļos no Melnās un Azovas jūras. Lietots galvenokārt 16.—18. gadsimta poļu un lietuviešu dokumentos un bieži vien apzīmē teritoriju no Donas austrumos līdz Kijevai ziemeļos un Dņestrai un tās pietekām Siņuhai un Kodimai rietumos.

Vēsture 
Līdz 13. gadsimtam šīs teritorijas bija daļa no Polovciešu stepes, kad to iekaroja Zelta Ordas karaspēks. 1362. gadā, kad lietuviešu kņaza Aļģirda karaspēks sakāva Zelta Ordas karaspēku, Mežonīgā Lauka rietumu daļa nonāca Lietuvas Lielkņazistes varā. 1399. gadā Vītauts Dižais zaudēja šīs teritorijas Zelta Ordai, bet 1441. gadā tās kā Jedisana nonāca Krimas Hanistes varā. Vairāku gadsimtu garumā šīs teritorijas bija Krimas, Nogaju Ordas, Maskavas Lielkņazistes un Lietuvas Lielkņazistes cīņu objekts, kas veicināja šo teritoriju depopulāciju.

Dņepras vidustecē 15. gadsimtā izveidojās Zaporožjes Seča. Pēc Bohdana Hmeļnicka vadītās sacelšanās un Hetmanāta izveidošanās lielākā daļa Mežonīgā Lauka ziemeļu daļas nonāca kazaku valsts sastāvā. Vēlākos gadsimtos kazaku zemes un pēc krievu-turku kariem arī Melnās un Azovas jūru piekrastes kā Jaunkrievija nonāca Krievijas Impērijas sastāvā. Mūsdienās Mežonīgā Lauka teritorijas sadalītas starp Ukrainu, Krieviju un Moldovu.

Atsauces

Ārējās saites 
 ФЕНОМЕН ДИКОГО ПОЛЯ Уничтожив украинскую государственность, оно раздуло пламя ее возрождения. Александр Ляшев

Eiropas vēsture
Eiropas ģeogrāfija
Ukrainas vēsturiskie reģioni
Jaunatnes dārzs

Jaunatnes dārzs ir neliels parks Rīgā, Āgenskalnā starp Lapu, Melnsila un Ernestīnes ielām. Neoficiāli to dažkārt sauc arī par Ļermontova parku, jo blakus atrodas Ļermontova iela un trolejbusa pietura Ļermontova iela.

Līdz 20. gadsimta trīsdesmitajiem gadiem šis bija privāts, Augsburgu ģimenei piederošs dārzs ar paugurainu reljefu, kāpnēm un atbalsta mūriem. Augšējā daļā atradās parka īpašnieka māja. 1949. gadā Rīgas pilsētas Sarkanarmijas rajona (tagad Zemgales priekšpilsēta) izpildkomiteja nolēma Ernestīnes un Melnsila ielas stūrī izveidot bērnu parku. 1950. gadā bijušā dārza īpašnieka mājā tika iekārtota Rīgas pilsētas 31. bērnu un jauniešu bibliotēka. 1952. gadā kādreizējo privāto dārzu sāka pārveidot pēc Pāvela Seļecka projekta un nosauca par Jaunatnes dārzu.

Parka platība ir 10 850 m2. Parkā aug vietējie un introducētie kokaugi (Ledebūra lapegle, smaržīgā papele, pelēkais riekstkoks).

Objekti 
Parka augšējā daļā atradās bibliotēka. Dibināta 1950. gadā kā Rīgas pilsētas 31. bērnu un jaunatnes bibliotēka, no 1953. gada Rīgas 31. bibliotēka, 1997. gadā ieguva nosaukumu Bibliotēka "Zvirbulis", no 2003. gada Rīgas Centrālās bibliotēkas filiālbibliotēka "Zvirbulis". Bibliotēka 2018. gadā slēgta tehnisko apstākļu dēļ un šobrīd ir ierobežota ar žogu. Pārdaugavas radošais centrs iesaistās, lai bibliotēku atjaunotu, jo zem balto silikātķieģelu pārklāja atrodas 20. gadsimta pirmajā pusē celts koka nams, kas ir labā stāvoklī un restaurējams.

Dārza lejas daļā atrodas bērnu rotaļu laukums.

Atsauces 

Rīgas dārzi un parki
Āgenskalns
Da Vinči kods (filma)

"Da Vinči kods" () ir 2006. gadā uzņemta ASV mākslas filma. Filma uzņemta pēc Dena Brauna tāda paša nosaukuma romāna motīviem. Filmas režisors ir Rons Hauards, galvenās lomas atveido Toms Henkss, Odrija Totū, Ians Makellens, Alfreds Molina, Jirgens Prohnovs, Pols Betanijs, Žans Reno un Žans Pjērs Marjels. Filmas mūzikas autors Hanss Cimmers tika nominēts Zelta globusa balvai par labāko oriģinālmūziku.

Sižets 
Filmas galvenais varonis profesors Roberts Lengdons (Toms Henkss) tiek iesaistīts senu noslēpumu atklāšanā, kas saistīti ar Svēto grālu. Kopā ar kriptogrāfijas speciālisti Sofiju Nevē (Odrija Totū) viņš cenšas izprast mīklainas norādes, kas varētu būt iešifrētas Leonardo da Vinči gleznā "Svētais vakarēdiens". Situāciju sarežģī tas, ka tai pašā laikā viņiem nākas bēgt no policijas kapteiņa (Žans Reno), kurš tur Lengdonu aizdomās par Luvras muzeja kuratora slepkavību un vēlas viņu arestēt. Bez tam Romas Katoļu baznīcas organizācija Opus Dei cenšas darboties pret Svētā grāla noslēpumu atklāšanu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Filmas oficiālā mājaslapa

2006. gada filmas
ASV filmas
Columbia Pictures filmas
Rona Hauarda filmas
Andešs Jūnass Ongstrēms

Andešs Jūnass Ongstrēms (; ;  — ) bija zviedru fiziķis un viens no spektroskopijas zinātnes pamatlicējiem.

Ongstrēma uzvārdā nosaukta garuma mērvienība angstrēms.

Atsauces

Ārējās saites 

1814. gadā dzimušie 
1874. gadā mirušie
Zviedru fiziķi
Zviedru astronomi
Vesternorlandes lēnē dzimušie
Laplata (pilsēta)

Laplata () ir pilsēta Argentīnas austrumos, Buenosairesas provincē, Atlantijas okeāna krastā. Buenosairesas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pēc 2001. gada datiem pilsētā dzīvoja 740 369 iedzīvotāji, bet tās aglomerācijā dzīvoja 894 253 iedzīvotāji. Laplata ir trešā lielākā pilsēta Argentīnā. Dibināta 1882. gada 19. novembrī.

Laplata ir mājvieta divām Argentīnas pirmās divīzijas futbola komandām, kā Laplatas "Estudiantes" un Laplatas "Gimnasia". Pilsēta ir mājvieta Laplatas Nacionālajai Universitātei. Tā ir viena no lielākajām un nozīmīgākajām Argentīnas universitātēm ar vairāk kā 90 000 klātienes studentiem.

Ārējās saites 

Argentīnas pilsētas
Kolins Pauels

Kolins Luters Pauels (; dzimis ; miris ) bija amerikāņu valstsvīrs un ASV Armijas ģenerālis. Bijis ASV valsts sekretārs (2001—2004).

Dienējis ASV Armijā laikā no 1958. līdz 1993. gadam, kur saņēmis četrzvaigžņu ģenerāļa pakāpi. Dienējis Vjetnamas karā, iebrukumā Panamā un Līča karā. Par militāro dienestu saņēmis dažādus apbalvojumus. Militārās karjeras laikā bijis nacionālās drošības padomnieks (1987—1989), ASV apvienotā štāba vadītājs (augstākais ASV Armijas postenis; 1989—1993). Pēc tam no armijas atvaļinājies.

2001. gadā nomainījis Medlinu Olbraitu ASV valsts sekretāra amatā Džordža V. Buša valdībā. Pauels ir pirmais afroamerikānis gan ASV apvienotā štāba vadītāja, gan ASV valsts sekretāra amatā. Par atkāpšanos no amata paziņoja .

2021. gada janvārī, pēc tam, kad Trampa atbalstītāji iebruka Kapitolija ēkā, Pauels pameta Republikāņu partiju.

 miris no COVID-19 izraisītajām komplikācijām.

Atsauces

Ārējās saites 

1937. gadā dzimušie
2021. gadā mirušie
No COVID-19 mirušie
Ņujorkā dzimušie
ASV valsts sekretāri
ASV ģenerāļi
Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki

Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki ir katoļu baznīcas reliģiski svētki, kas tiek atzīmēti . Latvijā tie tiek visplašāk svinēti Aglonas Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu bazilikā.

Vissvētākās Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas svētki ir vieni no īpaši Jaunavas Marijas godināšanai veltītajiem svētkiem, vēl pastāv Marijas šķīstīšanas svētki (), Marijas pasludināšanas diena () un Marijas dzimšanas diena ().

Marijas aizmigšana un debesīs uzņemšana ir vieni no senākajiem mariāniskajiem svētkiem gan Austrumu, gan Rietumu baznīcā. Austrumu baznīcā Marijas aizmigšanas svētki tika izsludināti 7. gadsimtā ar imperatora Maurīcija dekrētu, pēc tam tika uzsākta svētku svinēšana arī Romā. 8. gadsimtā tie ieguva pašreizējo nosaukumu.

Svētki simbolizē pilnīgu savienošanos ar Dieva valstību, pirmvecāku grēku izpirkšanu, mūžīgo atpestīšanu, kā arī uzvaru pār grēku.

Tiek atzīmēti kā valsts svētki Austrijā, Austrumtimorā, Beļģijā, Beninā, Burundi, Čīlē, Francijā, Grieķijā, Gvatemalā, Horvātijā, Itālijā, Kamerūnā, Kiprā, Kotdivuārā, Lietuvā, Luksemburgā, Maltā, Polijā, Portugālē, Slovēnijā, Spānijā un Šveicē.

Atsauces 

Kristiešu svētki