joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Labradoras jūra

Labradoras jūra (, , ) ir Atlantijas okeānam piederīga malas jūra Ziemeļamerikas piekrastē starp Labradoras pussalu un Grenlandi.

Vispārējs raksturojums 
Ziemeļu daļā jūra ir ap 700 metrus dziļa, savukārt dienvidu daļā — līdz 4316 metrus dziļa un ap 900 km plata.

Jūra sākusi veidoties pirms aptuveni 61 miljona gadu, kad tektonisko procesu rezultātā no Ziemeļamerikas atdalījās Grenlande. Jūras tālākā izplešanās apstājās pirms aptuveni 40 miljoniem gadu.

Pēdējā ledus laikmetā Labradoras jūrā no ledāja nokļuva ļoti daudz aisbergu, kuros bija ieslēgti arī akmeņi. Tagad šie akmeņi klāj jūras gultni.

Labradoras jūras centrālajā daļā, sākot no Hudzona šauruma uz dienvidiem stiepjas viens no pasaulē lielākajiem turbidītu kanāliem - zemūdens nogruvumu ceļiem. Pa šo 1,5 - 2,5 kilometrus plato, 100 - 200 m dziļo kanālu virzienā no ziemeļiem uz dienvidiem nogruvumi plūst simtiem kilometru tālu, sasniedzot lielu dziļumu pie Jaunanglijas krastiem.

Labradoras jūrā no ziemeļiem uz dienvidiem gar Kanādas krastu plūst aukstā Labradoras straume, savukārt salīdzinoši siltākā Rietumgrenlandes straume plūst no dienvidiem uz ziemeļiem gar Grenlandes rietumu krastu.

No decembra līdz jūnijam jūras ziemeļu un rietumu daļu klāj ledus. Zem jūras atrodas dabasgāzes atradnes, taču resursu apguvi kavē aisbergi.

Robežas 
Ziemeļos pāriet Deivisa šaurumā, kas jau ir Ziemeļu Ledus okeāna daļa. Austrumos — Grenlandes dienvidrietumu piekraste un atklāts Atlantijas okeāns, dienvidos — atklāts Atlantijas okeāns, dienvidrietumos un rietumos — Labradoras pussalas piekraste, ziemeļrietumos — Hudzona šaurums un Bafina Zeme.

Ārējās saites 

Jūras
Grenlandes jūras
Sargasu jūra

Sargasu jūra () ir Atlantijas okeāna daļa, kas neatbilst klasiskai jūrai, jo to nevienā pusē nenorobežo sauszeme — robežu veido okeāna straumes.

Vispārīgs raksturojums 

Vienīgā Sargasu jūras sauszeme ir Bermudu salas. Sargasu jūrai raksturīgi tas, ka to ielenc aktīvas straumes, savukārt pati Sargasu jūra ir salīdzinoši mierīga, ar biežiem bezvēja periodiem, bez straumēm. Jūras ūdens ir ļoti silts, brīžiem pat pārsteidzoši karsts, vidējā temperatūra ziemā ap 18—23 °C, vasarā 26—28 °C. Jūrā maz nokrišņu, tāpēc ūdens virsējais slānis ir salīdzinoši sāļš — no aptuveni ~ 36.5 ‰ līdz vairāk nekā 37 ‰.

Sargasu jūrā nav daudz komerciālai zvejai piemērotu zivju, tomēr jūra ir ļoti produktīva. Šeit lielā daudzumā savairojas dzeltenbrūnās Sargassum ģints aļģes (ap 8 sugas), kas bieži uzkrājas ūdens virskārtā — šīs aļģes ir devušas jūrai vārdu. Sargasu aļģes ir adaptējušās dzīvei Sargasu jūrā un veido sava veida unikālus "jūras aļģu mežus", kas nav raksturīgi citiem Pasaules okeāna reģioniem. Lielu aļģes biomasu (kopā jūrā ap 4—11 miljoni tonnu) vēl nesen palīdzēja uzturēt tas, ka jūras ūdenī dziļi (līdz 60 metriem) iekļuva saules gaisma. Pēdējā laikā jūras dzidrums ir krities, jo tā piesārņota ar mazutu. Sargasu aļģes kalpo par dzīvotni daudziem nelieliem jūras organismiem — krabjiem, garnelēm, astoņkājiem.

Sargasu jūrai ir liela nozīme arī Eiropas un Amerikas zušu dzīvē. Zušu kāpuri attīstās Sargasu jūrā un dodas attiecīgi uz Eiropu un Ziemeļamerikas austrumu krastu. Zušu mātītes atgriežas Sargasu jūrā, lai dētu olas. Ap 20 °C siltajā ūdenī izdējušas katra līdz 20 miljoniem oliņu, tās iet bojā. No oliņām izšķiļas gandrīz pilnībā caurspīdīgi zušu kāpuriņi, kas aptuveni 3 gadus barojas Sargasu jūrā un tad uzsāk ceļu uz upēm.

Robežas 

Ziemeļos norobežo Ziemeļatlantijas straume, austrumos — Kanāriju straume, dienvidos — Ziemeļekvatoriālā straume, rietumos — Golfa straume.

Vēsture 
Uzskata, ka Sargasu jūru sasniedza jau senie kartāgieši. Portugāļu jūrasbraucēji Sargasu jūru sasniedza 15. gadsimtā. Sargasu jūru šķērsoja arī Kristofors Kolumbs, kas vēlāk ziņoja par neparasto okeāna daļu, kuru klāj jūraszāles.

Leģendas 
Jūra ietilpst "Bermudu trīstūrī" un ar to saistīti gan senāki, gan mūsdienu nostāsti par noslēpumainām kuģu un lidmašīnu pazušanām. Jūras nelabo slavu palielina fakts, ka virs tās bieži valda pilnīgs bezvējš, bet kuģu dzinēju dzenskrūves nereti apstājas blīvā jūraszāļu klājuma dēļ.

Ārējās saites 

 Sargasu jūras okeāna observatorija (angliski)

Jūras
Ģēras-Mošonas-Šopronas meģe

Ģēras-Mošonas-Šopronas meģe () ir viena no 19 Ungārijas pašvaldībām jeb meģēm, kas atrodas valsts ziemeļrietumos un robežojas ar Austriju, Slovākiju, kā arī ar 3 citām meģēm.

Ģēras-Mošonas-Šopronas meģe tika izveidota 1950. gadā apvienojot divas mazākas pašvaldības. Administratīvais centrs — Ģēra. Platība — 4089 km², iedzīvotāju skaits — 420 000.

Gzeras-Moszonas-Szopronas megze
Iridium (pavadoņsistēma)

Iridium ir globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma, kurā ietilpst 66 aktīvi kosmiskie aparāti un vairāki rezervē. Iridium ļauj veikt balss un datu sakarus jebkurā vietā uz zemeslodes, izmantojot mobilas, rokā turamas ierīces. Sistēma pieder kompānijai Iridium Satellite LLC. Uz  Iridum lietotāju skaits bija 280 000 (par 38% vairāk nekā 2007. gadā).

Sistēma sākotnēji bija paredzēta ar 77 aktīviem pavadoņiem, un tāpēc nosaukta ķīmiskā elementa irīdija vārdā (irīdija atomskaitlis ir 77). Sākotnēji dotais nosaukums netika mainīts pat pēc sistēmas samazināšanas līdz 66 pavadoņiem (disprozija - elements ar atomskaitli 66 - nosaukums netika pieņemts, jo grieķu valodā tas nozīmē "grūti iegūt; grūti kontaktēt").

Sistēmas izvēršana 
  — pirmo piecu Iridium pavadoņu palaišana.
  — sistēmas palaišana lietošanas režīmā.
  — kompānijas Iridium LLC bankrots.
 2001. gads — Iridium sistēmu pārņēma no jauna dibināta kompānija Iridium Satellite LLC.

Iridium 33 un Kosmos-2251 sadursme 

 Iridium 33 sadūrās ar nestrādājošu Krievijas militāro pavadoni Kosmos-2251. Rezultātā pavadonis tika zaudēts. 4. martā atjaunota pilnīga pavadoņsistēmas darbība, nomainot zaudēto pret rezerves pavadoni.

NEXT — nākamā paaudze 
NEXT, tāpat kā pirmā paaudze, piedāvās mobilo sakaru pakalpojumus jebkurā vietā uz zemeslodes, ieskaitot polāros apgabalus. Tiks piedāvāta platjoslas datu pārraide un daudzi citi papildu pakalpojumi. NEXT pavadoņsistēma balstīsies uz IP arhitektūru.

2007. gadā Iridium Satellite LLC paziņoja par nākamās paaudzes mobilo sakaru pavadoņu sistēmas NEXT projektēšanu. Uz to atsaucās vairāk nekā 60 kompānijas. Tikai sešas no tam atbilda tehniskā uzdevuma prasībām. 
 Iridium Satellite LLC paziņoja, ka panākta vienošanās ar trijām kompānijām (Lockheed Martin, Space Systems Loral un Thales Alenia Space) par sākotnējā projekta koncepcijas izstrādi. Pēc pieciem mēnešiem, augustā tika izvēlēti divi kandidāti, kuri veiks detalizētu sistēmas projektēšanu: Lockheed Martin un Thales Alenia Space. Šī fāze ilgs deviņus mēnešus.
Pēc tam tiks izvēlēts viens, kas arī veiks pavadoņu izgatavošanu. Plānots, ka pirmais jaunās paaudzes pavadonis tiks palaists 2013. gadā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājas lapa

Globālās mobilo sakaru pavadoņsistēmas

ja:衛星電話#イリジウム
Hevešas meģe

Hevešas meģe () ir Ungārijas meģe, kas atrodas Ziemeļungārijā starp Tisu un Matras un Bjukas kalnu masīviem. Meģes administratīvais centrs ir Egera.
Robežojas ar Peštas, Nogrādas, Boršodas-Abaūjas-Zemplēna un Jāsas-Naģkunas-Solnokas meģēm.

Heveszas megze
Sparta

Sparta bija ietekmīga doriešu polisa Senajā Grieķijā, Peloponesas pussalā.

Vēsture 
Sparta (sengr. Σπάρτη, lat. Sparta) jeb Lakedaimonija (sengr. Λακεδαίμων, lat. Lacedaemon) — sākotnēji 5 apmetņu polisa, vēlāk valsts Helladā, Peloponēsas pussalā IX-II gs.p.m.ē. Izveidojās XII gs. p.m.ē. doriešu iekarotajā Lakonijas ielejā, VIII-VII gs.p.m.ē. iekaroja Mesēniju (kur jau dzīvoja citi radniecīgi dorieši), izveidojot polisu.

Tiek uzskatīts, ka Sparta ir Hērakla dzimšanas vieta.
11.—10. gadsimtā p.m.ē. Peloponesas pussalā ienāca dorieši un nodibināja tur trīs valstis, no kurām spēcīgākā izrādījās Sparta.
Spartai bija viena no spēcīgākajām armijām Grieķijā. Spartā bija trīs kārtas: spartieši, perioiki, heloti. Spartieši bija iekarotāju — doriešu pēcteči, perioiki un heloti — pakļauto ahajiešu pēcteči. Spartieši valdīja un karoja, perioiki kala ieročus un maksāja nodevas, heloti apstrādāja zemi un novāca ražu. 7.—6. gadsimtā p.m.ē. visa Lakonijas zeme tika sadalīta 9000 vienādos zemes gabalos, kas atbilda spartiešu saimju skaitam. Sparta kopā ar sabiedrotajiem uzvarēja Atēnas Peloponēsas karā un kļuva par ietekmīgāko valsti Grieķijā. 4. gadsimtā p.m.ē. sāka samazināties pilntiesīgo spartiešu skaits. Grieķu—persiešu karu laikā bija 8000 pilntiesīgo spartiešu, ap 420. g.p.m.ē. — vairs tikai 4000, 4. gs.p.m.ē. vidū — ap 1500, bet 3. gs.p.m.ē. — tikai 100 pilntiesīgu spartiešu.
146. gadā p.m.ē. Spartu iekaroja Roma, bet 27. gadā p.m.ē. Sparta kļuva par Romas Ahajas provinci.

Valsts amati un iestādes 
 Apella — tautas sapulce (visi pilngadīgie spartiešu vīrieši, kuri sasnieguši 30 gadu vecumu).
 Efori — ievēlēti amati, kuru rokās tika koncentrēta tiesu vara.
 Gerūsija — augstākā valdības iestāde Spartā, vecajo padome.

Izglītības sistēma 

Jaunākās paaudzes audzināšana tika uzskatīta par valsts nozīmes jautājumu Spartā (pirms 4. gadsimta pirms mūsu ēras).
Audzināšanas sistēma bija pakļauta iedzīvotāju karavīru fiziskās attīstības uzdevumam. Starp morālajām īpašībām uzsvars tika likts uz apņēmību, noturību un uzticību. Brīvo pilsoņu dēli vecumā no 7 līdz 20 gadiem dzīvoja militāra tipa internātskolās.
Papildus fiziskajiem vingrinājumiem un norūdīšanai tika praktizētas militārās spēles, mūzika un dziedāšana. Izstrādātas skaidras un kodolīgas runas prasmes ("lakonisks" — no Lakonijas). Visi bērni Spartā tika uzskatīti par valsts īpašumu.

Plūtarhs (sengrieķu: Πλούταρχος, Ploútarkhos) savā darbā "Senās spartiešu tradīcijas" apraksta spartiešu kolektīvās dzīves, izglītības, reliģijas īpatnības, kā arī attieksmi pret svešiniekiem, uzvedību karā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Sparta — vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca
 Spartieši — vēstures terminu skaidrojošā vārdnīca

Lakonija
Grieķijas vēsture
Grieķijas pilsētas
Stokholmas lēne

Stokholmas lēne  () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts austrumos, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Upsalas un Sēdermanlandes lēnēm. Lēnes centrs ir valsts galvaspilsēta Stokholma. Lēnē dzīvo piektā daļa Zviedrijas iedzīvotāju.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Vesterbotenas lēne

Vesterbotenas lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts ziemeļos Norlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Jēmtlandes, Vesternorlandes un Norbotenas lēnēm. Lēnes centrs ir Ūmeo.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Upsālas lēne

Upsālas lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts austrumos, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Stokholmas, Sēdermanlandes, Vestmanlandes un Jēvleborgas lēnēm. Lēnes centrs ir Upsāla.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Sēdermanlandes lēne

Sēdermanlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts austrumos, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Esterjetlandes, Ērebrū, Vestmanlandes, Upsalas un Stokholmas lēnēm. Lēnes centrs ir Nīčēpinga.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Esterjētlandes lēne

Esterjētlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē, Jētelandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Kalmāras, Jenšēpingas, Vestrajētlandes, Erebrū un Sēdermanlandes lēnēm. Lēnes centrs ir Linšēpinga.

Ārējās saites 

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Jenšēpingas lēne

Jenšēpingas lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Smolandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Hallandes, Vestrajetlandes, Esterjetlandes, Kalmāras un Kronobergas lenēm. Lēnes centrs ir Jenšepinga.

Atsauces 

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Krūnuberjas lēne

Krūnuberjas lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts dienvidos, Smolandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Hallandes, Skones, Jenčēpingas, Kalmāras un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Vekše.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Kalmaras lēne

Kalmaras lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras piekrastē valsts dienvidos, Smolandes un Ēlandes vēsturiskajās provincēs. Robežojas ar Kronobergas, Jenčēpingas, Esterjetlandes un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Kalmara.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Blēkinges lēne

Blēkinges lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Zviedrijas dienvidaustrumu piekrastē, Blēkinges vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojās ar Kronobergas, Kalmāras un Skones lēnēm. Šī ir platības ziņā pati mazākā Zviedrijas lēne. Lēnes centrs ir Karlskrūna.

Ārējās saites 

Blezkinges leznis
Skones lēne

Skones lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts dienvidu piekrastē Skones vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojas ar Kronobergas, Hallandes un Blēkinges lēnēm. Lēnes centrs ir Malme.

Skones lēne izveidota 1997. gadā, apvienojot Krišanstades un Malmehūsas lēnes.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Lēnes tūrisma mājaslapa     

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Hallandes lēne

Hallandes lēne  () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas pie Kategata valsts dienvidrietumu piekrastē Halandes vēsturiskajā provincē, kas līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas karaļvalstī. Robežojas ar Vestrajetlandes, Jenčēpingas, Kronobergas un Skones lēnēm. Lēnes centrs ir Halmstāde.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Vesterjētlandes lēne

Vesterjētlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas pie Skageraka valsts rietumu piekrastē, Jētelandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Vermlandes, Jenšēpingas, Erebrū, Esterjētlandes un Hallandes lēnēm. Lēnes centrs ir Zviedrijas otra lielākā pilsēta Gēteborga.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Vermlandes lēne

Vermlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts rietumos, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Dalarnas, Vestrajetlandes un Ērebrū lēnēm. Lēnes centrs ir Kārlstāde.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Erebrū lēne

Erebrū lēne  () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts centrālajā daļā Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Sēdermanlandes, Vestrajetlandes, Dalarnas, Vermlandes, Vestmanlandes un Esterjetlandes lēnem. Lēnes centrs ir Erebrū.

Erebru lenis
Vestmanlandes lēne

Vestmanlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts centrālajā daļā, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Sēdermanlandes, Erebrū, Dalarnas un Upsalas lēnēm. Lēnes centrs ir Vesterosa.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Dālarnas lēne

Dālarnas lēne () ir Zviedrijas lēne valsts centrālajā daļā, Svēlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Jēmtlandes, Jēvleborgas, Vestmanlandes, Ērebrū un Vermlandes lēnēm. Rietumos lēne robežojas ar Norvēģiju. Lēnes centrs ir Fāluna.

Lēnes nosaukums galvenokārt tiek lietots administratīvos nolūkos.

Lēne ir sadalīta vēl vairākos rajonos ().

Ārējās saites 

Dalarnas leznis
Jēvleborjas lēne

Jēvleborjas lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts ziemeļos Norlandes vēsturiskajā zemē. Robežojas ar Upsālas, Jemtlandes, Vesternorlandes, Vestmanlandes un Dalarnas lēņiem. Lēnes administratīvais centrs ir Jēvle.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Vesternorlandes lēne

Vesternorlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas Baltijas jūras krastā Zviedrijas ziemeļu piekrastē, Norlandes vēsturiskajā zemē. Robežojās ar Jemtlandes, Jēvleborgas un Vesterbotenas lēnēm. Lēnes centrs ir Hērnesanda.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Jemtlandes lēne

Jemtlandes lēne () ir Zviedrijas lēne, kas atrodas valsts ziemeļos Norlandes vēsturiskajā zemē. Tās dienvidu daļa (Hērjedālene) līdz 17. gadsimta vidum ietilpa Dānijas-Norvēģijas karaļvalstī. Robežojas ar Dalarnas, Jēvleborgas, Vesternorlandes un Vesterbotenas. Lēnes centrs ir Estešunda.

Zviedrijas administratīvais iedalījums
Jaunā Derība

Jaunā Derība jeb Jaunās Derības raksti ir Bībeles daļa, kas vēsta par Jēzus Kristus dzīvi un kristietības pirmsākumiem.

Jaunajā Derībā tiek pausts Jēzus evaņģēlijs jeb labā vēsts par to, ka Dievs mīl ikvienu cilvēku un aicina cilvēku atgriezties pie Viņa. Tāpat evaņģēlijā ir vēsts par Dieva valstību, kas darīs galu visām cilvēku ciešanām un īstenos Dieva gribu gan uz Zemes, gan debesīs.

Atšķirībā no Vecās Derības rakstiem, kas, domājams, tika sarakstīti 15.— 4. gs. p.m.ē. ivritā, Jaunās Derības raksti tika sarakstīti 1. gs. otrā pusē, sākotnēji grieķu valodas koine variantā (Mateja evaņģēlijs, iespējams, tika vispirms sarakstīts aramiešu valodā un vēlāk pārtulkots uz grieķu valodu).

Etimoloģija 
Par jaunas derības slēgšanu starp Dievu un cilvēkiem tiek runāts jau Vecajā Derībā.

Jaunajā Derībā tā ir vienošanās, kuru slēdz Jēzus Kristus starp saviem mācekļiem un tiem, kas ticēs viņu vēstij, no vienas puses un Dievu no otras puses, ka viņi tiks pestīti (glābti no nākamās Dieva tiesas), ja saglabās ticību Dievam un Jēzum Kristum (Dieva sūtnim) līdz galam. Šo derību Jēzus slēdz svētā vakarēdiena laikā pirms savas krustā sišanas, kļūdams par šīs derības starpnieku.

Kanonizēšana 
Senākais Jaunās Derības grāmatu saraksts, kas tuvs mūsdienās pazīstamam ir Muratorija kanons (ap 170.-200. g.). Tajā iekļauti četri evaņģēliji, trīspadsmit Pāvila vēstules, Apustuļu darbi, divas Jāņa vēstules, Jūdas vēstule, Jāņa Atklāsmes grāmata, kā arī Salamana gudrības grāmata ar piebildēm un Pētera Atklāsmes grāmata, taču nav iekļauta piemēram, Vēstule ebrejiem. Mums pazīstamās 27 Jaunās Derības grāmatas pirmais nosauca Aleksandrijas bīskaps Atanasijs savā Lieldienu vēstulē 367. gadā. Šo kanonu apstiprināja Hiponas koncils 393. gadā.

Rakstu saraksts 
Jaunās Derības rakstus veido 27 raksti un grāmatas, kurus var iedalīt:

 1. vēsturiskās grāmatas (4 evaņģēliji un Apustuļu darbi), 
 2. vēstules (Pāvila, Jēkaba, Pētera, Jāņa un Jūdas vēstules),
 3. pravietojumu grāmata (Jāņa atklāsmes grāmata).

Jaunās Derības rakstu saraksts

Atsauces

Ārējās saites 

 Vecās un Jaunās Derības raksti latviešu valodā.

 
Bībele
Zviedrijas krona

Zviedrijas krona () ir Zviedrijas valūta kopš 1873. gada. Viena kronā ir 100 ēru. Angļu un fanču valodās zviedru kronu neformāli sauc attiecīgi par "Swedish crown" un "couronne suédoise" (Zviedru kroni).

Kronas ieviešana, kura pēc nominālvērtības aizvietoja (), bija Skandināvijas valūtas savienības darbības rezultāts, kura tika dibināta 1873. gadā un pastāvēja līdz Pirmā pasaules kara sākumam. Savienībā piedalījās Skandināvijas valstu valūtas - krona Zviedrijā un krone Dānijā un Norvēģijā, kas latviski nozīmē kronis. Pēc savienības likvidācijas, Zviedrija, Dānija un Norvēģija visas nolēma paturēt savu atbilstošo un tagad savstarpēji neatkarīgo valūtu nosaukumu. 

Zviedrija, neskatoties uz to, ka ir Eiropas Savienības locekle, nav pievienojusies Eiropas Monetārajai savienībai, tāpēc norēķini Zviedrijā tiek veikti nacionālajā valūtā Zviedrijas kronās.

Banknotes 
Zviedrijas valūtas banknotēm ir piecas nominālās vērtības: 20, 50, 100, 500 un 1000 kronas. Uz banknotēm ir attēloti vēsturisku zviedru personību portreti.

Monētas 
Monētām ir trīs nominālvērtības: 1, 5 un 10 kronas. 

Pēc tradīcijas 1 kronas monētās ir attēlots valdošā Zviedru monarha portrets aversā, un kronis vai viens no diviem Zviedrijas ģerboņiem reversā. Uz monētas tiek iekalta arī monarha devīze.

Nacionālās valūtas
Zviedrija
Eds Jovanovskis

Eds Jovanovskis (, ; dzimis , Vindzora) ir bijušais maķedoniešu izcelsmes Kanādas hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 1128 spēles Nacionālajā hokeja līgā, piecas reizes spēlējot līgas Visu Zvaigžņu spēlē. Kanādas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2002. gada olimpisko čempionu, izcīnījis divas pasaules čempionātu medaļas.

Spēlētāja karjera 
Līdz pat 1995. gadam Jovanovskis spēlēja Ontario hokeja līgas kluba Vinzoras "Spitfires" rindās. 1994. gada NHL draftā viņu ar kopējo 1. numuru izvēlējās Floridas "Panthers" vienību, un tās rindās Jovanovskis aizvadīja nākamās četras sezonas, līdz 1999. gada 17. janvārī tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks" vienību. "Canucks" rindās Jovanovskis spēlēja līdz 2005.—06. sezonas beigām, taču tad parakstīju piecu gadu līgumu ar Fīniksas "Coyotes" vienību. 2011. gada vasarā Jovanovskis atgriezās Floridas "Panthers" sastāvā, parakstot ar klubu četru gadu līgumu. 2012. gadā Jovanovskis kļuva par "Panthers" kapteini, taču jau 2014. gadā "Panthers" izpirka viņa līgumu un Jovanovskis noslēdza spēlētāja karjeru.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, tajās izcīnot zelta medaļu. Piedalījies arī 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 2005. un 2008. gada Pasaules čempionātā, abos izcīnot sudraba medaļas. Bija iecerēts, ka viņš varētu piedalīties arī 2006. gada Olimpiskajās spēlēs, bet īsi pirms tām viņš guva traumu, kas liedza viņa dalību turnīrā.

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Floridas "Panthers" spēlētāji
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Ontārio dzimušie
Roberto Luongo

Roberto Luongo (; dzimis 1979. gada 4. aprīlī Monreālā) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs, Kanādas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 19 sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Floridas "Panthers", Vankūveras "Canucks" un Ņujorkas "Islanders". Kanādas izlases rindās kļuvis par divkārtēju olimpisko un divkārtēju pasaules čempionu.

Spēlētāja karjera 
Debiju NHL Luongo piedzīvoja 1999.—2000. gada sezonā, kad pēc 26 AHL nospēlētām spēlēm, 24 spēles aizvadīja Ņujorkas "Islanders" rindās. Nākamajā sezonā viņš spēlēja jau Floridas "Panthers" rindās. 2001. gada rudenī Luongo pagarināja līgumu ar "Panthers" uz nākamajiem četriem gadiem. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā nespēlēja. "Panthers" rindās Luongo spēlēja līdz pat 2005.—06. gada sezonas beigām, kad kopā ar Lukāšu Krajīčeku tika aizmainīts uz Vankūveras "Canucks".

Luongo momentāli kļuva par "Canucks" pamatvārtsargu, 2008.—09., kā arī 2009.—10. gada sezonā pildot arī komandas kapteiņa funkcijas. 2010.—11. gada sezonā Luongo kopā ar "Canucks" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Bostonas "Bruins" vienībai. Tajā pašā sezonā Luongo ieguva arī Viljama Dženingsa balvu. 2013.—14. gada sezonas vidū Luongo tika aizmainīts uz Floridas "Panthers". "Panthers" rindās aizvadīja vairākas nākamās sezonas, līdz 2019. gada vasarā paziņoja par karjeras noslēgšanu.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2006., 2010. un 2014. gada olimpiskajās spēlēs, 2010. un 2014. gadā kļūstot par Olimpisko čempionu. Spēlējis arī četros Pasaules čempionātos, 2003. un 2004. gadā izcīnot zelta medaļu, bet 2005. gadā izcīnot sudraba medaļu. Piedalījies arī 1998. un 1999. gada Pasaules U-20 jauniešu čempionātos, 1999. gadā izcīnot zelta medaļu.

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Ņujorkas "Islanders" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Monreālā dzimušie
Stīvs Aizermens

Stīvs Gregorijs Aizermens (; dzimis  Kranbrūkā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, kurš spēlēja centra uzbrucēja pozīcijā, trīskārtējs Stenlija kausa ieguvējs. Pašlaik (2022) Aizermens ir NHL kluba Detroitas "Red Wings" ģenerālmenedžeris.

Spēlētāja karjera 
NHL viņš no 1983. līdz 2006. gadam aizvadīja 23 sezonas un visas kopā ar Detroitas "Red Wings". Viņš bija komandas kapteinis sākot ar 1986. gadu līdz pat viņa aiziešanai no hokeja 2006. gadā. Kopā ar komandu 3 reizes (1997, 1998, 2002) izcīnījis Stenlija kausu. Kopā NHL viņš aizvadīja 1514 spēles, gūstot 692 vārtus un izdarot 1063 rezultatīvas piespēles, kopā nopelnot 1755 rezultativitātes punktus, tādējādi esot sestais visu laiku rezultatīvākais NHL spēlētājs. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku labākajiem uzbrucējiem.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1983. gada Pasaules U-20 jauniešu čempionātā, izcīnot bronzas medaļu. 1984. gadā viņš kopā ar izlasi uzvarēja Kanādas kausā. Piedalījies arī 1996. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī . un . gada olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā izcīnot zelta medaļu.

Savas karjeras laikā piedalījies 10 NHL visu zvaigžņu spēlēs. 1989. gadā viņš ieguva Lestera Pīrsona balvu, 1998. gadā — Kona Smita balvu, 2000. gadā — Franka Zelkes balvu, 2003. gadā — Bila Mastertona balvu, bet kā pēdējo 2006. gadā viņš izcīnīja Lestera Patrika balvu. Numuru, ar kuru viņš spēlēja (19), "iemūžināja" gan Kanādas izlase, gan Detroitas klubs. Tas nozīmē, ka nekad vairs neviens šajās komandās ar 19. numuru nespēlēs.

Nepanā, Kanādā, viņa vārdā nosaukta hokeja halle, kurā ir 3000 sēdvietu. Tajā spēlē CJHL klubs Nepanas "Raiders", kuras rindās vienu sezonu aizvadīja arī Aizermens.

Ārējās saites 

1965. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki hokejā
Kanādas olimpiskie zelta medaļnieki
Stenlija kausa ieguvēji
Hokeja slavas zālē uzņemtie
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Britu Kolumbijā dzimušie
LSPA/VEF

VEF/LSPA ir Latvijas basketbola klubs no Rīgas. Klubs tika izveidots 1998. gadā, bet līdz tam startēja ar "VEF" nosaukumu. No 2000. līdz 2005. gadam komanda spēlēja LBAL līgā, līdz nākamajā gadā iekļuva LBL, kur pavadīja 2 sezonas. 2007./2008. gada sezonā LSPA/VEF spēlē LBAL čempionātā.

Izcīnītās vietas LBL čempionātā 
 1996 - 5. (kā VEF)
 1997 - 9. (kā VEF)
 1998 - 10. (kā VEF)
 1999 - 9.
 2000 - 7. (LBAL - 1.)
 2001 - 13. (LBAL - 6.) 
 2002 - 9. (LBAL - 1.)
 2003 - 9. (LBAL - 1.) 
 2004 - 11. (LBAL - 3.)
 2005 - 10. (LBAL - 2.) 
 2006 - 12.
 2007 - 16.

Komandas sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2007. gada 14. janvārī.

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
BK Ventspils Augstskola

Basketbola komanda "Ventspils Augstskola" ir Latvijas basketbola komanda no Ventspils, tā pārstāv Ventspils Augstskolu. Komanda tika izveidota 2000. gadā, un kopš tā laika tā ir BK Ventspils fārmklubs.

2018./2019.sezonas galvenais treneris ir Matīss Graudiņš.

Izcīnītās vietas LBL2 čempionātā 
 2006./2007. — 1.vieta;
 2007./2008. — 2.vieta;
 2008./2009. — 8.vieta;
 2009./2010. — 3.vieta;
 2010./2011. — 1.vieta;
 2011./2012. — 8.vieta;
 2012./2013. — 4.vieta;
 2013./2014. — 1.vieta;
 2014./2015. — 4.vieta;
 2015./2016. — 9.vieta;
 2016./2017. — 13.vieta;
2017./2018. — 8.vieta.

Komandas sastāvs 
2017./2018. sezona

Latvijas basketbola klubi
LBL klubi
Sports Ventspilī
Elizabete Bousa-Laiona

Elizabete Bousa-Laiona (, dzimusi , mirusi ) no  līdz  bija Apvienotās Karalistes un britu aizjūras domīniju karaļa Džordža VI sieva. Pēc vīra nāves, kad par Lielbritānijas karalieni kļuva meita Elizabete II, viņa plašāk pazīstama kļuva kā Karaliene Elizabete, Karaliene - māte (). Viņa bija arī pēdējā Īrijas karaliene un Indijas imperatore.

Otrā pasaules kara laikā sniedza ievērojamu morālu atbalstu karojošajiem valsts iedzīvotājiem, Ādolfs Hitlers viņu nosauca par "visbīstamāko sievieti Eiropā". Pēc kara Karaliene-māte, atšķirībā no citiem karaliskās ģimenes locekļiem, nemainīgi saglabāja morālo autoritāti un lielu popularitāti - bieži viņu sauca par Karalieni-mammu (the Queen Mum).

Bērnības gadi 
Elizabete Anglela Mārgreta Bousa-Laiona bija jaunākā meita un devītā no desmit Klaudija Džordža Bousa-Laiona bērniem un viņa sievas Secīlijas Ninas Kavendišas-Bentinksas. Viņas mātes izcelsme bija no britu premjerministra — Viljama Kevendiša-Bentinksa, trešā Portlendas hercoga un Indijas ģenerālgubernatora — Ričarda Veleslija, kas bija vecākais brālis citam premjerministram, Artūram Velslejam, pirmajam Velingtonas hercogam. 
Viņas dzimšanas vieta paliek nenoteikta, bet saskaņā ar sabiedrības viedokli viņa dzima viņas vecāku mājā — Vestminsterā vai arī ātrās palīdzības karietē pa ceļam uz slimnīcu. Citas dzimšanas vietas iespējas iekļauj Forbsu māju, Londonā, viņas mātes vecmātes, misis Skotas, mājā. Viņas dzimšana bija reģistrēta Hitčinā, Hertfordšīrā, netālu no Stratmoras lauku mājas, kas arī minēta kā viņas dzimšanas vieta Tautas skaitīšanas laikā. Viņa bija kristīta 1900. gada 23. septembrī, vietējā draudzē un viņas krustvecāki bija arī viņas tēva tante — lēdija Mauda Bovesa-Liona un māsīca misis Artūra Džeimsa. 1911. gada tautas skaitīšanas laikā viņa dzīvoja Hitčinā, bet viņa nebija reģistrēta kā dzīvojusi tur. 
Viņa pavadīja savu bērnību Sv. Paula Valdenā un Glamisas pilī, no grāfa mantotā mājā, Skotijā. Viņu izglītoja mājskolotāja līdz astoņu gadu vecumam. Elizabete mīlēja lauku sporta veidus — ponijus un suņus. Kad viņa sāka mācīties Londonā, viņa pārsteidza savus skolotājus ar viedi iesāktu eseju. Tā sākās ar diviem grieķu vārdiem no enophon's Anabasis. Viņas mīļākie priekšmeti bija literatūra un Svētie raksti. Pēc atgriešanās mājmācībā pie Vācijas ebrejietes mājskolotājas, Kates Kubleres, viņa nokārtoja Oksfordas pārbaudījumus ar izcilību 13 gadu vecumā.
Viņas 14. dzimšanas dienā Lielbritānija pieteica karu Vācijai. Četri viņas brāļi dienēja armijā. Viņas vecākais brālis, fergus, Black Watch pulka virsnieks mira Losas kaujā 1915. gadā. Vēl viens brālis, Maikls, bija izziņots kā pazudis kaujā 1917. gada 28. aprīlī. Trīs nedēļas vēlāk ģimene atklāja, ka viņš bija sagūstīts pēc tam, kad tika ievainots. Viņš palika kara gūstekņu nometnē līdz kara beigām.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

1900. gadā dzimušie
2002. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Vindzoru dinastija
Britu monarhu dzīvesbiedri
Apvienotās Karalistes princeses
Simtgadnieki
Bioma

Bioma jeb bioms (no  — 'dzīve, dzīvība') ir ģeogrāfiskās joslas daļa (saukta arī par dabas zonu) ar līdzīgiem klimatiskajiem apstākļiem, kā arī šajā reģionā sastopamo dzīvo organismu kopums. Dabas veidojumi un dabas īpašības, kurus cilvēki izmanto savām vajadzībām. Tā ir teritorija, kur nokrišņu daudzums un režīms, temperatūra, augājs un augsnes, kā arī fauna un citi vides komponenti ir līdzīgi. Biomas likumsakarīgi mainās virzienā no poliem uz ekvatoru, no okeāniem virzienā uz kontinentu iekšieni, palielinoties augstumam virs jūras līmeņa. Biomas var mainīties arī cilvēku darbības ietekmē. Uz sauszemes biomas ir izteiktākas nekā okeānā. Biomas tiek nosauktas atkarībā no tām raksturīgā augāja un citām ģeogrāfiskajām īpatnībām.

Atsauces
Lotigola

Lotigola (; ) bija seno latgaļu valsts vai novads 12.—13. gadsimtā mūsdienu Latgales austrumu daļā. Iespējams bija Jersikas ķēniņvalsts daļa, kas kā ķēniņa Visvalža lēnis saglabāja grieķu ortodokso ticību pēc Jersikas (tekstos arī Lettia, Лотыголa) dalīšanas, vai arī izveidojās pēc Jersikas pēdējās dalīšanas 1239. gadā. Galvenais pārvaldes centrs atradās Mākoņkalna pilskalnā, kur Livonijas ordeņa brāļi uzcēla Volkenburgas pili, kurā valdīja komturs Teodorihs (Theodoricus).

1242. gadā pēc zaudētās Ledus kaujas Livonijas ordenis atsacījās no Latgales austrumu daļas Lotigolas, kuru tas īsi pirms tam bija ieguvis pēc ķēniņa Visvalža nāves kā viņam lēnī atstāto Jersikas valsts daļu. Pēc tam, kad Polockas kņaziste nokļuva Lietuvas dižkunigaitijas sastāvā, lietuvieši vairākus gadsimtus mēģināja iekarot arī visu Lotigolas teritoriju, kas bija viņu sabiedrotā cīņās pret Livonijas bīskapu 13. gadsimta sākumā.

Kopumā ir maz ziņu par šo teritoriju, kuras liela daļa atradusies tagadējās Baltkrievijas un Krievijas teritorijā. Livonijas krusta karu laikā Lotigolu ieguva Livonijas ordenis, kas to sadalīja Rēzeknes fogtiem pakļautajā ziemeļdaļā un Daugavpils komturiem pakļautajā dienviddaļā.

Dokumenti

Novgorodas hronikas ziņas (1242) 
1242. gada vasarā, kā Novgorodas 1. laika grāmatā vēstīts, vācieši pēc sakāves Ledus kaujā atsacījās no pirms tam iekarotās Lotigolas (Лотыголa), kā arī no Pleskavas (Пльсковъ), Votzemes (Водь) un Lugas (Лугa). Tas visticamāk liecina, ka novgorodieši Lotigolas vārdā saukuši zemes uz dienvidiem no Abrenes.

Gerdeņa atteikšanās no Lotigolas (1264) 
Pēc Lietuvas dižkunigaiša Mindauga nogalināšanas 1264. gada 23.decembrī Polockas un Vitebskas kņazs Gerdenis Rīgā noslēdza līgumu ar Rīgas pilsētas rāti un Livonijas ordeņa mestru Konrādu fon Mandernu, kurā apņēmās atkāpties no Lotigolas zemes un nepretendēt uz to zemi, ko Polockas kņazs Konstantīns bija atdevis ordeņa mestram un brāļiem [..], kas pakļauti Rēznai (Mākoņkalna pilskalnam pie Rāznas ezera?). Savukārt Livonijas ordenis atteicās no pretenzijām uz Polockas zemi.

Livonijas ordeņa pilis 

Lotigolā uzceltas šādas krustnešu pilis:
 1236./1263. gadā Volkenburgas komtura pils Padebešu kalnā,
 1277. gadā Daugavpils komturu pils Naujenē,
 1285. gadā Rēzeknē,
 1399. gadā Ludzā.

Papildus tam ir ziņas par arī Krāslavas (14.gs.) un Indricas (15.gs.) ordeņa pilīm, kuru paliekas līdz mūsdienām nav saglabājušās.

Atsauces

Skatīt arī 
 Latgale

Ārējās saites 
 Novgorodas pirmā laika grāmata (1233—1265) (senkrievu valodā)
 Par kņaza Gerdeņa līgumu ar Livonijas ordeni un Polockas zemes aktiem 13.—15. gs. (krieviski)

Latvijas vēsture
Urho Kekonens

Urho Kaleva Kekonens (Urho Kaleva Kekkonen, dzimis  Pielavesi Austrumsomijas lēnē, miris  Helsinkos) bija somu politiķis, Somijas premjerministrs (1950—1953, 1954—1956), Somijas prezidents (1956—1981) no partijas Somijas centrs.

Aukstā kara apstākļos Kekonens turpināja "aktīvas neitralitātes" politiku jeb t. s. Pāsikivi-Kekonena līniju, kas ļāva Somijai sadarboties gan ar NATO valstīm, gan PSRS. Kekonens ir visilgāk amatā bijušais Somijas prezidents.

Dzīvesgājums 
Dzimis zemnieku ģimenē. Somijas pilsoņu kara laikā cīnījies balto rindās. Pēc kara studēja jurisprudenci un strādāja policijā. Pēc studiju beigām Kekonens strādāja par valsts ierēdni. Starp pasaules kariem Kekonena politiskie uzskati bija nacionālistiski, un viņš iestājās Zemes apvienībā (tagad Somijas Centrs). 1936. gadā viņš tika ievēlēts parlamentā, dažādos laikos veica tieslietu un iekšlietu ministra pienākumus. 1940. gadā Kekonens  vienīgais balsoja pret Maskavas miera līgumu, kurš atdeva PSRS ievērojamas valsts teritorijas.

Turpinājuma  kara laikā Kekonens bija viens no vadošajiem tā saucamās Miera opozīcijas politiķiem, vēloties uzlabot Somijas attiecības ar PSRS un izstāties no kara ar to. 1950. gada prezidenta vēlēšanās Kekonens palika trešais, tomēr ievēlētais prezidents Juho Kusti Pāsikivi iecēla Kekonenu par premjerministru. Premjerministra amatā viņš uzstājās par attiecību uzlabošanu ar PSRS. 1956. gadā Kekonens tika ievēlēts par Somijas prezidentu.

Amata pildīšanas laikā Kekonenam tika pārmests nedemokrātisks valdīšanas stils un pārāk liela PSRS ietekme, Padomju Savienībai dažādos veidos cenšoties pēc iespējas ilgāk saglabāt Kekonenu pie varas. Pēc Kekonena prezidentūras beigām Somijas likumos tika veiktas izmaiņas, kas ierobežoja prezidenta pilnvaras.

Ārējās saites 

1900. gadā dzimušie
1982. gadā mirušie
Somijas prezidenti
Somijas premjerministri
Ziemeļsavo dzimušie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Ar Brīvības Krusta ordeni apbalvotie
Ar Somijas Baltās Rozes ordeni apbalvotie
Ar Somijas Lauvas ordeni apbalvotie
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Augstlēcēji
Manheima

Manheima () ir pilsēta Vācijas rietumos, Bādenē-Virtembergā, pie Nekāras ietekas Reinā. Reinas upe atdala Manheimu no pretējā krastā esošās Ludvigshāfenes, kas atrodas Reinzemē-Pfalcā.

Pilsētai ir regulārs plānojums, tās centrā slejas milzīga XVIII gs. celta Pfalcas elektoru pils, kurā mūsdienās atrodas Manheimas Universitāte. Pilsētā dislocēts ievērojams daudzums ASV karaspēka. No lielām kompānijām, kuru galvenās mītnes atrodas Manheimā, var minēt smērvielu ražotāju Fuchs Petrolub un celtniecības kompāniju Bilfinger Berger.

Pilsēta pirmoreiz minēta 766. gada Loršas kodeksā. Tas bija neliels ciematiņš, līdz Pfalcas elektors Frīdrihs IV šeit XVI gs. beigās uzcēla pili. Trīsdesmitgadu kara laikā 1622. gadā pilsētu nopostīja Tillī karaspēks. 1720. gadā Manheima kļuva par Pfalcas galvaspilsētu. XVIII gs. Manheima bija slavena mūzikas pasaulē — šeit attīstījās t. s. Manheimas skola. 1885. gadā Kārlis Bencs Manheimā izgudroja un iedarbināja pasaulē pirmo automašīnu. Otrā pasaules kara laikā Manheima smagi cieta britu un ASV uzlidojumos.

Cilvēki 
Manheimā dzimuši:

 Frīdrihs Engelhorns (Friedrich Engelhorn, 1821-1902) - rūpnieks,BASF dibinātājs;
 Rūdijs Altigs (Rudi Altig, 1937) — riteņbraucējs;
 Štefija Grāfa (Steffi Graf, 1969) — tenisiste;
 Zeps Herbergers (Sepp Herberger, 1897—1977) — futbola treneris;
 Hermanis Millers (Hermann Müller, 1876—1931) — politiķis;
 Alberts Špērs (Albert Speer, 1905—1981) — arhitektsю

Attēli

Atsauces

Ārējās saites 

 Manheima

Bādenes-Virtembergas pilsētas
IMZ-Ural

Ural, jeb IMZ () ir visplašāk pazīstamākā krievu motocikla marka pasaulē.

Motocikla nosaukums "URAL" ir aizgūts no Urāla kalniem kuri atrodas Krievijas vidus rietumu daļā un kuri ģeogrāfiski Krieviju sadala divās pasaules daļās – Eiropā un Āzijā.

Vēsture 
Motociklu Ural vēsture sākās 1940. gadā. Šajā gadā daži inženieri ņēma par paraugu BMW R71 motociklu un tā blakusvāģi. Motocikls tika sīki kopēts, līdz pirmais modelis M-72 tika pabeigts 1941. gadā.

Par fabrikas atrašanas vietām tika noteiktas Maskava, Ļeņingrada (tagad –  Pēterburga) un Harkova (pilsēta Ukrainas ziemeļaustrumos), bet vēlāk Maskavas ražotni pārcēla uz Irbitu (), savukārt Ļeņingradas un Harkovas ražotni – uz Ņižņijnovgorodu. Otrā pasaules kara laikā 1942. gada 25. februārī tika izgatavota pirmā motociklu partija. Kara laikā Sarkanajai armijai tika piegādāti 9799 M-72 motocikli, kur tos galvenokārt izmantoja izlūkošanas nodaļās un mobilajiem kareivjiem.

Kopš rūpnīca tika nodibināta, ir pārdoti vairāk nekā 3,2 miljoni Ural motociklu. Motocikli galvenokārt tika pārdoti PSRS iekšējā tirgū, un tas bija labi piemērots sliktajiem Krievijas ceļiem. Tos arī eksportēja uz Austrāliju, Franciju, Nīderlandi, Beļģiju, Spāniju, Grieķiju, Norvēģiju, Somiju, Zviedriju, Vāciju, Irānu, DĀR, Brazīliju, Urugvaju, Paragvaju, ASV. Motociklus plaši izmantoja bruņotie spēki un milicija.

Motocikla aprīkojums 
Ural motocikli tika aprīkoti ar divcilindru, četrtaktu, gaisa dzesēšanas opozitīvā tipa dzinējiem, četru pakāpju pārnesumkārbu un kardānpārvadu uz pakaļējo riteni.

M 72 

Modeli M 72 ražoja no 1941. līdz 1960. gadam. Tam bija motors ar 750 cm³ lielu darba tilpumu, un tas spēja attīstīt līdz 22 ZS lielu jaudu. Aprīkots ar blakusvāģi, motocikls spēja sasniegt 85 km/h lielu ātrumu.

Citi Ural modeļi 
 M35
 M35K
 M52
 M53S
 M61
 M62
 M63
 M63S
 M65
 M66
 M67
 M72
 M72K
 M73
 M76A
 M77
 M100
 Cobra

PSRS motocikli
Krievijas motocikli
Motociklu ražotāji
Urāli

Urāli () jeb Urālu kalni (Ура́льские го́ры, ) ir kalnu grēda, kas atrodas galvenokārt Krievijas rietumu centrālajā daļā starp Volgas upes reģionu rietumos un Rietumsibīrijas līdzenumu austrumos. Kopā ar Urālas upi tie tradicionāli tiek uzskatīti par Eiropas un Āzijas kontinentālās daļas fizioģeogrāfisko robežu.

Kalnu grēda ir aptuveni 2500 km gara, dienvidos tā sākas pie Kazahstānas robežas un stiepjas līdz Krievijas ziemeļu daļai Ziemeļu Ledus okeāna piekrastē. Augstākā virsotne ir Narodnaja (1894 m).

No ekonomiskā viedokļa Urālu kalni ir salīdzinoši bagāti ar dažādiem minerālresursiem, kuru apkārtnē vēsturiski ir izvietojušies tādi rūpnieciskie centri kā Perma, Ufa, Jekaterinburga, Čeļabinska un Magņitogorska.

Skatīt arī 

 Urāla (upe)
 Urālu federālais apgabals
 Urāliešu valodas

Atsauces

Ārējās saites 

Kalnu sistēmas
Krievijas kalnu grēdas
Baškortostāna
Komi
Ņencu autonomais apvidus
Sverdlovskas apgabals
Tjumeņas apgabals
Čeļabinskas apgabals
Hantu-Mansu autonomais apvidus — Jugra
Turaida (zeme)

Turaida (;  — 'Tora dārzs') bija Gaujas līvu zeme Gaujas lejtecē. 13. gadsimta sākumā Turaida bija sadalīta divās daļās. Labā krasta novadā jeb Kaupo daļā valdīja Anno, Kaupo un Vesiķis. Kreisā krasta novadā jeb Dabreļa daļā valdīja Dabrelis, viņa kaimiņu novadā valdīja Ninnus. 1207. gadā Kaupo daļu ieguva Livonijas bīskaps, bet Dabreļa daļu Zobenbrāļu ordenis. Saskaņā ar Jersikas miera līgumu Polocka 1212. gadā atteicās no pretenzijām uz Līvzemi.

Turaidas vārda cilme 
Turaidas nosaukums senajos tekstos ir rakstīts divos atšķirīgos variantos, gan kā Toreida (Thoreida, Thoreyda, Toreidia, Thoreydia, Thoreiden, Thoreyden), gan arī kā Treidene (Dreiden, Threiden, Treyden, Treydenn, Treygden). Vietvārda pirmajā daļā lielāka daļa pētnieku saskata seno vikingu pērkona dieva Tora (Thor) vārdu. Par to, ka dažas tagadējās Baltijas ciltis pielūgušas Toru liecina arī Indriķa hronikas liecība par to, ka Sāmsalas iedzīvotāju dievs ir Tarapita. Uzskata, ka dieva nosaukums patiesībā bijis "Tāra", bet "Tarapita" bija sauciens pēc palīdzības: "Tāra, avita!" (Tāra, palīdzi!).
Pirmais Turaidas vārda nozīmi kā "Tāras dārzs" 1895. gadā mēģināja skaidrot Kārlis fon Lēviss of Menārs savā ceļvedī pa Vidzemes Šveici. Viņš tur rakstīja: „...Thoreida, d.i. „Taras Garten", wie die Ureinwohner sie nannen..." (‘Toreida, t.i., "Tāras dārzs" kā to sauca seniedzīvotāji').
Populārajā Vanagu Kārļa 1937. gadā izdotajā ceļvedī bija rakstīts, ka Kaupo Lielā pils saukta arī par Toreidu, jo Tara aida lībiski nozīmē "Dieva dārzs".

Atsauces

Literatūra 
 Karl von Löwis of Menar. Führer durch die Livländische Schweiz. R., 1912.

Ārējās saites 
 Mūsu arheoloģiskie novadi

Latvijas vēsture
Lībieši
Spīdvejs

Spīdvejs () ir motosporta paveids, kurā piedalās ar speciāliem motocikliem. Šī sporta veida pirmsākumi ir meklējami ap 1930. gadu.

Sacīkstes notiek stadionā ar speciālu izdedžu vai grants segumu. Stadiona kopējais garums ir 400 metri. Lai varētu panākt lielāku ātrumu un labāku rezultātu, sportisti līkumos motociklu ievada sānslīdē un tādā veidā izbrauc visu līkumu.

Spīdvejs ir īpaši populārs centrālajā un austrumu Eiropā, Skandināvijā, Apvienotajā Karalistē, mazāk izplatīts Austrālijā un Jaunzēlandē. Ļoti izplatīts tas ir arī Kanādā un ASV. 

Retāk ir sastopams ledus spīdvejs, kurā ar motocikliem (kuru riepas ir aprīkotas ar speciālām metāla radzēm) tiek braukts pa ledu.

Motocikliem nav bremžu, un tiem ir tikai viens pārnesums. Motociklu darbināšanai tiek izmantota speciāla degviela - metanols. Metanols tiek izmantots tieši savu specifisko īpašību dēļ, tas spēj izturēt lielu spiedienu, jo šādiem dzinējiem ir forsēti motori ar lielu kompresijas pakāpi. Dzinēju darba tilpums ir no 125 cm3 līdz 650 cm3 (divtaktu vai četrtaktu), un jaudīgākie spēj attīstīt līdz 55 kW lielu jaudu un apgriezienu skaits minūtē spēj sasniegt 10 000.

Skatīt arī 
 Speedway Grand Prix

Ārējās saites 

 SpeedwayGP.lv ,
Mārgarita Mičela

Mārgarita Mičela (Margaret Mitchell, dzimusi , mirusi ) bija amerikāņu rakstniece. Pasaules slavenību ieguvusi ar 1936. gadā izdoto romānu "Vējiem līdzi" (Gone with the Wind) — vienīgo romānu, kas izdots Mičelas dzīves laikā, un kas ir viena no visu laiku populārākajām grāmatām ASV. 

Dzimusi Atlantā, Džordžijas štatā, īru izcelsmes katoļu jurista ģimenē. Mācījusies Smita koledžā. Ilgus gadus tika uzskatīts, ka "Vējiem līdzi" ir vienīgais Mičelas darbs, tomēr 1990. gadā tika atrasta novele "Zaudētā Leisena" (Lost Laysen). 1949. gadā viņu uz ielas notrieca automašīna un Mičela slimnīcā mira.

Pēc romāna "Vējiem līdzi" motīviem 1939. gadā tika uzņemta filma ar Vivjenu Lī un Klārku Geiblu galvenajās lomās, kura saņēma desmit Amerikas Kinoakadēmijas balvas.

Bibliogrāfija 
Latviski izdoti:
 Vējiem līdzi, tulk. Valdemārs Kārkliņš, Rīga, Liesma, 1987. (Grāmata piedzīvojusi vairākus izdevumus latviešu valodā. Jaunākais atkārtotais romāna izdevums - 2011. gadā; izdevniecība "Zvaigzne ABC")
 Zaudētā Leisena, tulk. Ilga Melnbārde un Ruta Runce, Rīga, Jumava, 1996.

Ārējās saites 

Amerikāņu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Ceļa negadījumos bojā gājušie
ASV žurnālistes
Hjūstona

Hjūstona (Houston, Texas) ir pilsēta ASV, Teksasas štata austrumos, netālu no Meksikas līča. Štata lielākā pilsēta un ceturtā lielākā pilsēta ASV. Ievērojams naftas un kosmiskās rūpniecības centrs. Hjūstona ir viena no lielākajām jūras ostām valstī (ostai ir lielākais ārvalstu kravu apgrozījums ASV). Pilsētā atrodas Lindona Džonsona kosmiskais centrs.

Pazīstamākās kompānijas, kuru galvenās mītnes ir Hjūstonā, ir naftas kompānijas ConocoPhillips, Halliburton un Marathon Oil, kā arī aviokompānija Continental Airlines.

No augstākās izglītības iestādēm var atzīmēt Raisa Universitāti.

Sporta pasaulē Hjūstona pazīstama kā amerikāņu futbola komandas "Texans", basketbola komandas "Rockets" un beisbola komandas "Astros" mājvieta.

Vēsture 
Pilsēta radās, kad 1836. gada augustā brāļi Džims Kirbijs (John Kirby) un Augusts Čapmens Alleni (Augustus Chapman Allen) nopirka zemi un izveidoja apbūves gabalus. Pilsētiņa tika nosaukta Sema Hjūstona vārdā. XIX gadsimta otrajā pusē Hjūstona attīstījās kā kokvilnas tirdzniecības centrs. Amerikas pilsoņu kara laikā Hjūstonā bāzējās konfederātu karaspēks. 1901. gadā Hjūstonas apkārtnē tika atklātas naftas atradnes. 1961. gadā NASA pilsētā izvietoja kosmisko vadības centru. 20. gadsimta 70. gados pilsēta uzplauka, lielā mērā pateicoties Arābu valstu naftas embargo, tomēr turpmākajos gados pilsētas saimniecība piedzīvoja lejupslīdi. 2001. gadā bankrotēja Hjūstonas kompānija Enron. 2005. gadā, tuvojoties viesuļvētrai Rita, evakuējās 2,5 miljoni Hjūstonas un apkārtnes iedzīvotāju, kas ir lielākā evakuācijas operācija ASV vēsturē.

Cilvēki 
Hjūstonā dzimuši:

 Vess Andersons (Wes Anderson; 1969) — kinorežisors;
 The Undertaker (1965) — cīkstonis;
 Džeimss Beikers (James Baker; 1930) — politiķis;
 Chamillionaire (1979) — mūziķis;
 Heilija Dafa (Haylie Duff; 1985) — aktrise;
 Hilarija Dafa (Hilary Duff; 1987) — aktrise;
 Maikls Dells (Michael Dell; 1965) — uzņēmējs;
 Šellija Divāla (Shelley Duvall; 1949) — aktrise;
 Reds Edeirs (Red Adair; 1915—2004) — ugunsdzēsējs;
 Dženifere Gārnere (Jennifer Garner; 1972) — aktrise;
 Zina Gerisona (Zina Garrison; 1963) — tenisiste;
 Būkers Hafmans (Booker Huffman; 1965) — atlēts;
 Bils Hikss (Bill Hicks; 1961—1994) — komiķis;
 Deivids Korešs (David Koresh; 1959—1993) — reliģiskais fanātiķis;
 Deniss Kveids (Dennis Quaid; 1954) — aktieris;
 Rendijs Kveids (Randy Quaid; 1950) — aktieris;
 Bejonse Noulza (Beyoncé Knowles; 1981) — mūziķe;
 Emeka Okafors (Emeka Okafor; 1982) — basketbolists;
 Renē O'Konnora (Renée O'Connor; 1971) — aktrise;
 Anete O'Tūla (Annette O'Toole; 1952) — aktrise;
 Kenijs Rodžers (Kenny Rogers; 1938) — mūziķis;
 Anna Nikola Smita (Anna Nicole Smith; 1967—2007) — modele;
 Žaklina Smita (Jaclyn Smith; 1947) — aktrise;
 Brents Spainers (Brent Spiner; 1949) — aktieris;
 Patriks Sveizijs (Patrick Swayze; 1952—2009) — aktieris;
 Kevins Švāncs (Kevin Schwantz; 1964) — motobraucējs.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

Teksasas pilsētas
Inmarsat

Inmarsat plc ir Apvienotajā Karalistē reģistrēts uzņēmums.

Tam pieder globāla mobilo sakaru pavadoņu sistēma. Sistēma ļauj veikt balss un datu sakarus lielākajā daļā zemeslodes, lietotājiem izmantojot īpašus termināļus. Atšķirībā no zemās Zemes orbītās riņķojošiem pavadoņiem (Iridium, Globalstar), Inmarsat pavadoņi izvietoti ģeostacionārajā orbītā. Tam ir priekšrocības — nav vajadzīgs liels skaits pavadoņu, bet ir arī trūkumi — tīkls nenosedz polāros apgabalus, kā arī radiosignāls pavadoņus sasniedz vēlāk.

2007. gada sākumā Inmarsat sistēmas lietotāju skaits bija vairāk nekā .

Vēsture 
Inmarsat iz veidojies no 1979. gadā dibinātas starpvalstu organizācijas, kas bāzēta Londonā, Apvienotajā Karalistē. Tā sāka piedāvāt avārijas signālu un sakaru pakalpojumus kuģiem, īrējot sakaru pavadoņu Marisat kanālus no uzņēmuma Comsat. 1980. gada sākumā Inmarsat klientu lokā bija 900 kuģi.

Vēlāk Inmarsat sāka palaist savus pavadoņus, kā arī piedāvāt sakarus ne tikai jūrā, bet arī uz sauszemes un gaisā.

1999. gadā Inmarsat kļuva par privātu uzņēmumu.

2021. gada 8. novembrī tika paziņots, ka Inmarsat īpašniekiem, kurus vadīja Apax un Warburg Pincus, un ASV uzņēmumu Viasat, saskaņā ar kuru Viasat iegādāsies Inmarsat. Darījumu plānots pabeigt 2022. gada otrajā pusē.

Ārējās saites 

 Oficiālā vkietne