joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
5. Latviešu SS-robežapsardzības pulks

5. Latviešu SS-robežapsardzības pulks () bija militāra latviešu vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar 1944. gada oktobrī ar iekļaušanu tā 106. grenadieru pulkā.

Izveidošana 

Saskaņā ar SS ģenerāļa Jekelna 1944. gada janvāra pavēli 5. robežapsardzības pulku 1944. gada februāra vidū Kuldīgā sāka formēt pulkvežleitnants Jānis Zvaigzne. 15. aprīlī pulkā bija 2000 vīru, to skaitā 40 virsnieki, kas nav uzskatāms par pilnu sastāvu, taču tas tāpat tika uz Polijas-Krievijas pierobežu partizānu apkarošanas uzdevumos.

Dienesta gaitas 

Pulku nosūtīja uz Zahaču staciju bijušās Polijas-Krievijas pierobežā un norīkoja partizānu apkarošanas uzdevumos, turpināja ierasties papildinājumi un līdz 1944. gada 1. jūlijam pulka sastāvs bija pieaudzis līdz 46 virsniekiem, 255 instruktoriem un 2884 kareivjiem.

Jūnija beigās pulku iesaistīja frontes uzdevumos, no 29. jūnija līdz 4. jūlijam to novietojot 20 km garā frontes
iecirkni gar Disnas upi Vitebskas rajonā no Hermanovičiem līdz Daugavai pie Disnas, kur jau 30. jūnijā pulks saskārās ar ienaidnieka kājnieku un tanku vienībām. 4. jūlijā, atkāpjoties uz Latvijas robežām, pulks pie Vetrīno tika negaidīti iesaistīts frontes pārrāvuma likvidēšanā, ciešot smagus zaudējumus ienaidnieka aviācijas un tanku pārsvara priekšā, pulka vīri bija spiesti bēgt; 6. jūlijā Krāslavā sapulcējās ap 20 virsnieki un 600 instruktori un kareivji. 

7. jūlijā pulks atlikušos vīrus iesaistīja steigā saformētajā Jekelna kaujas grupā un 9. jūlijā pārvietoja uz Medumiem no Daugavpils rajonā, ar uzdevumu ieņemt pozīcijās
Zarazajas rajonā. Pulka apbruņojums bija vājš: 10 patšautenes, 2 ložmetēji, 4 granātmetēji un 4 prettanki lielgabali bez munīcijas. Sakarā ar pēkšņo II korpusa frontes pārrāvumu, pulkam pavēlēja gājiena kārtībā caur Ilūksti, Daudzevu un Jaunjelgavu doties atpūtā uz Rīgu, kur tas ieradās 5. augustā.

Rīgā pulks jau drīz pēc ierašanās tika iekļauts SS pulkveža Dr. Krukenberga kaujas grupā, beidzot atbilstoši apgādāts un iesaistīts Rīgas aizstāvības kaujās, ieņemot pozīcijas pie Bigauņciema pret ienaidnieka tanku ķīļi, kas virzījās uz Tukumu. Kaujas grupā pulks atradās kopā ar 1. sevišķo uzdevumu bataljonu kapteiņa Meiera vadībā -  no Salaspils koncentrācijas nometnes ieslodzītajiem saformētu soda vienību, kaujas grupu izformējot to iekļāva 5. robežapsardzības pulka sastāvā. 1944. gada 28. augustā pulks nonāca VI SS korpusa pakļautībā un atkāpās uz Kurzemes cietoksni. 

1944. gada novembra vidū 5. robežapsardzības pulks tika apvienots ar 2. robežapsardzības pulku, izveidojot 106. grenadieru pulku. Neliela daļa kaujai nederīgo vīru rotas apmērā tika iekļauti Kapteiņa Kļaviņa būvbataljonā.

Atsauces
Metjū Makonahijs

Metjū Deivids Makonahijs (; dzimis ) ir amerikāņu aktieris un kinoproducents.

Pirmo ievērību guvis ar lomu filmā "Reibumā un neziņā" (1993). Vēlāk filmējies dažāda žanra filmās, tai skaitā "Motorzāģa slaktiņš Teksasā: Atgriešanās" (1994), "Laiks nogalināt" (1996), Stīvena Spīlberga drāmā "Amistada" (1997), "Kontakts" (1997), EDtv (1999) un U-571 (2000).

2000. gados pievērsies lomām romantiskajās komēdijās, tai skaitā "Kāzu rīkotāja" (2001), "Kā zaudēt puisi 10 dienās" (2003), "Laukā no ligzdas" (2006) un "Bijušo draudzeņu rēgi" (2009). Kopš 2010. gada ir filmējies tādās kritiķu atzinīgi novērtētās filmās kā "Ielu advokāts" (2011), "Bērnijs" (Bernie, 2011), Killer Joe (2011), "Mads" (2012), "Maģiskais Maiks" (2012), "Dalasas pircēju klubs" (2013), "Volstrītas vilks" (2013), "Starp zvaigznēm" (2014). Tēlojis lomas arī tādās filmās, kā "Koku jūra" (2015), Free State of Jones (2016), "Zelts" (2016), "Tumšais tornis" (2017), "Baltais puisis Riks" (2018), "Pirms vētras" (2019), "Pludmales slaists" (2019), "Džentlmeņi" (2019).

Par lomu filmā "Dalasas pircēju klubs" Makonahijs saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris, kā arī Zelta globusa balvu.

Atsauces

Ārējās saites 

  

1969. gadā dzimušie
Teksasā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
ASV kinoproducenti
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
Zelta globusa balvas ieguvēji
Kerija Maligana

Kerija Hanna Maligana (; dzimusi ) ir angļu aktrise.

Kino debitējusi ar lomu 2005. gada filmā "Lepnums un aizspriedumi". Vēlāk filmējusies dažādos britu televīzijas seriālos, tai skaitā Doctor Who, Bleak House un Northanger Abbey. 2008. gadā debitējusi Brodvejā. 2009. gadā piedalījusies filmas An Education uzņemšanā, par lomu tajā tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā labākā aktrise un saņēma BAFTA kino balvu šajā pašā kategorijā. Pēc tam filmējusies tādās filmās kā "Vislabākais" (2009) "Neatlaid mani" (2010), "Draivs" (2011), "Kauns" (2011), "Lielais Getsbijs" (2013), "Stāsts par Levinu Deivisu" (2013), "Daudzsološa jauna sieviete" (2020) un The Dig (2021). Otro reizi tika nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai par galveno lomu filmā "Daudzsološa jauna sieviete".

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Londonā dzimušie
Angļu kinoaktieri
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
Augusts Lebrehts Bretšneiders

Augusts Lebrehts Bretšneiders (Bretschneider, 1771-1840) bija Jelgavas akadēmiskās ģimnāzijas mūzikas profesors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1771. gada 3. oktobrī Gersdorfā (Saksija) luterāņu virsmācītāja Johana Gotlība Bretšneidera un viņa sievas Johannas Kristīnes, dzim. Kitneres, 10 bērnu ģimenē. Viņa jaunākais brālis Kārlis Gotlībs Bretšneiders (1776-1848) kļuva par vienu no ievērojamākajiem vācu 19. gs. pirmās puses teologiem. 
Mācījās Altenburgas ģimnāzijā, pēc mūzikas studijām universitātē strādāja par mūzikas skolotāju Drēzdenē un Vīnē. Pieņēma uzaicinājumu doties uz Jelgavu, kur strādāja par mūzikas skolotāju Jelgavas akadēmiskajā ģimnāzijā. Tur viņš 1808. gadā apprecējās ar Friederiku Šarloti Eleonoru Štarku (1787-1831).

Pēc Napoleona armijas iebrukuma Kurzemē viņš 1813. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā. Strādāja par dziedāšanas skolotāju un Sv. Ģertrūdes baznīcas ērģelnieku.  

Miris 1840. gada 31. maijā Rīgā pēc smadzeņu insulta.

Sabiedriskā darbība 
Jelgavas brīvmūrnieku ložas „Zu den drey gekrönten Schwerdtern“ brālis (1816-1821). 

Vācbaltieši
Latvijas pedagogi
Latvijas mūziķi
Brīvmūrnieki
62. Kinoakadēmijas balva

62. Kinoakadēmijas balvas tika pasniegtas  Dorothy Chandler Pavilion, Losandželosā, ASV. ASV ceremonija tika translēta ABC televīzijas kanālā. Balvu pasniegšanu vadīja Billijs Kristels.

Nominanti tika paziņoti . Visvairāk nomināciju (9) ieguva filma "Deizijas kundzes šoferis".

Nominācijas uzvarētājs ir saraksta augšgalā.

Atsauces 

Amerikas Kinoakadēmijas balva
1989. gads
1990. gads
Anna Favella

Anna Favella ( dzimusi ) ir itāliešu aktrise.

Filmas
 2008 Enrico Mattei - L'uomo che guardava al futuro 
 2009 Don Matteo 7
 2010 Terra Ribelle
 2012 Terra Ribelle - Il Nuovo mondo
 2013 Mr. America

Ārējās saites 

 

1983. gadā dzimušie
Romā dzimušie
Itāliešu kinoaktieri
Jelgavas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca

Jelgavas Svētās Annas evaņģēliski luteriskā baznīca ir vecākā Jelgavas baznīca. Atrodas Lielajā ielā 22a, Jelgavā.

Vēsture 
Kad hercogs Gothards Ketlers izvēlējās Jelgavu par savu rezidenci un piešķīra tai pilsētas tiesības, 1573. gadā viņš lika uzcelt koka baznīcu pilsētas latviešu luterāņu draudzei. Jaunais dievnams tika veltīts Svētajai Annai un tā celšanu atbalstīja hercoga Gotharda sieva Mēklenburgas princese Anna Ketlere (1531–1602). 
1619.–1621. gadā pie vecās koka baznīciņas uzcēla mūra torni. Vecās baznīcas vietā Frīdriha Ketlera valdīšanas laikā 1638. - 1641. gadā būvmeistars Johans Kolhauers uzcēla jaunu mūra dievnamu. Veco mūra torni 1649. gadā pagarināja līdz 49 metriem.

1730. gadā baznīcā uzbūvēja balkonu, ko dēvēja par "jauno miesnieku luktu", 1750. gadā pārbūvēja torni, 1777. gadā uzbūvēja otru balkonu, ko dēvēja par "zilās gvardes luktu", bet 1782. gadā jaunās hercoga pils latviešu amatnieki un mākslinieki baznīcā uzcēla pašu greznāko balkonu.

1859. gada 7. maijā baznīcas torņa smailē iespēra zibens, un torni atkal vajadzēja pārbūvēt. Mācītāja Morica Vilhelma Konrādija (1850–1902) kalpošanas laikā 1883. gadā baznīcas dārzā iestādīja ozolu M. Lutera 400 gadu atcerei. Ap 1910. gadu baznīca ieguva J. Rozentāla altārgleznu "Kristus un samāriete". Pēc Brīvības cīņu beigām baznīcā uzstādīja piemiņas plāksni Pirmā pasaules karā un Brīvības cīņās kritušajiem.

Ēku pārbūvēja 1930.-1932. gados pēc arhitekta P. Kundziņa projekta. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 4. augustā baznīca nodega, bet draudze to atjaunoja 1948. - 1968. gadā pēc arhitekta P. Saulīša projekta. 1997. gadā baznīcu izremontēja.

Atsauces 

Luterāņu baznīcas Latvijā
Baznīcas Jelgavā
Jelgava
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Prusakveidīgie

Prusakveidīgie jeb prusakveidīgo virskārta (Dictyoptera) ir jaunspārņu infraklases (Neoptera) kukaiņu virskārta, kas apvieno dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar jaunākajiem ģenētiskajiem atklājumiem tās mūsdienās ir divas kārtas kādreizējo trīs kārtu vietā - tā kā termīti ir ļoti tuvu radniecīgi prusakiem,  termītu kārta (Isoptera) mūsdienās ir likvidēta un termīti tiek sistematizēti prusaku kārtā, izdalot termītu virsdzimtu (Termitoidae). Mūsdienās visām prusakveidīgajām sugām ir īss olu dējeklis, bet fosilajām sugām tas ir bijis garšs, līdzīgi kā taisnspārņiem.

Sistemātikas diskusija
Šīs taksonomiskās vienības pielietojums gadu gaitā ir mainījies vairākkārtīgi. 20. gadsimtā tā pamatā netika izmantota, bet mūsdienās sistemātiķi arvien biežāk izmanto šo virskārtu. Visbiežāk tā tiek izmantota kā virskārta, dažos gadījumos kā kārta, bet visos gadījumos tā apkopo dievlūdzējus, prusakus un termītus. Saskaņā ar ģenētiskajiem pētījumiem, prusakveidīgajiem kukaiņiem tuvākie radinieki ir zarkukaiņu kārtas (Phasmatoptera) un grilloblatīdu kārtas (Notoptera) sugas, mantofazmatīdu dzimtu (Mantophasmatodea) ieskaitot. Daži sistemātiķi visas šīs kārtas sistematizē vienā prusakveidīgo kukaiņu virskārtā.

Pastāv arī alternatīva sistemātika - visas prusakveidīgās kārtas tiek sistematizētas nepilnas pārvērtības kukaiņu virskārtā (Exopterygota).

Sistemātika
Prusakveidīgo virskārta (Dictyoptera)

Atsauces

Ārējās saites
Isoptera, Blattaria and Mantodea
Cockroaches:  An amazing diversity

Kukaiņi
Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle

Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas pareizticīgo katedrāle ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Akadēmijas ielā 12, Jelgavā. Viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (Rīgā, Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).

Vēsture 
Baznīcas pirmsākumi meklējami 1711. gadā, kad Krievijas cars Pēteris I pēc Rīgas ieņemšanas lika izprecināt sava vecākā brāļa Ivana V meitu Annu Ivanovnu ar Kurzemes un Zemgales hercogu Frīdrihu Vilhelmu. Hercogs esot solījis Jelgavā uzcelt pareizticīgo baznīcu, bet savas pāragrās nāves dēļ to neizdarīja.
Hercoga atraitnes Annas valdīšanas laikā viņas galma padomnieks Pēteris Bestuževs 1726. gadā lika pie hercogienes pils uzcelt koka pareizticīgo baznīcu. Viņa sieva Katrīna apglabāta šajā baznīcā. Tā kā Jelgavā jau bija Svētās Annas baznīca, pareizticīgo baznīcu nodēvēja par Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcu.
Laikā, kad hercogisti pārvaldīja muižnieku padome, 1750. gadā uzbūvēja jaunu pildrežģa baznīcas ēku ar četrstūrainu zvana torni.

Pēc tam, kad hercogs Pēteris salaulājas ar kņazieni Jevdokiju Jusupovu, 1774. gadā tika likti pamati arhitekta Frančesko Bartolomeo Rastrelli projektētai mūra baznīcai, ko pabeidza un iesvētīja 1780. gadā. 1848. gadā Vidzemes un Kurzemes guberņu pareizticīgo draudzes atdalīja no Pleskavas bīskapijas un izveidoja patstāvīgu Rīgas pareizticīgo arhibīskapiju (). 1850. gadā Jelgavas Sv. Simeona un Sv. Annas baznīcai jaunajā arhibīskapijā piešķīra katedrāles statusu, kas bija viena no Rīgas un Jelgavas arhibīskapa (aрхиепископ Рижский и Митавский) rezidencēm.
Baltijas pārkrievošanas laikā no 1890. līdz 1892. gadam ar Krievijas imperatora Aleksandra III finansiālu atbalstu pēc arhitekta Nikolaja Čagina projekta katedrāli pilnīgi pārbūvēja. Ēka tika ievērojami paplašināta, tomēr tās apjomā daļēji tika iekļauti arī vecās Rastrelli projektētās baznīcas mūri.

Otrā pasaules kara laikā Sarkanās armijas uzbrukumā 1944. gada augustā katedrāli sagrāva, taču atliekas nenovāca un visu okupācijas laiku tās vietā atradās drupu kaudze. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas to atdeva Latvijas Pareizticīgo Baznīcai un veica tās atjaunošanu (1993—2003). Katedrāles zvanu tornī iekāra deviņus zvanus, no kuriem lielākais sver 830 kg.

Atsauces 

Baznīcas Jelgavā
Pareizticīgo baznīcas Latvijā
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāle

Liepājas Svētā Nikolaja pareizticīgo Jūras katedrāle jeb Karostas katedrāle ir Latvijas Pareizticīgās Baznīcas dievnams Katedrāles ielā 7, Liepājas Karostā. Bizantiešu stilā celtā katedrāle ir lielākais pareizticīgo dievnams Latvijā, un tā ir viena no četrām Latvijas pareizticīgo katedrālēm (Rīgā, Daugavpilī, Jelgavā un Liepājā).

Vēsture 
Baznīcas pirmsākumi meklējami 1890. gadā, kad izira Krievijas-Vācijas impēriju militārā savienība un pēc Krievijas imperatora Aleksandra III pavēles uz ziemeļiem no Liepājas sākās apjomīga cietokšņa un kara pilsētiņas celtniecība. 
Katedrāles būve sākās 1900. gadā pēc Pēterburgas arhitekta Vasīlija Kosjakova projekta. Lielāku naudas daļu baznīcas būvniecībai ziedoja cara ģimene. 1903. gadā dievnamu iesvētīja par godu jūrnieku aizstāvim svētajam brīnumdarim Nikolajam, iesvētīšanās svinīgajā ceremonijā piedalījās imperators Nikolajs II, viņa ģimenes locekļi un izcili valstsvīri, ka arī Kurzemes ģenerāls-gubernators Georgijs Līvens, Liepājas pilsētas galva Cinks, pilsētas pārvaldes un sabiedrisko organizāciju pārstāvji. 

Pirmā pasaules kara sākumā  Katedrāles zvanus, ikonas un daudzus citus priekšmetus evakuēja uz Krieviju. 1930.gados dievnamu piemēroja Liepājas garnizona luterāņu draudzes vajadzībām.
Pēc Otrā pasaules kara okupācijas vara katedrālē ierīkoja sporta zāli, matrožu klubu un kinoteātri. Lai kaut cik slāpētu lielisko akustiku un skatītāji varētu saprast skaņu filmas sižetu, tika aizbetonēta centrālā kupola joma. Tikai pēc Padomju armijas izvešanas no Latvijas 1994. gadā ēku atdeva Latvijas Pareizticīgo baznīcai.

Ēka 
Baznīca projektēta un celta atbilstoši 17. gadsimta Krievijas pareizticīgo baznīcu stilam ar centrālo un četriem sānu kupoliem, kas simbolizē Jēzu Kristu ar četriem apustuļiem evaņģēlistiem. Ēkas konstrukcija ir unikāla, katedrālei nav nevienas kolonnas. Baznīcas būvniecībā arhitekts V. Kosjakovs pirmo reizi izmantoja monolītās betona liešanas metodi, tāpēc dievnams ir bez atbalsta kolonnām, visu milzīgo piecu kupolu masu tur četras krustojošās arku velves. Dievnama augstums pārsniedz piecdesmit metru.

Atsauces 

Baznīcas Liepājā
Pareizticīgo baznīcas Latvijā
Latvijas kandidāti Amerikas Kinoakadēmijas balvai "Labākā starptautiskā spēlfilma"

Latvija ir virzījusi astoņas filmas Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā "Labākā starptautiskā spēlfilma". Pirmoreiz filma no Latvijas tika virzīta uz 65. Kinoakadēmijas balvu pasniegšanu, tā bija Jāņa Streiča filma "Cilvēka bērns". Neviena no Latvijas pieteiktajām filmām nav tikusi līdz nobeiguma nomināciju sarakstam.

Uzskatījums

Atsauces 

Latvijas filmas
Amerikas Kinoakadēmijas balva
Valdis Lūriņš

Valdis Lūriņš (dzimis ) ir latviešu režisors un aktieris. Darbojies Rīgas Pionieru pils teātri (tagad teātris "Zīļuks")

No 1971. līdz 1975. gadam studējis Latvijas konservatorijas Teātra fakultātē, 1983. gadā absolvējis konservatorijas Kultūras un mākslas zinātņu fakultāti. No 1989. līdz 1993. gadam neklātienē studējis konservatorijas režijas fakultātē.

1967. gadā sācis piedalīties Dailes teātra izrādēs, 1975. gadā sāka karjeru Latvijas Nacionālajā teātrī, kur darbojies gan kā aktieris, gan kā režisors. Tāpat ir tēlojis kino - debija 1973. gada filmā "Cāļus skaita rudenī". No 1972. līdz 1992. gadam Lūriņš pasniedzis aktiermeistarību Latvijas konservatorijā.

1980. gadā kļuvis par Latvijas Teātra darbinieku savienības biedru.

Atsauces 

1951. gadā dzimušie
Latvijas teātra aktieri
Latviešu režisori
Jānis Strenga

Jānis Strenga (dzimis  Siguldā) ir latviešu bobslejists, stūmējs.

Sacensībās piedalās kopš 2008. gada, pašlaik startē Oskara Melbārža pilotētajos bobos. 2012. gada Pasaules čempionātā junioriem viņi izcīnīja zeltu gan divniekos, gan četriniekos. Pasaules čempionātā augstākais sasniegums ir 2015. gadā izcīnītā 3. vieta četrinieku sacensībās.

 Sočos četrinieku sacensībās kā Melbārža stūmējs izcīnīja zelta medaļu, kas bija pirmā Latvijas sportistu izcīnītā zelta medaļa bobslejā pēc neatkarības atjaunošanas. Sākotnēji zelta medaļas ieguva Krievijas bobsleja četrinieks Aleksandra Zubkova vadībā, bet Latvijas četrinieks palika otrajā vietā, taču pēc pilota diskvalifikācijas par dopinga lietošanu medaļu sadalījums tika mainīts.

 Phjončhanā kopā ar pilotu Melbārdi ieguva bronzas medaļu divniekos.

Atsauces

Ārējās saites 

 FIBT profils
 LOV profils

1986. gadā dzimušie
Siguldā dzimušie
Latvijas bobslejisti
Bobslejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Bobslejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Sprinteri
Olimpiskie zelta medaļnieki bobslejā
Olimpiskie bronzas medaļnieki bobslejā
Oskars Ķibermanis

Oskars Ķibermanis (dzimis  Valmierā) ir latviešu bobslejists, pilots.

Biogrāfija 
Mācījies Rencēnu pamatskolā, Valmieras Viestura vidusskolā, Murjāņu Sporta ģimnāzijā un LSPA.

Pirms bobslejista karjeras trīs gadus trenējies peldēšanā un septiņus gadus — vieglatlētikā, bijis Latvijas čempions junioriem desmitcīņā. Tāpat startējis 110 m barjerskrējienā 2009. gada Eiropas Jaunatnes olimpiādē Tamperē, Somijā. Bobslejam pievērsies 2011. gada vasarā.

Bobsleja karjera 
2012. gada Pasaules čempionātā junioriem izcīnījis sudrabu četriniekos un bronzu divniekos. Tā paša gada Pasaules Jaunatnes olimpiādē divnieku sacensībās bijis 4. vietā. Pirmos panākumus Pasaules kausā guvis 2016.—2017. gada sezonā, kad divniekos izcīnījis divas bronzas un vienu sudraba medaļu, kā arī uzvarējis posmu Sanktmoricas trasē četriniekos. 2017. gada Eiropas čempionātā izcīnījis bronzas medaļu divnieku sacensībās kopā ar stūmēju Matīsu Mikni. 2017. gada Pasaules čempionātā izcīnījis 10. vietu četriniekos un 4. vietu divniekos.

2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā ieguva 9. vietu divnieku sacensībās un 10. vietu četriniekos. 2019. gada Eiropas čempionātā Kēnigszē ar stūmējiem Matīsu Mikni, Arvi Vilkasti un Jāni Strengu izcīnīja sudraba medaļu četriniekos. Tādā pašā sastāvā tika izcīnītas sudraba godalgas četriniekos arī 2019. gada Pasaules čempionātā Vistleras trasē. 2018.—2019. gada Pasaules kausa sezonu Ķibermanis noslēdza ar otro vietu gan divnieku, gan četrinieku ieskaitē.

Pirmo uzvaru divnieku sacensībās kādā no Pasaules kausa posmiem izcīnīja  Siguldas trasē kopā ar stūmēju Matīsu Mikni. Dienu vēlāk uzvarēja atkārtoti, izcīnot zelta medaļu arī 2020. gada Eiropas čempionātā. 2019.—2020. gada Pasaules kausa kopvērtējumā izcīnīja 2. vietu divniekos un 4. vietu četriniekos, abu disciplīnu kombinācijā — 3. vieta.

2020. gada Pasaules čempionātā Altenbergas trasē divnieku kategorijā izcīnīja bronzu. Četrinieku sacensībās ieguva 4. vietu, piekāpjoties trim Vācijas ekipāžām. 2022. gada janvārī Sanktmoricas dabiskajā ledus trasē O. Ķibermanis izcīnīja savu otro Eiropas čempionāta zelta medaļu, šoreiz uzvarot sacensībās ar četrinieka kamanām.

Sasniegumi divnieku ekipāžām

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Eiropas čempionāts

Pasaules kauss

Sasniegumi četrinieku ekipāžām

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Eiropas čempionāts

Pasaules kauss

Atsauces

Ārējās saites 

 LOV profils

1993. gadā dzimušie
Valmierā dzimušie
Latvijas bobslejisti
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Karoga pacelšana Ivodzimā

"Karoga pacelšana Ivodzimā" () ir vēsturiska fotogrāfija, ko  uzņēma Džo Rozentāls. Tajā attēloti pieci ASV jūras kājnieki un viena persona no ASV Jūras kara flotes, kas paceļ ASV karogu Suribači kalnā Otrā pasaules kara Ioto (Ivodzimas) salā Ivodzimas kaujas laikā.

Fotogrāfija kļuva populāra, un tikusi publicēta vairākos tūkstošos izdevumu. Vēlāk tā kļuva par vienīgo fotogrāfiju, kas ieguvusi Pulicera balvu kā labākā fotogrāfija publicēšanas gadā, tāpat "Karoga pacelšana Ivodzimā" tiek uzskatīta par vienu no ASV nozīmīgākajām kara fotogrāfijām un ir, iespējams, visu laiku visvairāk pavairotā fotogrāfija.

Trīs no fotogrāfijā redzamajiem jūras kājniekiem Harlons Bloks, Frenklins Souslijs un Maikls Stranks tika nogalināti kaujā nākamo dažu dienu laikā. Trīs atlikušie ir jūras kājnieki Renē Gaņons, Aira Heiess un jūrnieks Džons Bredlijs.

Fēlikss de Veldons izmantoja šo fotogrāfiju, lai izveidotu Jūras kājnieku kara memoriāla skulptūru, kas atrodas blakus Ārlingtonas nacionālajai kapsētai.

Divas karoga pacelšanas 
1945. gada 23. februārī Suribači kalna virsotnē tika pacelti divi Amerikas karogi. Rozentāla uzņemtā fotogrāfija patiesībā bija otrā karoga pacelšana, kurā lielāku karogu pacēla citi jūras kājnieki nekā tie, kas pacēla pirmo karogu.

Atsauces

Ārējās saites 

 "Karoga pacelšana Ivodzimā": Vēsturē visvairāk pavairotā un parodētā fotogrāfija? 

1945. gads
Fotogrāfija
Otrais pasaules karš
Taksists

"Taksists" () ir 1976. gada ASV filma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze.

Filmas darbība notiek Ņujorkā īsi pēc Vjetnamas kara beigām. Tajā galvenās lomas attēlo Roberts De Niro, Džodija Fostere, Alberts Brukss, Hārvijs Keitels, Leonards Heriss, Pīters Boils un Sibila Šeparda. "Taksists" bieži tiek saukta par vienu no visu laiku labākajām filmām kritiķu, kinorežisoru un skatītāju vērtējumā. Filma tika nominēta četrām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaita kā labākā filma, 1976. gada Kannu kinofestivālā tā ieguva Zelta palmas zaru.

Atsauces

Ārējās saites 

1976. gada filmas
ASV filmas
Columbia Pictures filmas
Mārtina Skorsēzes filmas
Aviators (filma)

"Aviators" () ir 2004. gada ASV biogrāfiskā drāma, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze.

Filma ir par aviācijas pionieri Hovardu Hjūzu, kas vēlāk kļuva par pasaulē bagātāko cilvēku. Filmā tiek attēlots dzīves posms no 1920. gadu beigām līdz 1947. gadam, laikā, kad viņš kļuva par veiksmīgu kinoproducentu un aviācijas magnātu. Galvenās lomas filmā attēlo Leonardo Di Kaprio, Keita Blanšeta, Džons Reilijs, Keita Bekinseila, Alans Alda, Aleks Boldvins, Džūds Lo, Gvena Stefani, Ians Holms, Denijs Hjūstons un Brents Spainers.

Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaita kā labākā filma, balvas tika iegūtas piecās nominācijās. Blanšeta ieguva Akadēmijas balvu kā labākā otrā plāna aktrise par Ketrinas Hepbērnas attēlošanu, šis ir vienīgais gadījums balvu pasniegšanas vēsturē, kad Akadēmijas balvu saņem aktieris par cita Akadēmijas balvas ieguvēja attēlošanu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2004. gada filmas
ASV filmas
Mārtina Skorsēzes filmas
BAFTA kino balvas ieguvēji (filmas)
Eilenburga

Eilenburga () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī pie Muldes upes.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta 961. gadā. Vēsturiski būdama Saksijas pilsēta, pēc Vīnes kongresa tika iekļauta Prūsijas teritorijā un attīstījās kā tekstilrūpniecības centrs. 1850. gadā Eilenburgā tika nodibināts pirmais pārtikas kooperatīvs Vācijā (Eilenburger Lebensmittelassociation), bet 1852. gadā kopā ar netālo Dēličas pilsētu - pasaulē pirmais kredītu kooperatīvs. 1887. gadā pilsētā tika nodibināta "Vācu celuloida fabrika" (Deutsche Celluliod-Fabrik). Eilenburga tika smagi nopostīta Otrā pasaules kara beigu posmā. Pēc Otrā pasaules kara iekļāvās VDR. 2002. gadā pilsēta cieta Muldes plūdos.

Cilvēki 

Eilenburga ir mūziķa Franča Abta (Franz Abt, 1819-1885) un zoologa Kārļa Mēbiusa (Karl Möbius, 1825-1908) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

Saksijas pilsētas
Mīgelne

Mīgelne () ir pilsēta Vācijā, Saksijas zemē, Ziemeļsaksijas apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 984. gadā. 1064. gadā iekļāvās Meisenes bīskapijā. 1256. gadā ieguva tirgus tiesības. Zviedru nopostīta Trīsdesmitgadu kara laikā. Otrā pasaules kara beigās pilsētu ieņēma Sarkanā armija, un pēc kara tā iekļāvās VDR. 2007. gada 19. augustā pilsētas svētku laikā Mīgelnē rasistiski motivēts pūlis uzbruka vairākiem indiešiem.

Izglītība, kultūra, tūrisms un sports

Mīgelne ir melnā metāla mūzikas izdevniecības No Colours Records mājvieta.

Atsauces

Ārējās saites 

No Colours Records

Saksijas pilsētas
Martins Junsruds Sunbī

Martins Junsruds Sunbī (; dzimis ) ir norvēģu distanču slēpotājs.

Piedalījies  Vankūverā, kur Norvēģijas komandas sastāvā izcīnījis sudraba medaļu 4x10 km stafetē.  izcīnījis bronzu 30 km skiatlonā. Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis pa vienai zelta, sudraba un bronzas medaļai.

Pasaules kausa izcīņā Junsruds Sunbī debitēja . Ir izcīnījis divas uzvaras Pasaules kausa posmu sacensībās. Viņa veiksmīgākā sezona bija 2012.—2013. gadā, kad kopvērtējumā tika izcīnīja astotā vieta.

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Norvēģijas distanču slēpotāji
Distanču slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Distanču slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Oslo dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki distanču slēpošanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki distanču slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki distanču slēpošanā
Anna Feita

Anna Feita (; dzimusi Fenningere (Fenninger) ) ir Austrijas kalnu slēpotāja. Viņa ir divkārtēja Pasaules kausa ieguvēja (2014. un 2015. gadā), kā arī  čempione supergigantā.

Karjera 
A. Feita kļuva par 2006. gada Pasaules junioru čempioni (supergigantā un kombinācijā), tikpat zelta medaļas ieguva arī 2008. gada čempionātā (kombinācijā un milzu slalomā). Kopā Pasaules junioru čempionātos ieguvusi 7 medaļas, kas padara viņu par vienu no medaļām bagātākajām sportistēm šo sacensību vēsturē.

Pasaules kausā debitējusi . 2009. gadā pirmo reizi iekļuva šo sacensību posma triju labāko skaitā (supergigantā). Pirmo uzvaru guvusi , kad savās mājās Austrijā uzvarēja milzu slalomā. Kopā uzvarējusi septiņos kausa posmos. Sportistes veiksmīgākā sezona bija 2013.—2014. gada sezona, kad kopvērtējumā tika izcīnīta uzvara. Vēl 2012.—2013. gada sezonā kopvērtējumā tika ieņemta trešā vieta, milzu slaloma ieskaitē bijusi otrā. Pasaules kausu viņa ieguva arī 2014.—2015. gada sezonā.

Piedalījusies , kur viņas augstākais sasniegums bija kombinācijā un supergigantā izcīnītā 16. vieta. Startējusi vairākos Pasaules čempionātos, kuros izcīnījusi trīs zelta (2011. gadā Garmišā-Partenkirhenē superkombinācijā, 2015. gadā Bīverkrīkā supergigantā un milzu slalomā), divas sudraba un vienu bronzas medaļu.

 A. Feita izcīnīja zeltu supergiganta distancē un sudraba medaļu milzu slalomā.

Atzīta par 2013., 2014. un 2015. gada Austrijas gada labāko sportisti.

Viņa startēs arī . Tajās viņa būs Austrijas delegācijas karognesēja spēļu atklāšanas ceremonijā.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Ārējās saites 
  

1989. gadā dzimušie
Austrijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Zalcburgas zemē dzimušie
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki kalnu slēpošanā
Katarīna Vita

Katarīna Vita (; dzimusi ) ir bijusī vācu daiļslidotāja un modele.

Piedalījusies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ), 1984. gadā Sarajevā un 1988. gadā Kalgari viņa izcīnīja zelta medaļu, 1994. gadā Lillehammerē ieņēmusi 7. vietu. Karjeras laikā četras reizes kļuvusi par pasaules čempioni (1984, 1985, 1987, 1988), vēl divas reizes izcīnījusi Pasaules čempionāta sudrabu (1984, 1986). Vita ir viena no divām daiļslidotājām, kas izcīnījušas sešus Eiropas čempiones titulus pēc kārtas (1983—1988), otra ir norvēģiete Sonja Henije. Viņa ir viena no panākumiem bagātākajām daiļslidotājām šī sporta veida vēsturē.

Attēlojusi galveno lomu filmā Carmen on Ice, par šo lomu viņa saņēma Primetime Emmy balvu.

Ārējās saites 

 

1965. gadā dzimušie
Vācijas daiļslidotāji
Daiļslidotāji 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Daiļslidotāji 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Ar Olimpisko ordeni apbalvotie
Brandenburgā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki daiļslidošanā
Lēcas

Ēdamās lēcas (Lens culinaris) ir viengadīgs tauriņziežu dzimtas pākšaugs. Lēcu sēklas cilvēki lieto uzturā. Tās ir vieni no senākajiem kultūraugiem pasaulē. To dabiskais izplatības areāls nav zināms, toties ir zināms, ka tās senajos laikos plaši kultivēja gan Eiropā, gan Āzijā, gan Ziemeļāfrikā. Arī mūsdienās šajās zemēs tās kultivē, savukārt Rietumu puslodē tās audzē salīdzinoši maz. Lēcu sēklas izmanto ne tikai kulinārijā, piemēram, zupu vārīšanā, bet arī kā lopbarību. Sēklas satur daudz olbaltumvielu, kā arī B vitamīnus, dzelzi un fosforu.

Atsauces 

Tauriņziežu dzimta
Dārzeņi
Marlīsa Šilda

Marlīsa Šilda (; dzimusi ) ir bijusī austriešu kalnu slēpotāja.

Piedalījusies četrās Olimpiskajās spēlēs (, , , ). 2002. gadā Soltleiksitijā savā vienīgajā startā to nepabeidza (slaloms), 2006. gadā Turīnā izcīnīja sudrabu kombinācijā, bronzu slalomā un 17. vietu milzu slalomā, 2010. gadā Vankūverā izcīnīja sudrabu slalomā, sudrabu slalomā izcīnījusi arī 2014. gadā Sočos. Ar panākumiem startējusi Pasaules čempionātā, kur izcīnījusi divas zelta, trīs sudraba un divas bronzas medaļas.

Pasaules kausā debitējusi . Pirmo uzvaru guvusi . Šeit lielākos panākumus guvusi slalomā, kur četras sezonas izcīnījusi mazo Kristāla globusu, atsevišķos posmos guvusi vairāk nekā 30 uzvaras. Kopvērtējumā augstāko vietu ieņēmusi 2006.—2007. gada sezonā (2. vieta). Šilda ir viena no uzvarām bagātākajām sportistēm Pasaules kausa vēsturē (otrā starp aktīvajām sportistēm), kā arī uzvaram bagātākā slaloma distancē.

Šilda tika atzīta par 2012. gada Austrijas gada labāko sportisti.

2014. gada septembrī paziņojusi par karjeras beigšanu.

Ārējās saites 
  

1981. gadā dzimušie
Austrijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Štīrijā dzimušie
Olimpiskie sudraba medaļnieki kalnu slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kalnu slēpošanā
Teds Ligetijs

Teodors Šārps "Teds" Ligetijs (; dzimis ) ir amerikāņu kalnu slēpotājs.

Piedalījies divās Olimpiskajās spēlēs (, ). 2006. gadā Turīnā izcīnīja zeltu kombinācijā, 2010. gadā Vankūverā augstāko vietu izcīnīja kombinācijā (5. vieta). Ar panākumiem startējis Pasaules čempionātā, kur izcīnījis četras zelta un vienu bronzas medaļu.

Pasaules kausā debitējis . Pirmo uzvaru guvis . Šeit lielākos panākumus guvis milzu slalomā, kur četras sezonas izcīnījis mazo Kristāla globusu, atsevišķos posmos guvis vairāk nekā 15 uzvaras. Kopvērtējumā augstāko vietu ieņēmis 2012.—2013. gada sezonā (3. vieta).

Ārējās saites 
  

1984. gadā dzimušie
Jūtā dzimušie
ASV kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki kalnu slēpošanā
Rehenbergi-Linteni

Fon Rehenbergi-Linteni jeb fon Rehenbergi, saukti par Linteniem () ir vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Kurzemes un Zemgales hercogistē 16. gadsimta beigās. Krievijas impērijas valdība 19. gadsimta vidū atzina Kurzemes fon Rehenbergu-Lintenu dzimtas tiesības lietot mantojamu baronu titulu. Dzimta bija ierakstīta arī Somijas lielhercogistes dižciltīgo dzimtu matrikulā.  

Cita fon Lintenu (von Linten) dzimta 1742. gadā bija ierakstīta Vidzemes bruņniecības matrikulā.

Vēsture 
Rehenbergu dzimta cēlusies no Rehenbergas pils tagadējā Vidussaksijas apriņķī Saksijas zemē Vācijā. Pirmais rakstos pieminētais dzimtas ciltstēvs ir 1270. gadā pieminētais Apics no Rehenbergas (Apitz de Rechenberg). Heinrihs no Rehenbergas 1286. un 1290. gadā pieminēts kā Rohlicas pils karadraudzes loceklis. Bruņiniekam Hansam fon Rehenbergam 1534. gadā piešķīra Svētās Romas impērijas brīvkunga (Reichsfreiherr) titulu, brīvkungam Leopoldam Frīdriham fon Rehenbergam 1703. gadā grāfa titulu. 
Reformācijas laika karos fon Rehenbergi atbalstīja Saksijas un Silēzijas protestantus, vēlāk iesaistījās Livonijas karā Polijas-Lietuvas valdnieka Sigismunda II Augusta dienestā. Pēc kara beigām izveidotajā Kurzemes un Zemgales hercogistē parādījās muižnieku dzimta, kas sevi dēvēja Rehenbergiem-Linteniem (von Rechenberg gennant Linten), bet tieša viņu radniecība ar Rehenbergu dzimtas citiem atzariem nav pierādāma.
Dzimta sadalījās vairākos atzaros, kas mūsdienās dzīvo Vācijā, Francijā, Šveicē, ASV un Austrālijā.

Ievērojami Rehenbergi-Linteni 
 Ernests fon Rehenbergs-Lintens (Ernst Heinrich Carl von Rechenberg, gen. Linten, 1788-1858), Kurzemes bruņniecības sekretārs (1815-1851), viens no Kurzemes guberņas Zemnieku likuma autoriem (1817) 
 Kārlis Aleksandrs fon Rehenbergs (Karl von Rechenberg, Карл Рехенберг), Vāsas gubernators  
 Nikolajs fon Rehenbergs (Nikolai von Rechenberg, Николай Александрович Рехенберг, , 1846—1908), ģenerālleitnants, Viborgas gubernators

Rehenbergu-Lintenu muižas 
 Diždzeldes muiža (Dselden)
 Pelču muiža (Alt-Pelzen )
 Irlavas muiža (Irmlau) 
 Eķengrāves muiža (Eckengraf)

Atsauces 

Vācbaltiešu dižciltīgo dzimtas
Kurzemes bruņniecības dzimtas
Džeimijs Benns

Džeimijs Benns (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Pašlaik (2015) spēlē Nacionālās hokeja līgas klubā Dalasas "Stars", pildot arī tās kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Benns sāka pēc divām Rietumu hokeja līgas vienībā Kelovnas "Rockets" aizvadītām sezonām, 2009.—10. gada sezonā izcīnot vietu NHL kluba Dalasas "Stars" rindās. 2011.—12. gada sezonu hokejists noslēdza jau kā otrs "Stars" rezultatīvākais spēlētājs aiz Luī Ēriksona. 2012.—13. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Vācijas hokeja līgas vienībā Hamburgas "Freezers". 2013.—14. gada sezonā Benns kļuva par "Stars" kapteini, pēc sezonas beigām tika iekļauts NHL simboliskajā izlasē. 2014.—15. gada sezonu Benns noslēdza ar 87 punktiem, tādējādi kļūstot par līgas rezultatīvāko spēlētāju un iegūstot Arta Rosa balvu.

Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada olimpisko čempionu, spēlējis 2012. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Dalasas "Stars" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Hamburgas "Freezers" spēlētāji
Britu Kolumbijā dzimušie
Luksemburgas province

Luksemburgas province (, , ) ir viena no desmit Beļģijas provincēm valsts dienvidu daļā, Valonijā. Tā robežojas ar Luksemburgu austrumos, ar Franciju dienvidos, ar Namīru rietumos un ar Ljēžu ziemeļos. Provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Arlona, kas atrodas provinces dienvidaustrumos. Provinces kopējā platība ir 4 443 km², pēc 2013. gada datiem provincē dzīvo 271 352 iedzīvotāji. Tā ir lielākā province Beļģijā pēc platības un vismazākā province pēc iedzīvotāju skaita. Toties ar 273 638 iedzīvotājiem 2012. gadā, tā ir mazākā province Beļģijā pēc iedzīvotāju skaita.

1839. gadā pēc Beļģijas revolūcijas, province tika atdalīta no Luksemburgas un pievienota Beļģijai.

Ārējās saites

Beļģijas provinces
Andžela Lensberija

Dāma Andžela Bridžida Lensberija (; dzimusi  Londonā, Britu impērijā, mirusi ) bija angļu izcelsmes amerikāņu aktrise un dziedātāja.

Trīs reizes izvirzīta Amerikas Kinoakadēmijas balvai, astoņpadsmit reizes nominēta Emmy balvai, sešas reizes ieguvusi Zelta globusa balvu un piecas reizes apbalvota ar augstāko amerikāņu teātra Tony balvu. 2013. gadā aktrise saņēma Kinoakadēmijas goda balvu par vairāk kā septiņdesmit gadu ieguldījumu kinematogrāfa attīstībā. 2014. gadā Andžela Lensberija saņēma Britu Impērijas ordeni par ieguldījumu teātra mākslā un labdarību.

Latvijā Andžela Lensberija vairāk pazīstama kā Džesikas Flečeres lomas atveidotāja seriālā "Noziegumam pa pēdām" (Murder, She Wrote, 1984—1996). Nozīmīgas lomas filmās "Gāzes gaisma" (1944), "Doriana Greja ģīmetne" (The Picture Of Dorian Gray, 1945), "Mandžūru kandidāts" (The Manchurian Candidate, 1962), "Nāve uz Nīlas" (Death on the Nile, 1978) un "Brīnumainā aukle" (Nanny McPhee, 2005), kā arī ierunājusi Tējkannas kundzi pilnmetrāžas animācijas filmā "Skaistule un Briesmonis" (1991). Šajā animācijas filmā Lensberija iedziedāja tituldziesmu, par kuru tās autori saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu "Labākā dziesma". Attēlojusi lomas filmās Popera kunga pingvīni" (2011) un "Mērija Popinsa atgriežas" (2018).

Mirusi 2022. gada 11. oktobrī, piecas dienas pirms savas 97. dzimšanas dienas.

Atsauces

Ārējās saites 

1925. gadā dzimušie
Londonā dzimušie
Britu kinoaktieri
Amerikāņu kinoaktrises
Amerikāņu dziedātāji
Britu dziedātāji
Kinoakadēmijas goda balvas ieguvēji
Zelta globusa balvas ieguvēji
Tony balvas ieguvēji
2022. gadā mirušie
Jozs Urbšis

Jozs Urbšis, (, dzimis 1896. gada 29. februārī Šeteņos, Kedaiņu apriņķī, miris 1991. gada 30. aprīlī Kauņā) bija Lietuvas politiķis un diplomāts.

Dzīvesgājums 
Pirmā Pasaules kara laikā Urbšis strādāja Lietuvas Centrālajā Palīdzības Komitejā Maskavā (1915-1916). 
Pēc dienesta Lietuvas armijā viņš atvaļinājās 1922. gadā, lai iestātos diplomātiskajā dienestā un strādātu Berlīnē, Parīzē un Rīgā.
No 1938. līdz 1940. gadam viņš bija Lietuvas Ārlietu ministrs, sarežģītā periodā, kad valstij nācās saskarties ar vairākām krīzēm – Polijas 1938. gada ultimātu, Vācijas Klaipēdas apgabala sagrābšanu 1939. gada martā, padomju spiediena rezultātā noslēgto Savstarpējās palīdzības paktu 1939. gada oktobrī un 1940. gada jūnija ultimātu, kas beidzās ar Lietuvas okupāciju.

1940. gada 16. jūlijā Urbši un viņa sievu Mariju Urbšieni-Mašiotaiti arestēja un izsūtīja uz Tambovas pilsētu Padomju Krievijā. Ilgus gadus viņš pavadīja ieslodzījumā Tambovas, Saratovas, Maskavas, Kirovas, Gorkijas, Ivanovas un Vladimiras cietumos. Neraugoties uz to, viņš 1943. - 1944.  gada ziemā Staļinam no cietuma nosūtīja divus memorandus par nepieciešamību atjaunot Lietuvas valsts neatkarību. 
Pēc Staļina nāves 1954. gada 27. augustā Merķi atbrīvoja no cietuma bez tiesībām atgriezties Lietuvā, viņš kopā ar sievu apmetās Vladimiras apgabala Viažņikos un divus gadus strādāja par kasieri pirtī. 1956. gadā viņiem atļāva atgriezties Lietuvā, kur Urbšis strādāja Kauņā bibliotēkas Rokrakstu nodaļā, tulkoja no franču valodas. 

Miris pēc Lietuvas neatkarības atjaunošanas 1991. gada 30. aprīlī, apbedīts Kauņas Petrašūnu kapsētā.

1896. gadā dzimušie
1991. gadā mirušie
Lietuvas politiķi
Tomass Dīthārts

Tomass Dīthārts (dzimis  Tulinā) ir bijušais Austrijas tramplīnlēcējs. Pirmo reizi Pasaules kausa posmā Dīthārts piedalījās 2011. gada janvārī Insbrukā, kad sasniedza 28. vietu. Pirmoreiz vietu uz piedestāla izcīnija 2013. gadā Oberhofā, bet pēc dažām dienām Garmišā-Partenkirhenē izcīnīja pirmo uzvaru Pasaules kausa posmā. Pēc 5. vietas Insbrukā viņš uzvarēja arī Bišhofenā, kas viņam garantēja uzvaru prestižajā Četru trampīnu turnejā. 

2018. gadā 26 gadu vecumā pēc vairākiem nopietniem kritieniem un neapmierinošiem rezultātiem paziņoja par karjeras beigšanu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Statistika

1992. gadā dzimušie
Austrijas tramplīnlēcēji
Tramplīnlēcēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki tramplīnlēkšanā
Dzīslkāta beka

Dzīslkāta beka (Aureoboletus projectellus) ir Latvijā vidēji bieža beku dzimtas sēne, kuras augļķermeņi ir ēdami. Citi sēnes latīniskie nosaukumi - Boletus projectellus (līdz 2014.g.) un Boletellus projectellus. Sēne tika pirmoreiz aprakstīta ASV 1938. gadā un pirmoreiz identificēta Eiropā 2007. gadā, Lietuvas Kuršu kāpā. Kopš 2013. gada tā tiek atrasta arī Latvijā, un 2014. gadā Latvijas Mikologu biedrība to izsludināja par gada sēni.

Sēnes apraksts
 Cepurīte: krāsa brūna līdz sarkanbrūnai, jaunām sēnēm reizēm ar pelēcīgu vai olīvzaļu nokrāsu. Sākumā pusapaļa, vēlāk izliekta. Virsmiziņa nokarājas pāri maliņai. Mīkstums balts, ar vāju smaržu un skābenu garšu, griezuma un iespiedumu vietās lēni kļūst viegli dzeltenbrūns.
 Stobriņi: Atveres dzeltenas, sēnei augot kļūst olīvbrūnas.
 Kātiņš: garš, slaids, vienāda resnuma visā garumā vai nedaudz resnāks apakšdaļā, cepurītes nokrāsā, bet parasti gaišāks, ar reljefu, izstieptu dzīslojumu. Kātiņa apakšdaļa mitrā laikā kļūst lipīga. Garums līdz 25 cm, resnums 1-5 cm.
 Sporas: ovāli izstieptas, lielas, masā olīvbrūnas, 18-33/7,5-12 µm.

Augšanas apstākļi

Mikorizas sēne. Aug galvenokārt piejūras kāpās priežu mežos. Reti konstatēta arī attālu no jūras, piemēram, izstrādātā kūdras purvā.

Barības vērtība

Ēdama bez iepriekšējas novārīšanas.

Skatīt arī

 Sēņošana
 Sēnes kulinārijā
 Sēņu tirdzniecība

Atsauces

Ārējās saites 

 Mikologu biedrība Dabas muzejā
 Sēnes.lv

Bekas
Ēdamās sēnes
Stobriņu sēnes
Mego

Mego ir Latvijas mazumtirdzniecības veikalu tīkls, ko pārvalda SIA Lenoka, kas pieder SIA Baltstor. 

2022. gada augustā Mego tīklā bija 91 veikals ar vairāk nekā 2500 darbiniekiem, un tika apkalpoti aptuveni  pircēji dienā.

Vēsture 

Veikalu tīklu 1999. gadā izveidoja SIA Mego.

 tika paziņots, ka SIA Mego ir parakstījusi līgumu ar Lietuvas uzņēmumu UAB Palink par veikalu tīkla IKI operatora Latvijā SIA Palink 100 % kapitāldaļu pirkšanu. Darījumu 10. februārī apstiprināja Latvijas Konkurences padome. 51 mazumtirdzniecības veikals Latvijā, kas darbojās ar IKI zīmolu, turpmāk darbojās ar Mego zīmolu.
13. martā SIA Palink pārdēvēja par SIA Lenoka.
1. aprīlī noslēdzās SIA Lenoka pārdošanas process.

2016. gada 23. novembrī Konkurences padome saņēma ziņojumu par to, ka uzņēmums SIA Baltstor pērk SIA Lenoka no SIA Mego, turklāt Lenoka saglabājot īpašuma tiesības uz preču zīmi Mego. 22. decembrī Konkurences padome atļāva šo darījumu.

Atsauces

Ārējās saites 

 Mego mājaslapa

Veikalu tīkli Latvijā
Neognati

Neognati (Neognathae) ir putnu klases (Aves) infraklase, kas apvieno divas lielas grupas — jauno putnu kladu (Neoaves) un vistu un zosu virskārtu (Galloanserae). Šajā infraklasē ir apvienota lielākā daļa mūsdienās dzīvojošo sugu, izņēmums ir salīdzinoši nelielās paleognatu infraklases (Palaeognathae) sugas.

Sugu dažādība
Šajā grupā ir apmēram 10 000 putnu sugu. Senākās neognatu fosilijas pieder krīta periodam. Daudzu tūkstošu gadu laikā ir attīstījusies liela sugu dažādība ar izplatības areālu, kas aptver visu pasauli, polāros apgabalus ieskaitot. Vislielākā sugu dažādība ir sastopama zvirbuļveidīgo kārtā (Passeriformes), kas apvieno 60% no visām mūsdienās dzīvojošām putnu sugām. Tā ir divas reizes lielāka sugu dažādība, salīdzinot ar grauzējiem, un piecas reizes lielāka, salīdzinot ar sikspārņiem, kas ir lielākās zīdītāju grupas. Neognatu infraklasē ir arī dažas ļoti mazas putnu grupas, piemēram, hoacīnveidīgo kārta (Opisthocomiformes), kurā ir tikai viena mūsdienās dzīvojoša suga — hoacīns (Opisthocomus hoazin).

Kopējās īpašības
Neognatiem ir savienoti delnas kauli (metacarpus), pagarināts trešais pirksts un 13 vai mazāk mugurkaula skriemeļu. No paleognatiem tie atšķiras ar žokļa kaulu struktūru un savienojumu, kas nav redzams. Zinātniskā nosaukuma neognathae tulkojums latviski nozīmē — jaunie žokļi.

Sistemātika
Neognatu infraklase (Neognathae)
 Jauno putnu klada (Neoaves)
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta  
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
 kārta 
Vistu un zosu virskārta (Galloanserae)
 kārta 
 kārta

Atsauces

Ārējās saites
Zooģeogrāfija 
Neognathae on Fotopedia
Cranial kinesis in the late cretaceous birds hesperornis

Putni
Valoņu Brabante

Valoņu Brabante (, , ) ir viena no desmit Beļģijas provincēm valsts centrālajā daļā, Valonijas reģionā. Tā robežojas ar Flāmu Brabanti ziemeļos, ar Eno rietumos, ar Namīru dienvidos un ar Ljēžu austrumos. Valoņu Brabantes administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Vavra, kas atrodas provinces ziemeļos.

Provinces kopējā platība ir 1 093 km², pēc 2019. gada datiem provincē dzīvo 403,599 iedzīvotāji. Province ir sīkāk sadalīta vienā administratīvajā rajonā un divdesmit septiņās pašvaldībām. Tā ir devītā lielākā Beļģijas province pēc iedzīvotāju skaita un vismazākā province pēc platības.

Ārējās saites

Atsauces 
Beļģijas provinces
Dno

Dno () pilsēta Krievijā, Pleskavas apgabalā, Dno rajona centrs.

Vēsture 

Radusies 1897. gadā līdz ar dzelzceļa līnijas izbūvi. Pilsētas tiesības no 1925. gada. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 18. jūlija līdz 1944. gada 24. februārim - vācu okupācijā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Dno ekciklopēdijā "Mana pilsēta" 

Pleskavas apgabala pilsētas
Gdova

Gdova () pilsēta Krievijā, Pleskavas apgabalā, Gdovas rajona centrs apmēram 1,5 kilometru no Peipusa ezera krasta. Pilsēta atrodas pierobežas zonā ar īpašu režīmu. Lai tajā uzturētos nepieciešama FSB atļauja.

Vēsture 

Dibināta 14. gadsimtā kā Pleskavas priekšpostenis. No 1431. līdz 1434. gadam tika uzcelta mūra pils, kuras drupas saglabājušās. Pilsētai vairākkārtīgi uzbrukuši zviedri un poļi. 1780. gadā Gdova ieguva pilsētas tiesības. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 19. jūlija līdz 1944. gada 4. februārim - vācu okupācijā.

Cilvēki 

1918. gadā Gdovas pilsētas sarkano spēku komandieris bija Jānis Fabriciuss.

Atsauces

Ārējās saites 

 Gdova ekciklopēdijā "Mana pilsēta" 

Pleskavas apgabala pilsētas
Novorževa

Novorževa () ir pilsēta Krievijā, Pleskavas apgabalā, Novorževas rajona centrs. Atrodas starp diviem ezeriem - Rosco un Oršo.

Vēsture 

Dibināta 1777. gadā ar Katrīnas Lielās pavēli kā apriņķa centrs (2002. gadā pilsētā tika atklāts ķeizarienes piemineklis). Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 17. jūlija līdz 1944. gada 29. februārim pilsēta atradās Vācijas okupācijā. Pilnīgi nopostīta 1944. gadā, pēc kara uzcelta no jauna.

Atsauces

Ārējās saites 

 Novorževa ekciklopēdijā "Mana pilsēta"
Ārlingtonas apgabals

Ārlingtonas apgabals () ir apgabals Virdžīnijas štatā, ASV.

Zemes gabalu, kas pašlaik pazīstams kā Ārlingtonas apgabals, sākotnēji tika ziedots ASV valdībai, lai izveidotu jaunu federālo galvaspilsētas apgabalu.  tas tika iekļauts Kolumbijas apgabalā un tika nosaukts par Aleksandrijas apgabalu. 1846. gadā ASV Kongress atdeva šo zemes gabalu atpakaļ Virdžīnijai. 1920. gadā tas ieguva savu pašreizējo nosaukumu, lai netiktu jaukts ar Aleksandrijas pilsētu.

Saskaņā ar 2020. gada tautas skaitīšanas datiem, Ārlingtonas apgabalā dzīvo vairāk nekā 238 643 tūkstoši cilvēku, tas ir 67 km liels. Tā kā Ārlingtonas apgabals atrodas tuvu Vašingtonai , te atrodas vairāki ASV valdības departamenti un aģentūras. Tāpat te atrodas dažādi nacionālie memoriāli un muzeji, tai skaitā Ārlingtonas nacionālā kapsēta.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Virdžīnijas apgabali
Namīra

Namīra (, ) ir pilsēta Beļģijas dienvidrietumos, Namīras provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta, kā arī Valonijas reģiona administratīvais centrs. Atrodas 63 kilometru attālumā no Beļģijas galvaspilsētas Briseles Māsas un Sambras upju krastos.

Ar 110 300 iedzīvotājiem 2013. gadā, tā ir devītā lielākā pilsēta Beļģijā pēc iedzīvotāju skaita un ar 175,69 kvadrātkilometrus lielu teritoriju ir otrā lielākā pēc platības.

Namīra ir nozīmīgs tirdzniecības un rūpniecības centrs Valonijas reģionā. Galvenokārt šeit ražo dažādas iekārtas, ādas izstrādājumus, metāla izstrādājumus un porcelānu. Tā ir arī nozīmīgs dzelzceļa satiksmes punkts starp Briseli, Luksemburgu, Lilli un Ljēžu.

Ārējās saites

Beļģijas pilsētas
Namīras province