joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Hamfrijs Bogarts

Hamfrijs Bogarts (; dzimis  Ņujorkā, miris  Losandželosā) bija ASV aktieris. Tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem kinoaktieriem. 1999. gadā Amerikas Kinoinstitūts Hamfriju Bogartu ierindoja dižāko Amerikas ekrāna leģendu saraksta "Visu laiku izcilākā vīriešu kārtas zvaigzne" 1. vietā.

Aktiera karjeru Bogarts uzsāka 1921. gadā Brodveja teātrī. 1928. gadā Bogarts sāka filmēties. Kā galveno lomu tēlotājs kļuva pazīstams ar filmām High Sierra (1941) un "Maltas vanags" (1941). Klasiska ir Bogarta loma Maikla Kertica filmā "Kasablanka" (1942), kur viņš spēlē kopā ar Ingrīdu Bergmani. Par šo lomu Bogarts tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Bogarts piedalījies arī vairākās Džona Hjūstona un Hovarda Hoksa klasiskajās Holivudas filmās, tai skaitā Hovarda Hoksa filmā "Dziļais miegs" (1946) un Džona Hjūstona filmā "Sjerramadres dārgumi" (The Treasure of the Sierra Madre, 1948).

1952. gadā Bogarts ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākais aktieris galvenajā lomā par tēlojumu filmā "Āfrikas karaliene" (The African Queen, 1951). Par šo lomu bija nominēts arī BAFTA kino balvai. Trešo reizi Amerikas Kinoakadēmijas balvai Bogarts tika nominēts par lomu filmā The Caine Mutiny (1954). Pavisam Bogarts attēlojis lomas 85 filmās.

1956. gada sākumā Bogartam diagnosticēja barības vada vēzi. 1. martā tika veikta operācija, bet jau bija par vēlu, slimību neizdevās apturēt. 1957. gada 14. janvārī 57 gadu vecumā Bogarts mira.

Atsauces

Ārējās saites 

1899. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
1957. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
Fransisko Franko

Fransisko Paulino Ermenehildo Teodulo Franko Baamonde (Francisco Paulino Hermenegildo Teódulo Franco y Bahamonde, ; dzimis , miris ) bija spāņu militārpersona, politiķis un valstsvīrs. No 1939. gada aprīļa līdz nāvei 1975. gada novembrī bija tā sauktās Franko Spānijas valsts galva, diktators.

1936. gadā Franko ar Fašistiskās Itālijas un Trešā reiha atbalstu sāka Spānijas pilsoņu karu pret Spānijas Republikas valdību. Pēc uzvaras 1939. gadā ģenerālisimuss Franko izveidoja autoritāru militāro diktatūru.

Franko diktatūra 

Franko diktatūra Spānijā izveidojās Spānijas pilsoņu kara laikā un beidzās drīz pēc Fransisko Franko nāves 1975. gadā, kad 1978. gadā Spānijā pieņēma demokrātisku konstitūciju. Franko diktatūra, sava ilglaicīguma dēļ kategorizēta kā fašistiska savā sākumposmā, līdz autoritārai savas pastāvēšanas beigās. Franko nebija dogmatisks ideologs, bet konservatīvs pragmatiķis, kas piemērojās situācijai Spānijā un pasaulē, un izmantoja to, lai saglabātu savu režīmu. Franko vara balstījās uz pilsoņu kara laikā radušos dažādu labējo un konservatīvo spēku koalīciju – falangistiem, monarhistiem, katoļiem. Režīma pirmo dekāžu ideoloģiskais fašisms un korporatīvās valsts kapitālisms deva vietu katoliskam antikomunismam un liberālam kapitālismam. Diktatūras desmitgadēs Spānija no nabadzīgas lauksaimniecības zemes kļuva par salīdzinoši attīstītu valsti, kas pēc Franko nāves mierīgi izveidoja konstitucionālas monarhijas sistēmu un iestājās Eiropas Kopienā.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

1892. gadā dzimušie
1975. gadā mirušie
Galisijā dzimušie
Spānijas valsts vadītāji
Spānijas politiķi
Ģenerāļi
Reģenti
Prāgas pavasaris

Prāgas pavasaris bija liberalizācijas periods Čehoslovākijas Sociālistiskajā republikā, kas sākās , kad Aleksandrs Dubčeks tika ievēlēts par Komunistiskās partijas vadītāju, un beidzās , kad PSRS vadītā Varšavas pakta bruņotie spēki iebruka valstī.

Pēc Otrā pasaules kara Čehoslovākija nokļuva Padomju ietekmes zonā. No 1948. gada Čehoslovākijas Komunistiskā partija bija vienīgā atļautā partija valstī, un PSRS stingri kontrolēja valstī notiekošo. Lai arī komunisti iznīcināja valsts demokrātiju, viņi sākotnēji bija diezgan populāri. Pāris iemesli šai popularitātei:
 Iedzīvotāji atcerējās, kā rietumvalstis 1938. gadā ar Minhenes vienošanos bija atļāvušas Hitleram sagraut viņu neatkarību.
 Lai arī ASV armija atradās tuvāk Prāgai, Staļins panāca slepenu vienošanos ar rietumu sabiedrotajiem, ka tieši Sarkanā armija drīkstēs atbrīvot Prāgu no nacistiem. Iedzīvotāji jutās pateicīgi saviem atbrīvotājiem.

1960. gadu vidū komunistu režīms kļuva aizvien nepopulārāks. Partijas reformatoriem, saprotot ka nepieciešamas izmaiņas, izdevās par tās vadītāju ievēlēt Aleksandru Dubčeku. Viņš veica virkni politisku reformu. lai radītu "sociālismu ar cilvēcīgu seju". 1968. gada aprīlī Dubčeks izsludināja tā saukto rīcības programmu. Tas bija vairāku reformu un plānu kopums, reformas nebija vērstas uz padomju sistēmas sagraušanu, drīzāk uz tās nelielu liberalizāciju. Dubčeka reformas guva plašu iedzīvotāju atbalstu. Taču PSRS vadība ar Leonīdu Brežņevu priekšgalā uztvēra šīs reformas kā pirmos soļus padomju iekārtas graušanā. PSRS vadība nevarēja pieļaut, ka Aukstā kara laikā kāda no tās satelītvalstīm pāriet rietumu demokrātiju pusē. Kad sarunu ceļā Brežņevam neizdevās pārliecināt Dubčeku pārtraukt reformas, PSRS sāka plānot militāru iebrukumu.

Lai attaisnotu iebrukumu suverēnā valstī, bija nepieciešams lūgums pēc palīdzības. Čehoslovākijas komunistu vadībā joprojām bija daudz konservatīvo spēku, kuri Brežņevam nosūtīja slepenu vēstuli kurā apgalvoja, ka "labējā prese" valstī "vairo nacionālisma un šovinisma vilni, provocē pretkomunistisku un pretpadomju psihozi". Vēstule lūdza PSRS palīdzēt "ar visiem iespējamajiem līdzekļiem" lai paglābtu Čehoslovākijas Sociālistisko republiku no "tūlītējiem kontrrevolūcijas draudiem".

Naktī no 20. uz 21. augustu piecas Varšavas pakta valstis iebruka Čehoslovākijā. Apmēram 5000—7000 padomju tankiem sekoja 200—600 tūkstoši Varšavas bloka kareivji. Iebrukuma laikā 72 čehoslovāki tika nogalināti un simtiem ievainoti. Padomju karavīri arestēja Dubčeku un nogādāja uz Maskavu.

Pēc okupācijas apmēram 300 000 čehoslovāku atstāja valsti un devās trimdā uz Rietumiem.

Ārējās saites 

Čehijas vēsture
Čehoslovākija
Prāga
PSRS politika
Sacelšanās
1968. gads
Roberts De Niro

Roberts Entonijs De Niro (; dzimis  Ņujorkā) ir amerikāņu aktieris, kinorežisors, kinoproducents. Tiek uzskatīts par vienu no savas paaudzes ievērojamākajiem aktieriem. Pazīstams ar tēlojumu Mārtina Skorsēzes filmās par noziedznieku pasauli.

Biogrāfija 
Dzimis jauktā itāliešu īru ģimenē. Tēvs bija abstraktā ekspresionisma gleznotājs. Trīspadsmit gadu vecumā De Niro iesaistījās etnisko itāliešu ielu bandā.

De Niro pirmā lielā loma bija 1969. gada Braiena De Palmas filmā The Wedding Party, bet vispārēju atzinību De Niro ieguva ar lomu Skorsēzes filmā "Bīstamās ielas" (Mean Streets, 1973). 1974. gadā saņēma savu pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu par lomu filmā "Krusttēvs 2", otru saņēma 1980. gadā par lomu filmā "Satrakotais vērsis" (1980). Vēl šai balvai ticis nominēts par lomām filmās "Taksists" (1976), "Briežu mednieks" (1978), "Pamošanās" (1990), "Baiļu rags" (1991) un "Optimista stāsts" (2012). Par Džimija Konveja lomu 1990. gada filmā "Labie puiši" De Niro tika nominēts BAFTA kino balvai. Tāpat aktieris četras reizes ticis nominēts Zelta globusa balvai par lomām filmās "Ņujorka, Ņujorka" (New York, New York, 1977), "Pusnakts skrējiens" (Midnight Run; 1988), "Psihoanalīze gangsteru gaumē" (1999), "Iepazīsties, mani vecāki" (2000).

Filmogrāfija 

 "Krusttēvs 2" (The Godfather: Part II, 1974, Frānsiss Fords Kopola)
 "Taksists" (Taxi Driver, 1976, Mārtins Skorsēze)
 "Briežu mednieks" (The Deer Hunter, 1978, Maikls Čimino)
 "Satrakotais vērsis" (Raging Bull, 1980, Mārtins Skorsēze)
"Komēdijas karalis" (The King of Comedy, 1982, Mārtins Skorsēze)
 "Reiz Amerikā" (Once Upon a Time in America, 1984, Serdžo Leone)
 "Brazīlija" (Brazil, 1985, Terijs Giljams)
"Neaizskaramie" (The Untouchables, 1987, Braiens De Palma)
 "Labie puiši" (Goodfellas, 1990, Mārtins Skorsēze)
"Baiļu rags" (Cape Fear, 1991, Mārtins Skorsēze)
 "Sadursme" (Heat, 1995, Maikls Manns)
 "Kazino" (Casino, 1995, Mārtins Skorsēze)
 "Aste luncina suni" (Wag the Dog, 1997, Barrijs Levinsons)
"Džokers" ( Joker, 2019, Tods Filips)

Atsauces

Ārējās saites 

1943. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Amerikāņu kinoaktieri
Amerikāņu kinorežisori
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
Jordan

Jordan var būt:
 Jordan Grand Prix — bijusī Formula 1 komanda.

Uzvārds 

 Maikls Džordans — profesionāls basketbolists.
 Edijs Džordans — bijušais F1 komandas Jordan Grand Prix īpašnieks.
Aleksandrs Kaleri

Aleksandrs Kaleri (Александр Юрьевич Калери; dzimis ) ir Latvijā dzimis Krievijas kosmonauts. Kopējais kosmosā pavadītais laiks ir gandrīz 770 dienas. Iziešanas kosmosā — 5 reizes.

Dzīvesgājums 
Aleksandrs Kaleri ir dzimis 1956. gada 13. maijā Jūrmalā. Mācījās Jūrmalas 5. vidusskolā, kuru pabeidza 1973. gadā. 1979. gadā viņš beidza Maskavas Fizikas un Tehnikas institūtu, pēc tam turpat studēja aspirantūrā līdz 1983. gadam. Ieguva aviācijas un kosmisko lidojumu inženiera diplomu, 1984. gada 15. februārī tika uzņemts kosmonautu sagatavošanas programmā, kuru pabeidza 1986. gada oktobrī. Kaleri piedalījās kosmiskās stacijas ¨Mir¨ programmā, kurā 1992.-2003. gadā veica četras ilgtermiņa misijas.

Kopš 2006. gada 30. oktobra Krievijas viņš bija kosmiskās korporācijas "Energija" (РКК «Эне́ргия») Lidojumu dienesta vadītājs.
2006. gadā Krievijas Federālā kosmiskā aģentūra Kaleri iecēla par 18. Starptautiskās kosmiskās stacijas misijas (МКС-18) komandieri, bet lidojums ar jauno kosmisko kuģi ¨Sojuz TMA-01M¨ tika atkārtoti atlikts līdz 2010. gada oktobrim.

Veiktie kosmoskie lidojumi 
 1992. gadā uz staciju Mir — 145,59 dienas
 1996. gadā uz staciju Mir — 196,73 dienas
 2000. gadā uz staciju Mir — 72,82 dienas
 2003. gadā uz Starptautisko kosmisko staciju — 194,77 dienas
 2010. gada 7. oktobrī Kaleri piekto reizi devās kosmosā kā modernizētā kosmosa kuģa Sojuz TMA-01M komandieris. Uz zemes atgriezās .

Latvijā dzimušie kosmonauti
Jūrmalā dzimušie
Latvijas krievi
Krievijas kosmonauti
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Krievijas Federācijas Varoņi
Džons Džozefs Hopfīlds

Džons Džozefs Hopfīlds (, dzimis 1933. gada 15, jūlijā) ir amerikāņu zinātnieks, vislabāk zināms kā neironu tīklu pētnieks. 1982. gadā viņš izveidoja asociatīva neironu tīkla modeli, kas tika nosaukts viņa vārdā par Hopfīlda tīklu, ar to atdzīvinot tajā laikā apsīkušo neironu tīklu izpēti.

Hopfīlds ir dzimis 1933. gadā poļu fiziķa Džona Džozefa Hopfīlda un Helēnas Hopfīldas ģimenē, un viņam pašam jau ir trīs bērni un seši mazbērni.

Džons Hopfīlds pašlaik ir profesors Prinstonas Universitātes Molekulārās bioloģijas fakultātē. Agrāk ir mācījis arī Fizikas fakultātē šajā pašā skolā, kā arī Kalifornijas Tehnoloģijas institūtā.

Ārējās saites 
 Dž. Hopfīlda mājas lapa Prinstonas universitātes vietnē

1933. gadā dzimušie
ASV matemātiķi
ASV biologi
ASV fiziķi
Biofiziķi
Frīdrihs Gustavs Mačevskis

Frīdrihs Gustavs Mačevskis (Maczewsky, dzimis 1761. gadā Dobelē, miris 1813. gadā Ārlavas mācītājmuižā) bija vācbaltu cilmes latviešu garīgās dzejas autors, literāts, teologs, tulkotājs, sabiedrisks darbinieks.

Kopā ar Jauno Stenderu, Launicu un Bilterlingu izdeva tā saukto "Jauno Dziesmu grāmatu" (1806), kurā ietvertas ap 150 viņa tulkotas dziesmas.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1761. gadā Dobelē Johana Jākoba Mačevska un viņa sievas Kristīnes, dzimušas Lupelovas, ģimenē. Mācījās Dobeles draudzes skolā, no 1776. gada studēja teoloģiju Jelgavas Pētera akadēmijā, no 1779. gada Halles Universitātē.
Pēc atgriešanās dzimtenē strādāja par mājskolotāju Rumbas muižā (1782-1784), tad par luterāņu mācītāju Gaiķu baznīcā Muižciemā (Muischazeem, 1784—1785), tad Ārlavā un Rojā (1786 — 1813). Piltenes iecirkņa konsistorijas piesēdētājs (1786), Piltenes iecirkņa prāvests (1797), Piltenes superintendents (1803), konsistorijas padomnieks (1806). 

Miris 1813. gadā, apglabāts Ārlavas kapsētā.

Atsauces 

1761. gadā dzimušie
1813. gadā mirušie
Vācbaltieši
Latvijas luterāņu mācītāji
Latvijas rakstnieki
Latvijas dzejnieki
Latvijas tulkotāji
Tulkotāji uz latviešu valodu
Latviešu valodā rakstošie
Dobelē dzimušie
Jērika

Jērika (; trans. ’Yeriho’) jeb Jerihona ir pilsēta mūsdienu Palestīnas teritorijā Tuvajos Austrumos, kas no arheoloģiskā viedokļa tiek uzskatīta par vienu no senākajām pastāvīgi apdzīvotajām vietām pasaulē.

Pilsētā dzīvo ap 20 400 iedzīvotāju (pēc 2006. gada datiem).

Vēsture 

Jērika ir viena no vecākajām zināmajām nocietinātajām apmetnēm, protopilsēta. Tā atrodas Jordānas upes ielejā, mūsdienu Rietumu Krastā (Palestīnas autonomijas teritorijā). Tā ir apmēram 250 metrus zem jūras līmeņa. Šī vieta bija apdzīvota vēl ap 8500.g. pr.Kr. Ap 7000.g. p.m.ē. tās iedzīvotāju skaits jau bija sasniedzis ap 2500.

Jerihonas apmetnē ap 7200. gadu p.m.ē. tika uzcelts 4m augsts un 3m biezs aizsardzības mūris. Ārpusē aiz sienas bija izrakts gandrīz 3 metrus dziļš un tikpat plats grāvis. Vienāda dziļuma nodrošināšanai nācās kalt klinti. 

Pirmkārt, aizsargsienu būvniecība nepārprotami liecina, ka reģionā dažādu cilšu starpā jau pastāvēja asa konkurence par teritoriju, tātad nepieciešamību paplašināt pārtikas vai citu resursu iegūšanas iespējamību. Otrkārt, aizsargsienu būvniecība bija sabiedriskie darbi. Tātad acīmredzot šīs pilsētas sabiedrība jau bija attiecīgi strukturēta, kas nodrošināja šādu darbu veikšanu. Treškārt, iedzīvotāju rīcībā jau bija pietiekami efektīvi darbarīki, lai veiktu tik sarežģītu uzdevumu.

Skatīt arī 

 Auglīgais pusmēness
 Palestīnas autonomija

Atsauces

Ārējās saites 

Palestīnas pilsētas
Bībeles vietas
Neolīts
Palestīnas arheoloģiskie pieminekļi
Hugo Kapets

Hugo Kapets (Hugues Capet, dzimis 938. gadā, miris 996. gada 24. oktobrī) bija franku ķēniņš no Kapetingu dzimtas. Valdīja no 987. līdz 996. gadam.

Dzīvesgājums 
Dzimis 938. gadā Parīzē. Viņš audzis spēcīgā un ietekmīgā franku aristokrātu ģimenē, kas dzīvoja Francijā. 956. gadā Hugo mantoja sava tēva plašos īpašumus un kļuva par ietekmīgu augstmani.

No 978. — 986. gadam Hugo Kapets apvienojās ar Romas imperatoriem Oto II un Oto III un ar Reimsas arhibīskapu Adalberonu, lai valdītu pār vājo Karolingu karali Lotāru. No 985. gada viņš bija karalis tikai vārda dēļ. 987. gadā, kad Lotārs un viņa dēls Ludviķis V nomira, Reimsas arhibīskaps pārliecināja augstmaņu sapulci, lai tie ievēl Hugo Kapetu par karali. Hugo Kapetu kronēja par Francijas karali, pirmo Francijas karali no Kapetingu dinastijas, Nojonā (Noyon), Pikardijā, 987. gada 3. jūlijā.

Hugo Kapets sagrāba mazsvarīgākos īpašumus netālu no Šartras (Chartres) un Anžū (Anjou). Starp Parīzi un Orleānu viņš pakļāva pilsētas un īpašumus aptuveni 1000 km2 platībā. Viņa vara tur beidzās un ja viņš uzdrošinātos ceļot ārpus šīs zemes gabala, viņš riskētu tikt nolaupīts un turēts ieslodzījumā pret izpirkuma maksu vai pat nogalināts. Patiesībā, 993. gadā bija plāns, lai nogādātu Hugo Kapetu Oto ieslodzījumā. Plāns neizdevās, bet fakts, ka neviens netika sodīts parāda to, cik niecīga bija Hugo Kapeta vara.

Neskatoties uz Hugo Kapeta varu, visā Francijā bija tikpat daudz citu likumu kā muižkungu. Valstī lietoja 150 dažādas naudas formas un runāja vismaz ducī dažādu valodu. Savienot visu kas bija savienojams bija grūti paveicams uzdevums un patstāvīga piepūle starp tiem, kuriem piederēja Francijas kronis un feodāļiem. Piemēram, Hugo Kapetam vajadzēja lielu piepūli lai cīnītos ar vasaļiem, kas atradās uz Sēnas (Seine) un Luāras (Loire). Aiz viņa valsts robežām formāla ievadīšana un pēc tam atcelšana no amata piemeklēja Arnuflu, kurš bija Lorānas hercoga brāļadēls tādēļ, ka Reimsas arhibīskaps iesaistīja karali un bīskapus konfliktā ar pāvestu Jāni XV, kurš netika atrisināts līdz Hugo Kapeta nāvei 996. gadā.

Kamēr Hugo Kapeta militārais spēks bija ierobežots un viņam vajadzēja lūgt karaspēka palīdzību Normandijas Ričardam I, viņa, kā karaļa, vienbalsīgās vēlēšanas deva viņas lielisku morālo autoritāti un ietekmi.

Hugo Kapets apprecējās ar Adelaidi no Akvitānijas (952. — 1004.gadam), kura bija Akvitānijas hercoga Viljama III meita. Viņiem bija 5 bērni.

Hugo Kapets nomira 996. gada 24. oktobrī Parīzē un tika apbedīts Svētā Denisa bazilikā. Hugo Kapeta panākumus nostiprināja viņa dēls Roberts II.

Kopā valdīja 15 Kapetingu dzimtas pārstāvju.

Ārējās saites 

938. gadā dzimušie
996. gadā mirušie
Kapetingu dinastija
Francijas monarhi
Vitorio Gasmans

Vitorio Gasmans (Vittorio Gassman, dzimis  Dženovā, miris  Romā) bija vācu cilmes itāļu teātra un kino aktieris un kinorežisors. Itāļu iesauka Il Mattatore.

Pirmās lomas teātrī — 1943. gadā. No 1946. gada — kino. Piedalījies vairāk nekā 120 filmās, sākot ar neoreālistu darbiem līdz itāļu komēdijām. 1975. gadā ieguva Kannu kinofestivāla balvu par labāko vīrieša lomu filmā "Sievietes smarža" (Profumo di donna). Tēlojis arī Holivudas filmās.

Ārējās saites 

1922. gadā dzimušie
2000. gadā mirušie
Dženovā dzimušie
Itāliešu kinoaktieri
Itāliešu teātra aktieri
Jūliuss Jēnihs

Jūliuss Jēnihs (Jehnich, dzimis 1871.g., miris 1945.g.) bija Latvijas baltvācu mācītājs.

Ordinēts 1905.g. 13. novembrī. Pārņem lielo Ārlavas draudzi, Rojas un Valdemārpils filiāldraudzes baltvāciešiem sarežģītajā politiskajā situācijā pēc mācītāja Frīdriha Alberta Grīna nošaušanas. Brīvi pārvalda latviešu valodu. 1907. g. Ārlavas draudzē kopā ar Sasmaku un Roju bija 7500 draudzes locekļu. Mācītājs Jēnihs vada Ārlavas draudzi laikā, kad Latvija kļūst neatkarīga valsts un kad tiek veidota no jauna Latvijas evaņģēliski luteriskā Baznīcas struktūra. Saskaņā ar 1928.g. Baznīcas Satversmi, draudzes pārvalde ir uzticēta demokrātiski vēlētai draudzes padomei un valdei, kuras sastāvā mācītājs Jēnihs kopā ar vietējās latviešu sabiedrības pārstāvjiem risina draudzei būtiskus garīgus, ekonomiskus un sociālus jautājumus. Ārlavas draudzē Jēniha laikā notiek Valdemārpils filiāldraudzes atdalīšanās. 

Pēc 32 gadu ilgas kalpošanas Ārlavas draudzē, piespiedu kārtā 1939.g. repatriējies ar sievu un septiņiem bērniem uz Vāciju.

1871. gadā dzimušie
1945. gadā mirušie
Vācbaltieši
Latvijas luterāņu mācītāji
Holmijs

Holmijs ir ķīmiskais elements ar simbolu Ho un atomskaitli 67. Tas ir sudrabbalts, mīksts metāls. Holmiju, tāpat kā pārējos lantanīdus, iegūst no polimetālu rūdām. Holmijam ir liels magnētiskais moments, tāpēc to lieto magnētiem. Holmija oksīdu lieto par dzelteno krāsu keramikas glazūrām un stiklam. Savienojumos holmijam parasti ir oksidēšanas pakāpe +3.

Ārējās saites 

Ķīmiskie elementi
Lantanīdi
Čatalhjujuka

Čatalhjujuka bija ciemats, kas atradās mūsdienu Turcijas teritorijā, dienvidaustrumu virzienā no šīs valsts galvaspilsētas Ankaras. Šis ciemats uzplauka 6.-5. gadu tūkstotī p.m.ē. pateicoties savai atrašanās vietai — svarīgu tirdzniecības ceļu krustojumā. Čatalhjujuka aizņēma apmēram 13 ha lielu platību. Māju būvniecībā izmantoja saulē izkaltētus dubļu ķieģeļus un tās bija sabūvētas ļoti cieši viena pie otras un pat viena uz otras. Ieiet un iziet šajās mājās varēja, galvenokārt, caur jumtu. Ciemata malējo māju ārējās sienas bija īpaši nostiprinātas, jo tās kalpoja arī kā ciemata aizsargsienas.

Čatalhjujuka tomēr tā arī nekad nekļuva par īstu pilsētu. No tās iedzīvotāju vidus nebija vēl izvirzījušies līderi, augstmaņi, kuri monopolizētu tirdzniecības sakarus un koncentrētu savās rokās varu un ienākumus, lai pārdalot tos, sāktu organizēt darbus un veidot pilsētai nepieciešamo infrastruktūru. Šajā gadījumā arī izpaužas tēze par sabiedrības zināšanu un tehnoloģiskā līmeņa atbilstības nepieciešamību tās iekšējai organizācijai.

Aizvēsture
Turcijas vēsture
Konjas ils
Torijs

Torijs ir vāji radioaktīvs ķīmiskais elements ar simbolu Th un atomskaitli 90. Tīrs torijs ir sudrabbalts metāls un apsūbē melns, ja nonāks saskarē ar gaisu, veidojot torija dioksīdu. Torijs ir mēreni ciets, kaļams un ar augstu kušanas temperatūru. Tas ir elektropozitīvs aktinīds, kura dominējošā oksidēšanas pakāpe ir +4; tas ir diezgan reaģētspējīgs un, smalki sasmalcināts, var gaisā uzliesmot.

Toriju iegūst no polimetālu rūdām. Torijs ir izplatītāks elements Zemes garozā nekā urāns. Toriju lieto magnija sakausējumiem, karstumizturīgai keramikai (torija oksīdam kušanas temperatūra ir 3300 °C). Ķīmiskajos savienojumos torijs parasti ir četrvērtīgs.

Torijs ir vāji radioaktīvs. Tam dabā ir sastopams tikai viens izotops, kura pussabrukšanas periods ir 14,0 miljardi gadu. Toriju var arī lietot par kodoldegvielu, ja reakcijas sākumu nodrošina ar ārēju neitronu avotu, piemēram, ar urānu vai plutoniju. Tālākā reakcijā neitronus nodrošina torija sabrukšana.

Izotopi 
Dabā ir sastopams tikai viens torija izotops — 232Th. Tā pussabrukšanas periods ir 14,0 miljardi gadu, aptuveni Visuma vecums. Mākslīgi ir iegūti torija izotopi, kuru masas skaitlis ir no 208 līdz 239. No mākslīgi iegūtajiem torija izotopiem visstabilākie ir 230Th (pussabrukšanas periods ir 75,4 tūkstoši gadu), 229Th (7932 gadi) un 228Th (1,91 gadi).

Savienojumi 
Ir zināmi daudzi torija savienojumi, jo torijs un urāns ir visstabilākie un pieejamākie aktinīdi, un tie ir vienīgie aktinīdi, kurus var droši un legāli pētīt parastā laboratorijā. Torija atomā ir 90 elektroni, no kuriem 4 ir vērtības elektroni. Zināmākie torija savienojumi ir torija dioksīds (ThO2), torija hidroksīds (Th(OH)4), torija karbīds (ThC), torija hlorīds (ThCl4), torija tetrafluorīds (ThF4), torija jodīds (ThI4), torija ortosilikāts (ThSiO4), torija oksalāts (Th(C2O4)2), torija sulfīds (ThS2), torija nitrāts (Th(NO3)4) un torocēns (Th(C8H8)2), kā arī torija monoksīds (ThO).

Vēsture 
Toriju 1829. gadā atklāja norvēģu amatieris mineralogs Mortens Trāne Esmarks (Morten Thrane Esmark), bet identificēja zviedru ķīmiķis Jenss Jākobs Bercēliuss, kurš šo elementu nosauca par godu senskandināvu dievam Toram.

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīmiskie elementi
Aktinīdi
Kaps

Kaps ir vieta, padziļinājums zemē vai celtne mirušo apglabāšanai. Kaps var atrasties daļēji vai pilnībā zem zemes virsmas.

Pirmsvēsture 

Viens no senākajiem kapiem uziets 1968. gadā Irākā, Zagrosas kalnos Šanidaras alā, kur pirms 60 000 gadu ticis apbedīts 60 gadus vecs neandertāliešu vīrietis. Mirušais apglabāts no meža kosu zariem pītā guļvietā un viscaur klāts ar ziediem. Kaps rūpīgi nosegts, kas liecina par jau visai attīstītu apbedīšanas kultūru.

Mirušo apglabāšana kapos kā Eiropas iedzīvotāju tradīcija aizsākās ar auklas keramikas kultūras sākumu. Agrāk mirušos gluži vienkārši parasti pameta zvēriem saplosīšanai, bet no zināmas civilizācijas brieduma pakāpes tos sāka apbedīt. Jādomā, ka cilvēku sabiedrības locekļi viens otram sāka nozīmēt kaut ko vairāk, nekā partnera funkcijas ikdienas pārtikas iegūšanas un izdzīvošanas cīņā, kas izbeidzās līdz ar kāda locekļa nāvi. Apbedīšanas parādīšanās sakrīt arī ar lauksaimniecības attīstības sākumu un pāreju uz pastāvīgām apmešanās vietām. Acīmredzot tā nebija nejauša sakritība. Sākoties zemes apstrādei, sāka veidoties pirmās īpašuma attiecības. Visvieglāk saprotams zemes piederības kritērijs ir tas, ka šeit jau saimniekojuši pašreizējā saimnieka senči. Tas veda arī pie plaši izplatītā ticējuma, ka cilvēkam nomirstot, viņš turpina dzīvot, tikai citā pasaulē. Līdz ar to viņam nav zudušas tiesības uz zemi, tā paliek visas dzimtas — kā dzīvo tā mirušo tās locekļu īpašumā. Savukārt apbedījumu vietas varēja kalpot par zināmu apliecinājumu teritorijas piederībai tai vai citai kopienai.

Vēsture 
Vēlāk — ap 2800.—2300.g. p.m.ē. līdztekus kopējiem kapiem parādījās arī individuālie kapi dižciltīgajiem kopienu locekļiem. Viņi tika apbedīti greznākā tērpā nekā parastie mirstīgie. Šādi apbedījumi arvien biežāk izcēlās arī ar ieroču, dažādu saimniecības priekšmetu un rotaslietu klāstu, kurus mirušajiem augstmaņiem deva līdzi, lai tie varētu turpināt ierasto dzīves ritmu arī viņā saulē. Tas nozīmēja arī, ka bija attīstījusies ieroču un darbarīku izgatavošanas tehnoloģija. Tā, Dānijas un Dienvidzviedrijas teritorijās individuālajās apbedījumu vietās pirmajā gadu tūkstotī p.m.ē. vai pat vēl senāk parādījās no koka stumbra izgatavoti zārki. Lai tos izgatavotu, bija nepieciešami pietiekami pilnveidoti darbarīki.

Antropoloģijas kontekstā 

Kapi un mirušo apglabāšanas tradīcijas un ceremonijas liecina arī par seno sabiedrību strukturizāciju, varas koncentrēšanos atsevišķu kopienas locekļu rokās, kā arī reliģiska rakstura paražu nostiprināšanos. Tie ir cilvēku sabiedrības pašorganizācijas elementi, kas kopumā veidoja zināmu kārtību arvien komplicētākajā dzīves veidā.

Sabiedrība
Vēsture
Arheoloģija
Piedņestra

Piedņestras Moldāvu Republika (moldāvu: Република Молдовеняскэ Нистрянэ, , ), saīsinājumā PMR, ir starptautiski neatzīta valsts Austrumeiropā, kas atrodas pārsvarā Dņestras kreisajā krastā. Neatzīto Valstu Sadraudzības locekle. ANO atzīst Moldovas suverenitāti pār Piedņestras teritoriju.

Vēsture 
1990. gada 2. septembrī 2. Piedņestras visu līmeņu deputātu ārkārtas kongresā tika deklarēta Piedņestras Moldāvu PSR. 1992. gadā notika Piedņestras karš ar Moldovas Republiku. Kopš tā laika Piedņestras teritorijā izvietota Krievijas Federācijas armija.

Republikas Augstākās Padomes priekšsēdētājs, vēlāk prezidents bija Igors Smirnovs (1991–2011), pēc viņa Jevgēņijs Ševčuks (no 2011).

Referendums par valstisko statusu  
2006. gadā tika organizēts referendums par Piedņestras Moldāvu Republikas valstisko statusu. 262 vēlēšanu iecirkņos balsstiesīgajiem iedzīvotājiem bija iespēja izvēlēties starp diviem variantiem:
 Vai jūs atbalstāt Piedņestras Moldāvu Republikas kursu uz neatkarību ar sekojošu brīvprātīgu Piedņestras pievienošanos Krievijas Federācijai?
 Vai jūs uzskatāt par iespējamu Piedņestras Moldāvu Republikas atteikšanos no neatkarības ar sekojošu pievienošanos Moldovas Republikai?

2006. gada 20. jūlijā EDSO nolēma neatzīt referendumu par likumīgu un nesūtīt novērotājus, vienlaicīgi paziņojot, ka referenduma jautājumi ir "ietekmējoši" formulēti, kam gan nepiekrita Krievijas Federācijas pārstāvis.
Pēc oficiāli paziņotajiem rezultātiem 17. septembrī notikušajā referendumā piedalījās 79% balsstiesīgo. 97,1% no dalībniekiem atbalstīja kursu uz neatkarību ar sekojošu brīvprātīgu Piedņestras pievienošanos Krievijas Federācijai, bet otro variantu atbalstīja tikai 2,3%.

Etniskais sastāvs un pilsonība 
Pēc 2004. gada tautskaites datiem Piedņestras Moldāvu Republikā dzīvoja 31,9% moldāvu, 30,3% krievu un 28,8% ukraiņu.

PMR etniskais sastāvs un pilsonība:

 
Vairāk nekā trešdaļai iedzīvotāju ir arī citas valsts pilsonība. 107 600 iedzīvotāju (19,4%) ir Moldovas pilsonība, 56 000 (10,1%) - Krievijas Federācijas pilsonība, 44 400 (8%) - Ukrainas pilsonība.

Skatīt arī 
 Piedņestras starptautiskā atzīšana
 14. Gvardes Armijas loma Piedņestras konfliktā

Atsauces

Ārējās saites 

 PMR oficiālā ziņu aģentūra Olvia Press (krieviski)
 Piedņestra - OnLine PMR portāls (krieviski)
 transnistria.blogspot.com - The truth about Transnistria
Valds Adamkus

Valds Adamkus (, dzimis Valdemārs Adamkavičs ()  Kauņā) ir bijušais Lietuvas prezidents. Ilgu laiku viņš nodzīvoja trimdā ASV.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1926. gadā Kauņā dzelzceļa policijas priekšnieka Igna Adamkaviča (1896—1987) ģimenē, vecāki šķīrās, kad Valdemārs bija tikai divus gadus vecs. Viņa māte Genovaite Adamkavičiene (1905—1980) pēc otrās laulības ieguva uzvārdu Karaliene. Viņš mācījās Kauņas Jona Jablonska pamatskolā, vēlāk Aušras ģimnāzijā.
Pēc Lietuvas okupācijas 1940. gadā piedalījies nacionālās pretestības kustībā. 1944. gadā V. Adamkavičs kopā ar vecākiem devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur 1946. gadā pabeidza mācības Eihštetas Lietuviešu ģimnāzijā (Eichšteto lietuvių gimnazija) Rebdorfas klosterī Bavārijā. Uzsāka dabaszinātņu studijas Minhenes Universitātē.

1949. gadā viņš pārcēlās uz dzīvi ASV. 1950. gados strādāja ASV armijas militārajā izlūkošanā, 1955. gadā nomainīja uzvārdu uz Adamkus.
1960. gadā pabeidza inženierzinātņu studijas Ilinoisas Tehnoloģiskajā institūtā. 1970. gadā sāka darbu ASV Vides aizsardzības aģentūrā. 1981. gadā Adamkus kļuva par galveno ierēdni, kurš atbildēja par Vides aizsardzības aģentūras 5. sektoru (ASV Ziemeļrietumu štati). 1985. gadā ASV prezidents Ronalds Reigans apbalvoja Adamku ar Distinguished Executive Presidential Rank Award balvu — civildienesta ierēdņa lielāko iespējamo apbalvojumu no ASV prezidenta.

Beidzot darbu aģentūrā, Adamkus pārcēlās uz dzīvi Lietuvā. Lai kandidētu Lietuvas prezidenta amatā, Adamkus atteicās no ASV pilsonības. 1998. gada prezidenta vēlēšanās viņš ieguva 50,4% balsu otrajā kārtā (2. vietā — Artūrs Paulausks). Nākamajās prezidenta vēlēšanās Adamkus zaudēja vēlēšanu otrajā kārtā, un par Lietuvas prezidentu kļuva Rolands Pakss.

Pēc Rolanda Paksa impīčmenta 2004. gada prezidenta vēlēšanās Adamkus atkal uzvarēja 2. kārtā ar aptuveni 52% vēlētāju atbalstu (2. vietā — Kazimiera Prunskiene).

2018. gadā vēsturnieku un sabiedrības aptaujā atzīts par Lietuvas simtgades ceturto svarīgāko cilvēku aiz Jona Basanaviča, Antana Smetonas un Vītauta Landsberģa.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa  
 YouTube kanāls 

1926. gadā dzimušie
Lietuvas prezidenti
Triju Zvaigžņu ordeņa lielkrusta komandieri
Cilvēki no Kauņas
Ar Krizantēmas ordeni apbalvotie
Emma Goldmane

Emma Goldmane (Emma Goldman, dzimusi , mirusi ) bija ebreju izcelsmes anarhiste, kura plašākam sabiedrības lokam ir zināma ar savu politisko aktivitāti, darbiem un runām. Viņa 20. gadsimta sākumā Ziemeļamerikā un Eiropā nospēlēja nozīmīgu lomu anarhistu politiskās filozofijas attīstībā.

Dzīvesgājums 
Goldmane ir dzimusi Kauņā. 1885. gadā viņa emigrēja uz ASV un apmetās uz dzīvi Ņujorkā, kur pievienojās anarhistu kustībai. Vēlāk Goldmane bija viena no redzamākajām anarhokomunisma un agrīnā feminisma pārstāvēm.

Četru anarhistu sodīšana ar nāvi pēc Heimarketa dumpja (Haymarket Riot) 1886. gadā krasi mainīja viņas dzīvi. Goldmane izšķīrās no vīra, devās uz Ņujorku. Šeit viņa kopā ar domubiedru Aleksandru Berkmanu kļuva par anarhistu līderiem.

1893. gadā Goldmanei piesprieda viena gada cietumsodu par "musināšanu uz dumpi", jo publiski aicināja bezdarbniekus - prasiet darbu, ja viņi nedod darbu, prasiet maizi, ja viņi nedod maizi, paņemiet to paši. 1901. gadā Goldmani arestēja aizdomās par līdzdalību ASV prezidenta Viljama Makkinlija noslepkavošanā, tomēr pierādījumi trūkuma dēļ viņu atbrīvoja. 1916. gadā arestēta par kontracepcijas literatūras izplatīšanu, bet 1917. gadā - par propagandu pret iesaukšanu dienestā Pirmajā pasaules karā.

1919. gadā, kopā ar citiem radikālajiem ASV politiķiem, Emma Goldmane tika deportēta uz Padomju Krieviju. Redzēdama reālo dzīvi Krievijā, viņa vīlās jaunajā iekārtā, un 1921. gadā pārcēlās uz Franciju, kur dzīvoja ar Pegijas Gugenheimas atbalstu. Par gadiem Krievijā sarakstījusi darbu My Disillusionment in Russia.

1936. gadā devās uz Spāniju atbalstīt republikāņus pilsoņu karā.

Ārējās saites 

 Emmas Goldmanes raksti (angliski)
 My Disillusionment in Russia (angliski)
 Living My Life (autobiogrāfija, angliski)

Atsauces un piezīmes 

1869. gadā dzimušie
1940. gadā mirušie
Amerikāņu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Anarhisti
Feministes
Ebreju feministes
Ateisti
Cilvēki no Kauņas
ASV žurnālistes
Lietuvas žurnālistes
SK Blāzma

SK Blāzma ir Latvijas futbola klubs no Rēzeknes. Līdz 2007. gadam tas bija pazīstams ar nosaukumu "Dižvanagi". Komanda Virslīgā debitēja 2006. gadā, jo iepriekšējā sezonā "Dižvanagi" uzvarēja 1. līgā. Iesākumā "Dižvanagi" bija bērnu futbola komanda, bet, jauniešiem izaugot, kļuva par pieaugušo komandu. Savā pirmajā sezonā Virslīgā "Dižvanagi" neuzvarēja nevienā spēlē, palika 8. vietā un atgriezās 1. līgā. 2008. gadā, paplašinoties Virslīgas komandu skaitam, "Blāzma" atgriezās Virslīgā un spēja saglabāt tajā vietu.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā 
"Vairogs":

 
FK Rēzekne:

 
SK "Dižvanagi":
  * Neskaitot Virslīgas klubu otrās komandas, kuras 1. līgas čempionātā startēja ārpus konkurences.   SK "Blāzma":

Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā 
 2010/11 - astotdaļfināls
 2009/10 - ceturtdaļfināls
 2008 - ceturtdaļfināls
 2007 - astotdaļfināls
 2006 - pusfināls
 2005 - astotdaļfināls
 2004 - astotdaļfināls
 2003 - 3. kārta (→ finālkārta → ceturtdaļfināls)
 2002 - 3. kārta (→ ceturtdaļfināls)
 2001 - 1. kārta (→ ceturtdaļfināls)
 2000 - 1. kārta (→ ceturtdaļfināls)
 1999 - ceturtdaļfināls

 1994 - pusfināls

 1987 - astotdaļfināls

Komandas sastāvs 
Uz :

Komandas vadība

Komandas galvenie treneri 
 Aleksandrs Dorofejevs (1. jūlijs 1993 — 1995)
 Andrejs Aizazars (1996)
 Sergejs Jevsejevs (1997)
 Aleksandrs Dorofejevs (pavasaris 1997 — 1999?)

  Žanis Ārmanis (2005. gada janvāris — 2006. gada augusts)
  Nikolajs Južaņins (2006. gada augusts — 2007. gada decembris)
  Jurijs Popkovs (2007. gada decembris — 2008. gada augusts)
  Žanis Ārmanis (2008. gada augusts — 2010. gada jūlijs)
  Ēriks Grigjans (no 2010. gada jūlija)

Pazīstami spēlētāji 
  Boriss Bogdaškins
  Dmitrijs Borisovs
  Edgars Gauračs
  Aleksandrs Gramovičs
  Aleksandrs Ivanovs
  Edgars Portnojs
  Vitālijs Rečickis
  Valērijs Redjko
  Oļegs Semjonovs
  Artūrs Silagailis
  Guntars Silagailis
  Krišjānis Vallers
  Aleksandrs Vlasovs

Ārējās saites 
 SK "Blāzma" Fanu Klubs 
 Oficiālā vietne
 Latvijas Futbola federācija

 
Latvijas futbola klubi
Vītauts Landsberģis

Vītauts Landsberģis (; dzimis ) ir Lietuvas konservatīvs politiķis.

Dzimis arhitekta un ārstes ģimenē. Mācījies Viļņas konservatorijā. 1969. gadā aizstāvēja disertāciju par Čurļoņa daiļradi.

Viens no Lietuvas neatkarības kustības līderiem. 1988. gadā, kad Lietuvā tika nodibināta kustība "Sajūdis", kļuva par tās vadītāju.  vadīja Lietuvas Augstākās padomes sēdi, kurā tika pasludināta Lietuvas neatkarība. Līdz 1992. gada novembrim, kad par pirmo neatkarīgās Lietuvas prezidentu kļuva Aļģirds Brazausks, Landsberģis pildīja valsts galvas pienākumus kā Augstākās Padomes priekšsēdētājs (Aukščiausiosios Tarybos pirmininkas). No 1996. līdz 2000. gadam — Lietuvas Seima priekšsedētājs.

Pašlaik (2012) ir Eiroparlamenta deputāts no partijas Tēvijas savienība/Lietuvas konservatīvie.

2018. gadā vēsturnieku un sabiedrības aptaujā atzīts par Lietuvas simtgades trešo svarīgāko cilvēku aiz Jona Basanaviča un Antana Smetonas.

Atsauces 

1932. gadā dzimušie
Seima deputāti
Eiropas Parlamenta deputāti
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Cilvēki no Kauņas
Andersons

Andersons ( — 'Andersa dēls', no personvārda Anderss (Anders); sieviešu dzimtē Andersone) ir izplatīts angļu cilmes uzvārds, kam citās ģermāņu valodās sastopami līdzīgi uzvārdi ar tādu pašu cilmi — Andersens (, ), Andešons () un Annešens (). Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Alfrēds Andersons (1879—1937), Rīgas pilsētas galva;
 Benedikts Andersons (Benedict Anderson; 1936), ASV politologs;
 Džeralds Andersons (Gerald Anderson; 1898—1984), britu kara lidotājs, diplomāts un šaha problēmists;
 Džons Andersons (Jon Anderson; 1944), britu mūziķis;
 Džošs Andersons (Josh Anderson; 1994), kanādiešu hokejists;
 Edgars Andersons (1920—1989), latviešu vēsturnieks;
 Eduards Andersons (1914—1985), latviešu basketbolists;
 Eduards Andersons (1919—1947), latviešu jūrnieks, organizēja bēgļu laivas uz Zviedriju
 Edvīns Andersons (1929—1996), latviešu mākslinieks;
 Felipi Andersons (Felipe Anderson; 1993), Brazīlijas futbolists;
 Fils Andersons (Philip Anderson; 1968), Austrālijas riteņbraucējs;
 Filips Vorens Andersons (Philip Warren Anderson; 1923), ASV fiziķis;
 Frenks Andersons (Frank Anderson, 1928—1980), Kanādas šahists;
 Glenns Andersons (Glenn Anderson; 1960), Kanādas hokejists;
 Jānis Andersons:
 Jānis Andersons (agronoms) (1902—1967), latviešu agronoms, uzņēmējs un sabiedriskais darbinieks;
 Jānis Andersons (hokejists) (1986), latviešu hokejists;
 Jans Andersons (Ian Anderson; 1947), skotu mūziķis;
 Kārls Deivids Andersons (Carl David Anderson; 1905—1991), ASV fiziķis;
 Kevins Andersons:
 Kevin Andersons (rakstnieks) (Kevin J. Anderson; 1962), ASV rakstnieks;
 Kevins Andersons (tenisists) (Kevin Anderson; 1986), Dienvidāfrikas tenisists;
 Kleitons Andersons (Clayton Anderson; 1959), ASV kosmonauts;
 Kriss Andersons (Chris Anderson; dzimis 1957), angļu uzņēmējs, žurnālists un TED konferences kurators;
 Lindsijs Andersons (Lindsay Anderson; 1923—1994), britu kinorežisors;
 Lirojs Andersons (Leroy Anderson; 1908—1975), ASV komponists;
 Luijs Andersons (Louis Anderson; 1953—2022), ASV stendapa komiķis un aktieris;
 Māris Andersons (1963), latviešu aktieris;
 Mariss Andersons (1957—2021), latviešu sporta žurnālists un politiķis;
 Morics Andersons (Mauritz Andersson; 1886—1971), zviedru cīkstonis;
 Pauls Andersons (1925—1999), latviešu bioķīmiķis;
 Pinks Andersons (Pink Anderson; 1900—1974), ASV blūza ģitārists;
 Pits Andersons (1945—2016), latviešu rokenrola mūziķis;
 Pols Andersons (Poul Anderson; 1926—2001), ASV rakstnieks;
 Pols Tomass Andersons (Paul Thomas Anderson; 1970), ASV kinorežisors;
 Raiens Andersons (Ryan Anderson; 1988), ASV basketbolists.
 Ričards Dīns Andersons (Richard Dean Anderson; 1950), ASV aktieris;
 Šervūds Andersons (Sherwood Anderson; 1876—1941), ASV rakstnieks;
 Vess Andersons (Wes Anderson; 1969), ASV kinorežisors;
 Vilhelms Andersons (Wilhelm Anderson; 1880—1940), Igaunijas vācbaltu astrofiziķis;
 Viljams Andersons (William Anderson; 1859—1943), franču kriketa spēlētājs.

Skatīt arī 
 Andersens
 Andešons
 Annešens

Angļu uzvārdi
Cassini

Cassini ir NASA kosmiskais aparāts Saturna apkārtnes izpētei, starpplanētu zondes Cassini-Huygens orbitālais aparāts. Zonde nosaukta par godu itāliešu, franču astronomam Džovanni Kasīni, kurš Saturnam atklāja četrus jaunus pavadoņus.

Cassini palaists . Saturna orbītā iegāja .

2010. gada septembra beigas NASA sāka jaunu Cassini pagarinājuma misiju Solstice, kas ilgs līdz 2017. gada septembrim, kad Saturna ziemeļu puslodē būs vasaras saulstāvji. Tas ļaus salīdzināt sezonālo izmaiņu datus kopš Cassini misijas sākuma 2004. gadā, kad bija ziemas saulstāvji.

Atsauces 

Cassini-Huygens
Huygens

Huygens bija Eiropas Kosmosa aģentūras starpplanētu zonde, nolaižamais aparāts Saturna pavadoņa Titāna izpētei. Nosaukta par godu holandiešu astronomam Kristianam Heigensam (Christiaan Huygens), kas Saturnam atklāja pavadoni Titānu.

Huygens startēja no Zemes Cassini sastāvā .  atdalījās no orbitalā aparāta, un talāk lidoja autonomi.  nolaižamais aparāts iegāja Titāna atmosfērā un veiksmīgi nolaidās uz tā virsmas, pārraidot daudz zinātniskās informācijas, tai skaitā arī attēlus.

Cassini-Huygens
ESA starpplanētu zondes
Indijas pilsētu uzskaitījums

Visas Indijas pilsētas ar iedzīvotāju skaitu virs 3 000 000 iedzīvotājiem 2006. gadā.

 
Pilsētu uzskaitījumi
Lindsijs Andersons

Lindsijs Andersons (, dzimis  Bengalūru, miris  Angulemā, Francijā) bija britu mākslas un dokumentālo filmu režisors un kinokritiķis. Viens no pazīstamākajiem Lielbritānijas kinorežisoriem 20. gadsimta 60. un 70. gados.

Dzimis Indijā, britu militārpersonas ģimenē. Studējis Oksfordā.

Pirms kinorežisora karjeras Andersons bija kinokritiķis žurnālā Sequence. Viens no Brīvā kino kustības (Free Cinema Movement) pārstāvjiem. Pirms mākslas filmu radīšanas, darbojās dokumentālo filmu jomā.

Mākslas filmas radījis, ietekmējoties no britu 30. gadu dokumentālo filmu estētikas. Pazīstamākie aktieri: Ričards Heriss un Malkolms Makdauels.

Andersona filmas 

 "Ceturdienas bērni" (Thursday's Children, 1954) — dokumentāla, Amerikas Kinoakadēmijas balva par dokumentālo filmu
 "Šī sporta dzīve" (This Sporting Life, 1963)
 "Ja...." (If...., 1969) — Zelta Palmas zars Kannu kinofestivālā
 "Ak, laimīgais!" (O Lucky Man!, 1973)
 "Hospitālis "Britānija"" (Britannia Hospital, 1982)

Ārējās saites 

1923. gadā dzimušie
1994. gadā mirušie
Karnātakā dzimušie
Britu kinorežisori
Zelta palmas zara ieguvēji
Mahešs Bupati

Mahešs Bupati (Mahesh Bhupathi, * 1974.gada 7. jūnijā Čenajā) ir bijušais indiešu tenisists. Viens no pazīstamākajiem tenisa dubultspēļu meistariem. Ieguvis 12 Grand Slam titulus.

Grand Slam tituli 

Vīriešu dubultspēlē:

 1999. gads - Francijas Atklātais čempionāts (ar Leanderu Paesu, Indija)
 1999. gads - Vimbldonas čempionāts (ar Leanderu Paesu)
 2001. gads - Francijas Atklātais čempionāts (ar Leanderu Paesu)
 2002. gads - ASV Atklātais čempionāts (ar Maksimu Mirniju, Baltkrievija)

Jauktajā dubultspēlē:

 1997. gads - Francijas Atklātais čempionāts (ar Riku Hiraki, Japāna)
 1999. gads - ASV Atklātais čempionāts (ar Aju Sugijamu, Japāna)
 2002. gads - Vimbldonas čempionāts (ar Jeļenu Ļihovcevu, Krievija)
 2005. gads - Vimbldonas čempionāts (ar Mēriju Pīrsu, Francija)
 2005. gads - ASV Atklātais čempionāts (ar Danielu Hantuhovu, Slovākija)
 2006. gads - Austrālijas Atklātais čempionāts (ar Martinu Hingisu, Šveice)
 2009. gads - Austrālijas Atklātais čempionāts (ar Sanju Mirzu, Indija)
 2012. gads - Francijas Atklātais čempionāts (ar Sanju Mirzu, Indija)

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Tamilnādā dzimušie
Indijas tenisisti
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Pedijs Ešdauns

Pedijs Ešdauns (Paddy Ashdown), pilnā vārdā Džeremijs Džons Darhems Ešdauns, Nortonsabhemdonas barons Ešdauns (Jeremy John Durham Ashdown, Baron Ashdown of Norton-sub-Hamdon, dzimis 1941. gada 27. februārī Deli, miris 2018. gada 22. decembrī), bija britu politiķis un diplomāts, bijušais ANO Augstais pārstāvis un ES Īpašais pārstāvis Bosnijā un Hercegovinā.

Dzīvesgājums 
Dzimis Deli, Britu Indijā, uzaudzis Ziemeļīrijā. No 1959. gada līdz 1972. gadam dienēja Jūras kājiniekos.

1983. gadā Ešdaunu ievēlēja par Parlamenta deputātu no Liberāldemokrātiskās partijas. 1988. gadā viņš kļuva par partijas līderi. Kad 1997. gadā Tonijs Blērs uzvarēja Parlamenta vēlēšanās, nesekmīgi centās nodibināt koalīciju ar leiboristiem. 1999. gadā atkāpās no partijas vadītāja amata.

2002. gadā kļuva par ANO Augsto pārstāvi un ES Īpašo pārstāvi Bosnijā un Hercegovinā, lai uzraudzītu Deitonas vienošanās izpildi.

1941. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Indijā dzimušie
Britu politiķi
ANO diplomāti
Spiegi
Pervezs Mušarafs

Pervezs Mušarafs (, ; dzimis , Deli, Indijā) ir bijušais Pakistānas valsts vadītājs, prezidents, diktators, ģenerālis. Ieguva varu valsts apvērsumā .

Dzīvesgājums 
Dzimis 1943. gadā Deli Britu Indijā vidusšķiras ģimenē. Pēc Indijas neatkarības pasludināšanas ģimene pārcēlās uz Karāči. Tēvs strādāja ārlietu ministrijās dienestā, tāpēc Mušarafs vairākus bērnības gadus pavadīja Ankarā, kur iemācījās turku valodu.

No 1961. gada ieguva militāro izglītību. Piedalījās 1971. gada Indijas-Pakistānas karā. 1998. gadā kļuva par ģenerāli, bet 1999. gadā par Pakistānas armijas virspavēlnieku.  Pakistānas premjerministrs Navazs Šarifs atcēla Mušarafu no armijas virspavēlnieka amata. Mušarafs un armijas augstākā vadība nepakļāvās šai pavēlei un pārņēma varu valstī.

No islāma fundamentālistu viedokļa Mušarafa režīms uzskatāms par visai liberālu. Ārpolitiski režīms ir viens no ciešākajiem ASV sabiedrotajiem reģionā. Pats Mušarafs pārdzīvojis vismaz trīs atentāta mēģinājumus.  viņš atkāpās no prezidenta amata pēc tam, kad pret viņu tika gatavots impīčments.

1943. gadā dzimušie
Pakistānas politiķi
Pakistānas premjerministri
Pakistānas prezidenti
Ģenerāļi
Kinšasa

Kinšasa (, ) ir pilsēta Kongo Demokrātiskajā Republikā, valsts galvaspilsēta. Izvietojusies valsts rietumaļā Kongo upes kreisajā krastā. Administratīvi veido atsevišķu pilsētprovinci (9965 km²). Otrā lielākā pilsēta Āfrikā. Upes pretējā (labajā) krastā atrodas Kongo Republikas galvaspilsēta Brazavila. Pilsētā valdošā valoda — lingala.

Vēsture 
1881. gadā Henrijs Mortons Stenlijs tagadējās Kinšasas vietā nodibināja tirdzniecības apmetni, ko nosauca par Leopoldvilu (Léopoldville) par godu Beļģijas karalim Leopoldam II. 1926. gadā Leopoldvila kļuva par Beļģu Kongo galvaspilsētu (pirms tam — Boma).

Kad 1965. gadā valstī pie varas nāca Mobutu Sese Seko, tas nākamajā gadā pilsētu pārdēvēja par Kinšasu pēc ciemata Kinchassa, kas kādreiz atradies tagadējās pilsētas vietā. Pilsēta strauji auga, jo tajā ieplūda iedzīvotāji no visas valsts.

1974. gadā Kinšasā notika vēsturiska boksa cīņa starp Muhamedu Ali un Džordžu Formenu.

Cilvēki 
Kinšasā dzimuši:
 Klods Makelele (Claude Makélélé) — franču futbolists

Ārējās saites 

Kongo DR pilsētas
Klods Makelele

Klods Makelele Sindā (; dzimis , Kinšasā, Kongo DR) ir bijušais Francijas futbolists, kurš spēlēja pussarga pozīcijā. Makelelē ir dzimis Kongo Demokrātiskajā Republikā jeb toreizējā Zairā. Šobrīd futbola treneris.

Savu karjeru viņš aizvadīja FC Nantes, Marseļas "Olympique", Bigo "Celta", Madrides "Real", Londonas "Chelsea" un Parīzes "Saint-Germain" klubos.

Sasniegumi

Spēlētāja karjera 
Nantes

 Francijas 1. divīzija: 1994–95

Real Madrid

 Spānijas La Liga: 2000–01, 2002–03
 Supercopa de España: 2001, 2003
 UEFA Čempionu līga: 2001–02
 Starpkontinentālais kauss: 2002

Chelsea

 Anglijas Premjerlīga: 2004–05, 2005–06
 FA kauss: 2006–07
 Anglijas Līgas kauss: 2004–05, 2006–07
 FA Community Shield: 2005

Paris Saint-Germain

 Coupe de France: 2009–10

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
Francijas futbola treneri
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
FC Nantes spēlētāji
Marseļas "Olympique" spēlētāji
Bigo "Celta" spēlētāji
Madrides "Real" spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Spiediens

Spiediens ir perpendikulārs spēks, kas iedarbojas uz virsmas laukuma vienību. SI spiedienu mēra ņūtonos uz kvadrātmetru jeb paskālos. 1 Pa = 1N/m2. Parasti spiedienu mēra arī atmosfērās, kas ir apmēram Zemes atmosfēras spiediens jūras līmenī, un ir 101325 Pa. Plaši lieto arī citas spiediena mērvienības.

Mērvienības 
 bārs (bar) - 100000 Pa
 tehniskā atmosfēra (at) - 1 kg/cm2 - 98066 Pa
 fizikālā atmosfēra (atm) - 101325 Pa (parasti ar atmosfēru saprot šo)
 tors (dzīvsudraba staba milimetrs) (mm Hg) - 133,322 Pa - lieto gaisa spiediena mērīšanai meteoroloģijā
 mārciņa uz kvadrātcollu (psi)(pound/square inch) - 6894,76 Pa - lieto ASV un citur, kur attālumu mēra collās, un masu — mārciņās.

Spiedienu var mērīt attiecībā pret spiedienu, kas atbilst absolūtam vakuumam, vai arī no līmeņa, kas atbilst atmosfēras spiedienam. Mērot pret vakuumu, iegūst absolūto spiedienu. Mērot spiedienu virs 1 atmosfēras, iegūst virsspiedienu. Spiedienu mēra ar manometriem. Manometri parasti rāda virsspiedienu.

Parciālspiediens 
Gāzu maisījumos kādas noteiktas komponentes daudzumu dažreiz izsaka kā parciālo spiedienu. Tas ir gāzes moldaļas reizinājums ar kopējo gāzu maisījuma spiedienu. Šis lielums ir ekvivalents koncentrācijai šķidrumos.

Skatīt arī 
 Hidrostatiskais spiediens
 Spēks
 Laukums

Fizikāli lielumi
Termodinamika
Interference

Interference ir viļņu (mehānisko, elektromagnētisko u.c.) pārklāšanās telpā un savstarpējā mijiedarbība. Mijiedarbības rezultātā dažos telpas apgabalos viļņu intensitāte palielinās, bet citos samazinās. Vietās, kur intensitāte palielinās notiek konstruktīva interference, bet vietās, kur samazinās - destruktīva interference. Lai būtu iespējams novērot interferenci, nepieciešami vismaz divi viļņu avoti, tiesa gan tie var būt sekundāri.

Interferences nosacījumi

Koherences nosacījumi 
Visbiežāk interferenci novēro tad, ja interferējošie viļņi ir koherenti - interferējošo viļņu avotu savstarpējā fāzes laikā paliek nemainīga vai mainās maz. Visvieglāk to ir panākt, izmantojot sekundāros viļņu avotus viļņiem, kas radušies vienā un tajā pašā primārajā avotā.

Konstruktīvas interferences nosacījumi 
Interference ir konstruktīva, ja interferējošo viļņu fāzu nobīde ir , kur  ir kāds vesels skaitlis, respektīvi viļņu fāzes pārklāšanās apgabalā sakrīt. Pieņemot, ka interferē divi viļņi un to avoti svārstās vienā fāzē, gājumu diferencei abiem interferējošiem viļņiem jābūt veselam viļņu garumu skaitam:

Destruktīvas interferences nosacījumi 
Interference ir destruktīva, ja interferējošo viļņu fāzu nobīde ir , kur  ir kāds vesels skaitlis, respektīvi viļņu fāzes pārklāšanās apgabalā ir pretējas. Pieņemot, ka interferē divi viļņi un to avoti svārstās vienā fāzē, gājumu diferencei abiem interferējošiem viļņiem jābūt pusveselam viļņu garumu skaitam:

Viļņi
Optika
Skaņa

ca:Interferència (propagació d'ones)#Interferència òptica