joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Sterilizācija (mikrobioloģija)

Sterilizācija ( — ‘neauglīgs’) ir dažādu priekšmetu, šķidrumu, pārtikas produktu, pārsienamā un brūces materiāla, operācijas veļas, ārstniecisko šķīdumu apstrāde ar fizikālām metodēm, lai iznīcinātu mikrofloru.

Pārsienamo materiālu un veļu parasti sterilizē speciālās metāla tvertnēs, tās ievietojot autoklāvā 120—132 °C temperatūrā un 150—200 kPa (1,5—2 at) spiedienā; ķirurģiskos instrumentus — vārot 25—30 minūtes (ja ir aizdomas par anaerobisko infekciju — līdz 40—45 minūtēm); traukus — speciālos skapjos 150—160 °C temperatūrā 10—15 minūtes; optiskos instrumentus (cistoskopus, laparoskopus, torakoskopus un urīnceļu katetrus) — formalīna tvaikos 24 stundas; asinsvadu katetrus — speciālos šķīdumos. Gumijas cimdus var sterilizēt autoklāvā. Šuvju materiālu (zīdu, ketgutu, perlonu u.c.) sterilizē speciāli šim nolūkam pagatavotos šķīdumos.

Sterilizācijas procesu atdala no tīrīšanas procesa laikā vai telpā. Darbinieks, kas veic sterilizāciju, nodrošina, lai nenotiktu nesterilo un sterilizēto objektu saskare (viena virziena princips "nav atpakaļceļa").

Atsauces 

Medicīna
Mikrobioloģija
Video

Video (no latīņu valodas  video  - es skatos, es redzu) ir attēla ieraksta, apstrādes, reproducēšanas, pārraidīšanas un saglabāšanas tehnoloģija. Video tiek ierakstīts kādā fiziskā datu nesējā, piemēram, videokasetē, videodiskā, videolentē. Videosignālu raksturo vairāki parametri, tai skaitā kadru nomaiņas ātrums, attēla proporcijas, attēla formāts, video kvalitāte. Video var ierakstīt dažādos formātos.

Video ieraksts - ir elektroniska tehnoloģija vizuālas informācijas ierakstīšanai, kas tiek pasniegts video signāla vai video datu digitālās straumes veidā fiziskā datu nesējā , lai saglabātu šo informāciju un iespēju to pēc tam atskaņot un parādīt izvades ierīcē ( monitorā , ekrānā vai displejā). Video ieraksta rezultāts ir videogramma vai videofonogramma.

Video signāla īpašības
Kadru frekvence
Kadru skaits (biežums) sekundē ir nekustīgu attēlu skaits, kas 1 sekundes video ierakstīšanas laikā nomaina viens otru un rada ekrānā kustīgu objektu efektu. Jo lielāka kadru frekvence, jo vienmērīgāka un dabiskāka būs kustība. Minimālais rādītājs, pie kura kustība tiks uztverta kā vienmērīga, ir aptuveni 16 kadri sekundē (šī vērtība ir individuāla katram cilvēkam). Skaņu kinematogrāfijā uzņemšanas un projicēšanas ātrums ir standartizēts kopš 1932. gada un ir 24 kadri sekundē. PAL un SÉCAM televīzijas sistēmas izmanto 25 kadrus sekundē (25 kadri sekundē vai 25  Hz ) un NTSC sistēmuizmanto 30 kadrus sekundē (precīzāk, 29,97 kadri sekundē, jo ir nepieciešams saskaņot apakšnesēja frekvences daudzkārtni). Labas kvalitātes datora video parasti izmanto 30 kadrus sekundē. Augšējā sliekšņa mirgošanas frekvence, ko uztver cilvēka smadzenes, ir vidēji 39-42 Hz un ir individuāla katram cilvēkam. Dažas mūsdienu profesionālās videokameras var uzņemt līdz pat 120 kadriem sekundē. Speciālās kameras fotografē ar ātrumu līdz 1000 kadriem sekundē, kas nepieciešams, piemēram, lai detalizēti izpētītu lodes trajektoriju vai sprādziena uzbūvi. Superātrgaitas kinokameras var uzņemt vairākus miljonus kadru sekundē.

Video formāti
Televīzijas apraides attēla standarti

Jaunie ciparu:
 ATSC (Advanced Television Systems Committee; ASV, Kanāda utt.)
 DVB (Digital Video Broadcasting; Eiropa)
 ISDB (Integrated Services Digital Broadcasting; Japāna)
Vecie analogie:
 MAC (Multiplexed Analogue Components; Eiropa, novecojis standarts)
 MUSE (Multiple sub-nyquist sampling Encoding; Japāna)
 NTSC (ASV, Kanāda, Japāna un citur)
 PAL (Eiropa, Āzija, Austrālija un citur)
 PALplus (paplašinājums PAL, tiki Eiropa)
 SÉCAM (mēdz rakstīt «SECAM»; Francija, Padomju savienība, Centrālāfrika)

Tehnoloģija
Aivars Neibarts

Aivars Neibarts (Ņurbulis) (dzimis  Liepājā, miris  Rīgā) bija dzejnieks, rakstījis gan garļaužiem (pieaugušajiem), gan īsļaužiem (bērniem).

Biogrāfija 
1944. gadā ar ģimeni no Liepājas devās bēgļu gaitās uz Vāciju, taču drīz vien atgriezās Latvijā.

No 1947. gada līdz 1972. gadam dzīvoja Torņkalnā, kam veltīja arī dzeju. Pirmā publikācija 1962. gadā žurnālā Karogs. Publicējies daudzos periodiskajos izdevumos, kā arī almanahā "Dzejas diena" un bērnu dzejas almanahā "Garā pupa".

Studējis Latvijas Universitātē.

Bijis Vides aizsardzības kluba biedrs, 1997. gadā piedalījies protesta akcijās pret Būtiņģes naftas termināla celtniecību, bijis arī citu akciju aktīvs dalībnieks.

Precējies ar Sarmīti Neibarti (1942), viņa audžudēls bija Uģis Vekters (1968-1994), kurš arī rakstīja dzejoļus, kuri apkopoti grāmatā "Parks naksnīgiem sienāžiem" (2001).

Piedalījies kinofilmās "Dzīvīte" (1989), "Rokenrols Baltijā" (1991, dziesma "Apvij rokas"), filmējies Unas Celmas filmā.

Miris 2001. gada 11. februārī savās mājās, ugunsgrēkā saindējoties ar dūmiem.

2018. gada 10. martā notika Jaunā Rīgas teātra izrādes "Dieviņš pillā" pirmizrāde. Tā ir režisora Alvja Hermaņa veidota monoizrāde, kurā A. Neibarta lomu atveido Guna Zariņa. Izrāde veidota pēc A. Neibarta dzejas motīviem, tajā skan Ingus Baušķenieka komponētas dziesmas ar viņa vārdiem.

Bibliogrāfija

Dzeja 
 Mācos lasīt. Rīga: Liesma, 1968.
 Lasāmgabali. Rīga: Liesma, 1973.
 Reizrēķins. Rīga: Liesma, 1979.
 Kvadrātsaknes. Rīga: Liesma, 1984.
 Vārdošana. Rīga: Liesma, 1990.
 Aiz septiņām mūžībām. Rīga: VAK "Mežaparks", 1999.
 Torņkalna kentaurs. Rīga: Pētergailis, 2004.
 Taureņkaraļvalstība. Rīga: Neputns, 2009.

Dzeja bērniem 
 Rūķis kā jau rūķis, Rīga: Liesma, 1984; atkārtots izdevums 1991. gadā.
 Rīgas puika. Rīga: Liesma, 1987.
 Bumbulītis Guļbuļzemē. Rīga: VAK "Mežaparks", 2001.
 Timbakataibaka jeb čikučaks ričurača spēlmanīšiem. Rīga: Neputns, 2004.
 Ola uz sola. Rīga: Liels un mazs, 2010.
 Mājiņa. Rīga: Liels un mazs, 2013 [sērija "Bikibuks"]

Neibarta dzeja dziesmās 
Gadalaiku dziesmas, Valts Pūce, Latvijas Radio koris, Sigvards Kļava, 2003:
 Kāds mani sauc
 Šahs
 Papardes zieds Ziemassvētku naktī
 Vasarīgas ainiņas dabiskas līgošanas

Jāņa Groduma komponētās dziesmas:
 Ziņģe par bailēm
 Baile par ziņģi
 Līviskā ziņģe
 Seskodāle
 Rožlaukums

1981. gada ziemā Mikrofons 80 aptaujā "Ziņģe par bailēm" iegūst 3.vietu

Indulis Ranka Mārupītes dabas parkā izveidojis pieminekli Aivara Neibarta piemiņai.

Literatūra 
 Zum, zum, dzejniek! Aivars Neibarts [rakstu krājums]. Sast. Sarmīte Neibarte. Rīga: Pētergailis, 2019.

Atsauces

Ārējās saites 
 Gunta Bereļa saruna ar Aivaru Neibartu

Latvijas dzejnieki
1939. gadā dzimušie
Liepājā dzimušie
2001. gadā mirušie
Latviešu valodā rakstošie
La Gazzetta dello Sport

La Gazzetta dello Sport ir Itālijas sporta laikraksts. Tā pirmais numurs iznāca  un pirmais nozīmīgākais sporta notikums bija pirmās modernās Olimpiskās spēles Atēnās. Šobrīd tas ne vien ziņo par sporta jaunumiem un publicē plašākus tēmu aprakstus, bet arī tieši iesaistās lielu sporta pasākumu organizēšanā, to skaitā kopš 1909. gada rīkojot Giro d'Italia daudzdienu riteņbraukšanas sacensības.

Laikraksts tiek iespiests uz rozā papīra un ik dienas tiek pārdots vairāk kā 400 000 eksemplāros (pirmdienās vairāk, jo lasītāji vēlas iepazīties ar nedēļas nogales notikumiem) un tā lasītāju skaits ir ap trīs miljoniem. Sestdienās tas tiek pārdots kopā ar sporta žurnālu Sportweek.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.gazzetta.it 
 english.gazzetta.it 

Itālijas laikraksti
Sporta laikraksti
Giro d'Italia
Persepole

Persepole ir sena pilsēta Irānā, tā bija Ahemenīdu impērijas ceremoniālā galvaspilsēta. Atrodas apmēram 60 km uz ziemeļaustrumiem no Šīrāzas. Senākās Persepoles drupas tiek datētas ar apmēram 515. gadu p.m.ē. Tās citadele ir iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Persepole tikusi dibināta 6. gadsimta p.m.ē. beigās, tās apbūve tika uzsākta Dārija I valdīšanas laikā. Persepole tika pilnībā iznīcināta 330. gadā p.m.ē., kad to iekaroja Maķedonijas Aleksandrs. Pirmie zinātniskie izrakumi pilsētā tika uzsākti 1930. gadā un turpinājās vairākus gadus.

Galerija

Ārējās saites 
 

Irāna
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Irānā
Berdjanska

Berdjanska () ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, Zaporižjas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidos pie Berdas upes ietekas Azovas jūrā  no apgabala centra Zaporižjas. Berdjanskas rajona centrs. Jūras osta, mašīnbūves centrs, balneoloģiskais un klimatiskais kūrorts.

Pilsēta 1827. gadā dibināta kā osta Berdjanskas līča krastā. Osta un pie tās izaugušais Novonogajskas (Ново-Ногайськ) ciemats attīstījusies tik strauji, ka 1835. gadā tam jau piešķirtas pilsētas tiesības. 1841. gadā ar speciālu Nikolaja I ukazu pārdēvēta par Berdjansku. Kopš 1842. gada apriņķa centrs. Jau 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā ievērojams mašīnbūves centrs (lielākā Eiropā Džona Grīvza lauksaimniecības mašīnu rūpnīca). Kopš 20. gadsimta sākuma arī dūņu dziedniecības kūrorts. 1939. gadā pilsēta pārdēvēja par Osipenko (Осипенко) par godu lidotājai, Padomju Savienības varonei Poļinai Osipenko. 1958. gadā pilsētai atjaunoja vēsturisko nosaukumu.

Atsauces

Ārējās saites
F. V. Murnavs

Frīdrihs Vilhelms "F. V." Murnavs (), īstajā vārdā Frīdrihs Vilhelms Plumpe (); dzimis , miris ), bija vācu mēmā kino režisors ekspresionists. No 1926. gada strādāja Holivudā.

Dzimis Bīlefeldē uzņēmēja ģimenē, no septiņu gadu vecuma dzīvoja Keselē. Berlīnē studēja filoloģiju, vēlāk — mākslas vēsturi un literatūru Heidelbergā.

Studējot iepazinās ar Maksu Reinhardu, kurš izaicināja Murnavu savā teātra skolā. Murnava draugu un domabiedru vidū bija Francis Marks un Elza Laskere-Šīlere.

Karoja Pirmā pasaules kara laikā, iesākumā Austrumu frontē, vēlāk Rietumu frontē, aviācijā. Pēc kāda lidojuma internēts Šveices teritorijā.

Pēc kara kopā ar aktieri Konrādu Feitu nodibināja kinostudiju, un 1919. gadā tika izlaista pirmā filma. Visslavenākā Murnava filma — "Nosferatu, šausmu simfonija" — tika izlaista 1922. gadā, un bija Brema Stokera romāna adaptācija. Stokera atraitne apsūdzēja Murnavu autortiesību pārkāpšanā, un Murnavs tiesu zaudēja. Tiesa nolēma, ka visas filmas kopijas ir jāiznīcina, tomēr tās bija izplatījušās pasaulē, tāpēc ir saglabājušās. Citas Murnava pazīstamas vācu perioda filmas bija "Pēdējais cilvēks" ar Emīlu Janningsu galvenajā lomā un "Fausts".

Vairākās Murnava vācu perioda lentēs filmējusies latviešu aktrise Marija Leiko.

1926. gadā Murnavs pārcēlās uz Holivudu, kur 1927. gadā izlaida filmu Sunrise: A Song of Two Humans ar Dženetu Geinori galvenajā lomā, par ko viņa 1929. gadā ieguva pirmo Oskaru ASV vēsturē nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā". Pēdējā Murnava filma bija Bora Bora atolā uzņemtā "Tabu", kas uz ekrāniem iznāca jau pēc Murnava nāves autokatastrofā.

No 21 Murnava filmas līdz mūsdienām saglabājušās 12 pilnībā un 1 daļēji.

Pazīstamas Murnava filmas 

 "Nosferatu, šausmu simfonija" (Nosferatu, eine Symphonie des Grauens, 1922)
 "Pēdējais cilvēks" (Der letzte Mann, 1924)
 "Fausts" (Faust — Eine deutsche Volkssage, 1926)
 Sunrise: A Song of Two Humans (1927)
 "Tabu" (Tabu, a Story of the South Seas, 1931)

Ārējās saites 

 

1888. gadā dzimušie
1931. gadā mirušie
Amerikāņu kinorežisori
Mēmā kino režisori
Vācu kinorežisori
Ekspresionisms
Ceļa negadījumos bojā gājušie
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Enerhodara

Enerhodara () ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, Zaporižjas apgabala Vasiļivkas rajonā. Izvietojusies apgabala rietumos Kahovkas ūdenskrātuves kreisajā krastā 119 km no apgabala centra Zaporižjas. Enerhodaras divas elektrostacijas (TES un AES) saražo ceturto daļu Ukrainas elektrības.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta dibināta 1970. gadā sakarā ar Zaporižjas termoelektrostacijas būvniecību (pabeigta 1977. gadā). 1972. gadā ciemats ieguva tagadējo nosaukumu. 1981. gadā tika uzsākta Zaporižjas atomelektrostacijas būvniecība. Elektrostacijas pirmais bloks tika palaists 1984. gadā, bet stacija pabeigta (palaists 6. bloks) 1993. gadā, un ir lielākā atomelektrostacija Eiropā. 1985. gadā Enerhodarai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

Atsauces

Ārējās saites
Juvelierdarbs

Juvelierdarbs jeb dārglieta ir mazs, dekoratīvs priekšmets, ko izmanto paša izgreznošanai. Pie juvelierdarbiem pieder dažādas piespraudes, gredzeni, kaklarotas, auskari, rokassprādzes u. c. Juvelierdarbu var piestiprināt pie ķermeņa vai drēbēm.

Daudzus gadsimtus metāls (bieži kopā ar dārgakmeņiem) ir bijis normāls juvelierdarbu materiāls, tomēr ir tikuši izmantoti arī citi materiāli, piemēram, čaumalas un gliemežvāki un augu materiāli. Juvelierdarbi ir vieni no pasaulē vecākajiem arheoloģiskajiem artefaktiem — vecākie zināmie juvelierdarbi ir datējami kā 100 000 gadus veci.
Risordžimento

Risordžimento ( — ‘atdzimšana’) bija politiska un sociāla kustība, kas apvienoja dažādās valstis Itālijas pussalā vienotā Itālijas Karalistē 19. gadsimtā.

Vēsturnieku vidū nav vienprātība attiecībā uz precīzu sākuma un beigu datumu, tomēr daudzi uzskata, ka Risordžimento sākās 1815. gadā ar Vīnes kongresu un Napoleona varas beigām un beidzās 1871. gadā, kad Roma kļuva par Itālijas Karalistes galvaspilsētu. Dažas no terre irredente tomēr nepievienojās karalistei līdz pat Pirmā pasaules kara beigām ar Senžermēnas līguma parakstīšanu. Daži nacionālisti uzskata, ka  notikušais Gusti villas pamiers ir Risordžimento beigu datums.

Vēsture 
1831. gadā Džuzepe Madzīni emigrācijā dibināja kustību Jaunā Itālija. 1848. gadā Ziemeļitālijā sākās sacelšanās pret Austriju, kuras valdījumos bija Lombardija un Veneto, un vairākas Apenīnu pussalas valstis pieteica Austrijai karu, kurā gan cieta sakāvi. 1859. gadā Sardīnijas Karaliste un Francija atkal pieteica karu Austrijai, kurā šoreiz Sardīnija guva uzvaru un ieguva Lombardiju. 1860. gadā Sicīlija anektēja Parmas, Modenas un Toskānas hercogistes un Pāvesta valsti. 1860. gada maijā Sardīnijas atbalstītā itāļu brīvprātīgo armija Džuzepes Garibaldi vadībā izcēlās Sicīlijā, līdz oktobrim ieņēma Abu Sicīliju karalisti, un pēc tautas nobalsošanas tā pievienojās Sardīnijas karalistei. 1861. gada 17. martā par apvienotās Itālijas karali tika kronēts Sardīnijas karalis Viktors Emanuels II.

Ārējās saites 
 

Itālijas vēsture
19. gadsimts
Riogrande

Riogrande (), pazīstama arī kā Riobravo del Norte () ir upe ASV un Meksikā. Tā veido daļu no abu valstu robežas. Riogrande sākas Kolorādo štata dienvidrietumos, tā ietek Meksikas līcī. 1980. gadu beigās upes garums bija 3051 km, tomēr kursa maiņa dažkārt rada garuma izmaiņas. Atkarībā no mērīšanas veida Riogrande ir ceturtā vai piektā garākā upju sistēma Ziemeļamerikā.

Dažas no garākajām Riograndes pietekām ir Pekosa, Riokončosa un Riosalado. Riograndes baseins ir gandrīz 472 tūkstošus km2 liels.

Ārējās saites 

ASV upes
Meksikas upes
Hudzona

Hudzona () ir upe ASV. Galvenokārt tek Ņujorkas štata austrumos, no ziemeļiem uz dienvidiem. Hudzona sākas Adirondaka masīvā, tā ietek Ņujorkas Aperbejā. Tā izveido robežu starp Ņujorku un Ņūdžersijas štatu. Hudzona ir 507 km gara, tās baseins ir vairāk nekā 36,2 tūkstoši km2. Upe nosaukta Henrija Hudzona vārdā, viņš pirmais izpētīja šo upi 1609. gadā. Hudzonai ir pieteka Mohoka. Upes krastos ir vairākas pilsētas, tai skaitā Olbani un Ņujorka.

Ārējās saites 

ASV upes
Melitopole

Melitopole () ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, Zaporižjas apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumu daļā Moločnas upes krastos 126 km no apgabala centra Zaporožjes. Melitopoles rajona administratīvais centrs.

Vēsture 
1784. gadā Taurijas guberņā tika izveidots Melitopoles apriņķis, par kura centru vajadzēja kļūt jaunai Melitopoles pilsētai. Pilsētas un apriņķa nosaukums tika veidots no grieķu valodas vārdiem  — ‘medus’ un  — ‘pilsēta’ par piemiņu it kā Moločnas limāna krastā kādreiz bijušai grieķu kolonijai Melitai. Dažādu iemeslu dēļ pilsēta ilgi netika uzbūvēta un apriņķa centrs bija Tokmaka (1796—1797) un Orihiva (1801—1842). 

Tagadējās Melitopoles vietā jau 17. gadsimta beigās pastāvēja nogaju auls Kiziljara (Кизил-Яр,  — ‘Sarkanais Krasts’), kura vietā 1814. gadā tika nodibināta kazaku sloboda Novoaleksandrovka (Новоалександровка). 1842. gadā Novoaleksandrovkai piešķīra pilsētas tiesības, pārveidoja par apriņķa centru un pārdēvēja par Melitopoli. 19. gadsimta beigās pilsētā strauji attīstījās rūpniecība, tostarp mašīnbūve (lauksaimniecības tehnika, naftas dzinēji), uzbūvēja dzelzceļa depo, elektrostaciju. Krievijas pilsoņu kara laikā pilsētā vienpadsmit reizes mainījās valdība; pie valdīšanas dažādus laika posmus vairākkārt vienai otru nomainot bija Krievijas pagaidu valdība, padomju vara, Brīvprātīgo armija, Skoropadska hetmanāts, Mahno, Vrangeļa armija. Mūsdienās ievērojams mašīnbūves un pārtikas rūpniecības centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Tokmaka

Tokmaka () ir pilsēta Ukrainas dienvidaustrumos, Zaporižjas apgabala Polohu rajonā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Tokmakas upes krastos  no apgabala centra Zaporižjas. Līdz 2020. gadam rajona centrs.

Vēsture 
Par pilsētas dibināšanas datumu tiek uzskatīts 1784. gads, kad Tokmakas (tjurku: täkmäk — ‘liet’) upes krastā izveidojās Velikijtokmakas (Великий Токмак) kazaku sloboda. Faktiski valsts zemnieku pārcelšanās uz šejieni no Poltavas apvidus sākās tikai 1791.—1792. gadā pēc krievu—turku kara beigām. Dažādos laikos Velikijtokmaka bijusi Melitopoles un Berdjanskas apriņķu centrs. 1861. gadā Velikijtokmakai piešķirts miesta statuss, 1923. gadā — pilsētciemata statuss un kļūst par rajona centru. 1938. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. Tagadējais nosaukums kopš 1962. gada. Mūsdienās mašīnbūves (lauksaimniecības tehnika) un metālapstrādes centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Ostā

"Ostā" () ir 1954. gada amerikāņu kriminālā drāma, kuras režisors ir Elija Kazans. Filmas sižets ir balstīts uz Malkolma Džonsona rakstu sēriju Crime on the Waterfront laikrakstā New York Sun (iegūta 1949. gada Pulicera balva).

Filma ir par bijušo bokseri, kas tagad strādā ostas dokos, un arodbiedrības vadītāju, kas ir saistīts ar mafiju. Tajā galvenās lomas attēlo Marlons Brando, Lī Dž. Kobss, Eva Marija Seinta, Rods Steigers. "Ostā" nominēta 12 Amerikas Kinoakadēmijas balvām un saņēma 8, tai skaitā kā labākā filma.

Ārējās saites 

1954. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Elija Kazana filmas
Sumi

Sumi () ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Sumu apgabala centrs. Izvietojusies apgabala dienvidaustrumos Pselas un tās pietekas Sumkas krastos  no valsts galvaspilsētas Kijevas. Sumu rajona centrs. Sumi iedalās divos administratīvajos rajonos, pilsētas padomei pakļauta Piščanes ciema padome (kopā  iedzīvotāji (2014)).

Vēsture 
Par pilsētas dibināšanas gadu tradicionāli tiek uzskatīts 1652. gads, kad kazaki pulkveža Gerasima Kondratjeva vadībā nodibināja slobodu un cietoksni pie Sumas un Sumkas upītēm, no kurām arī cēlies pilsētas nosaukums. 1658. gadā Sumi kļuva par Slobodas kazaku pulka centru. Ziemeļu kara laikā Sumi kādu laiku bija Pētera I rezidence. 1780. gadā iegūst pilsētas tiesības. Vēlākos gados pilsēta bijusi dažādu administratīvo veidojumu centrs, bet kopš 1939. gada — Sumu apgabala centrs. Mūsdienās mašīnbūves, ķīmiskās un pārtikas rūpniecības centrs, vairākas universitātes un citas augstākās izglītības iestādes.

Cilvēki 
Sumi dzimuši:

 Dmitro Kuleba (Дмитро Кулеба, 1981) — politiķis.

Atsauces

Ārējās saites
Sunrise: A Song of Two Humans

Sunrise: A Song of Two Humans, sastopams arī īsāks nosaukums Sunrise, ir 1927. gada ASV mēmā filma. Filmas režisors ir F. V. Murnavs. Filmas scenārija autors Kārlis Maiers filmu balstīja uz Hermaņa Zūdermaņa stāstu Die Reise nach Tilsit ("Ceļojums uz Tilzīti").

Sunrise ieguva Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Unikālais mākslinieciskais izpildījums" pirmajā Kinoakadēmijas balvas pasniegšanas ceremonijā 1929. gadā un pēc sešdesmit gadiem filmu iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturālu, vēsturisku vai estētiski ievērojamu". Amerikas Kinoinstitūta Desmitgades apkopojumā 2007. gadā filma ierindojās 82. vietā, kamēr Britu Kinoinstitūta 2012. gada aptaujā filma tika atzīta par piekto labāko mākslas filmu vēsturē pēc kritiķu vērtējuma un 22. pēc režisoru vērtējuma.

Murnavs izvēlējās jauno Fox Movietone skaņas optisko ierakstīšanas sistēmu, tādēļ šī ir viena no pirmajām filmām ar muzikālo skaņu celiņu un skaņu efektiem. Sadarībā ar Šarlu Guno tika izveidota kompozīcija Funeral March of a Marionette, kas vēlāk tika izmantota kā galvenā muzikālā tēma televīzijas seriālam Alfred Hitchcock Presents (1955-65).

Filmas oriģināls tika iznīcināts 1937. gada ugunsgrēkā, jaunu negatīvu izveidoja no kopijas.

Galvenās lomas atveidotāja Dženeta Geinore ieguva Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākā aktrise galvenajā lomā" par lomu šajā filmā un filmās 7th Heaven un Street Angel. Nominācijā "Labākais operatora darbs" balvas ieguva filmas operatori Čarlzs Rošers un Karls Strass. Ročusu Glīzu izvirzīja nominācijā "Labākais mākslinieka darbs", bet balvu viņš neieguva.

Atsauces

Ārējās saites 

1927. gada filmas
ASV romantikas filmas
Mēmā kino filmas
Frīdriha Vilhelma Murnava filmas
20th Century Fox filmas
Alī Hāmenejī

Alī Hoseinī Hāmenejī (, , Seyyid Əli Xamneyi; dzimis ) ir irāņu šiītu garīdznieks un politiķis. Pašreizējais Irānas augstākais līderis.

Laikā no 1981. līdz 1989. gadam bija Irānas prezidents, pēc tam nomainīja mirušo Rūhollāhu Mūsavī Homeinī Irānas Augstākā vadītāja amatā. Tiek uzskatīts par valsts ietekmīgāko politisko autoritāti. 2012. gadā žurnāls Forbes viņu ierindoja 21. vietā pasaules varenāko personu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Profile: Ayatollah Ali Khamenei

1939. gadā dzimušie
Irānas augstākie vadītāji
Irānas politiķi
Musulmaņu reliģiskie līderi
Pašreizējie valstu vadītāji
Hermafrodīts

Hermafrodīts () ir organisms, kam ir gan vīriešu, gan sieviešu dzimuma dzimumorgāni.

Vairumam augstāko augu (tiem, kuriem nav dalījuma dzimumos, t.i., kuri nav divmāju augi) hermafrodītisms ir normāla parādība. Šādiem augiem vienam un tam pašam īpatnim ir gan vīrišķie, gan sievišķie ziedi (vienmājas augiem), vai arī to ziediem vienlaicīgi ir gan auglenīca, gan putekšņlapas.

Normāla parādība hermafrodītisms ir arī vairākiem zemākajiem dzīvniekiem, piemēram, gliemežiem. Vairumam augstāko dzīvnieku, kā arī cilvēkiem hermafrodītisms ir anomālija. Tiek izšķirts divu veidu hermafrodītisms: īstais un neīstais jeb pseidohermafrodītisms. Cilvēkam ir īsto hermafrodītismu ir gan sēklinieki, gan olnīcas. Cilvēkam ar neīsto hermafrodītismu ir tikai viena dzimuma dzimumorgāni (vai nu sēklinieki, vai arī olnīcas), tomēr pastāv neatbilstība starp dzimumdziedzeriem, iekšējiem un ārējiem dzimumorgāniem un sekundārajām dzimumpazīmēm.

Termins "hermafrodīts" cēlies no Afrodītes un Hermeja dēla Hermafrodīta (dievi viņu bija savienojuši vienā ķermenī ar nimfu Salmakīdu) vārda.

Atsauces 

Sekss
Vairošanās
No Muhjons

No Muhjons (; dzimis , miris ) bija Dienvidkorejas politiķis un jurists, valsts prezidents no 2003. līdz 2008. gadam.

Kļuvis par tiesnesi (tomēr nekad nebija apmeklējis koledžu), vēlāk kļuva par respektētu cilvēktiesību juristu, aizstāvējis protestantus studentus, kas tika apsūdzēti par prokomunismu. 1980. gadu beigās iesaistījās politikā, iekļuva Dienvidkorejas parlamentā. 2003. gadā tika ievēlēts par Dienvidkorejas prezidentu. 2004. gadā bija spiests uz laiku atkāpties no amata impīčmenta dēļ (finanšu skandāla dēļ). Viņa prezidenta amata termiņš beidzās 2008. gadā. 2009. gadā izdarījis pašnāvību.

Ārējās saites 
 
 Obituary: Roh Moo-hyun 

1946. gadā dzimušie
2009. gadā mirušie
Dienvidkorejas prezidenti
Pašnāvnieki
Ledus sirds

"Ledus sirds" () ir 2013. gada amerikāņu animācijas filma, kuras režisori ir Kriss Baks un Dženifere Lī. Filmas sižeta pamatā ir Hansa Kristiana Andersena pasaka "Sniega karaliene". Tā ir stāsts par meiteni, kas dodas ceļā kopā ar kalnieti meklēt savu māsu Sniega karalieni.

Filmā galvenās lomas ieskaņojuši Kristena Bella, Idina Menzela, Džonatans Grofs, Džošs Gads, Santino Fontana, savukārt latviski — Beāte Zviedre, Jolanta Strikaite, Uldis Siliņš, Dons, Juris Jope, Pēteris Liepiņš. "Ledus sirds" pirmizrāde notika . Filma saņēma Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā animācijas filma. Šī ir 17. visu laiku ienesīgākā filma.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada animācijas filmas
ASV animācijas filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas animācijas filmas
Walt Disney Animation Studios filmas
Starobiļska

Starobiļska () ir  pilsēta Ukrainas austrumos Luhanskas apgabalā, Starobiļskas rajona centrs. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Aidaras upes krastos  no apgabala centra Luhanskas.

Apdzīvotā vieta dibināta 1686. gadā kā kazaku nocietinātā militārā pilsētiņa Biļska. No 1709. gada to dēvēja par Stara Bilas slobodu, bet 1797. gadā pārdēvēta par Starobiļsku un nozīmēta par apriņķa pilsētu. Otrais pasaules kara laikā Starobeļska dažas dienas bija Ukrainas PSR pagaidu galvaspilsēta, kā arī bija pirmā no Vācijas karaspēka atbrīvotā Ukrainas pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites
Romni

Romni () ir pilsēta Ukrainas ziemeļos, Sumu apgabalā. Izvietojusies apgabala dienvidrietumos pie Romenas upītes ietekas Sulā  no apgabala centra Sumiem. Romnu rajona centrs. Pilsētas padomei pakļauti divi ciemi (kopā  iedzīvotāji (2001)).

Vēsture 
Pilsēta dibināta ap 902. gadu kā Romenas cietoksnis, bet vēstures avotos pirmoreiz minēta 1096. gadā Vladimira Monomaha «Novēlējumos». 1239. gadā pilsētu ieņēma mongoļu karaspēks un to nopostīja. Ziemeļu kara laikā Romnos atradās Zviedrijas karaļa Kārļa XII rezidence, kas bija par iemeslu vēlākajai soda ekspedīcijai pilsētā. Vēlākais pilsētas uzplaukums saistāms ar tirdzniecību. Četras reizes gadā Romnos tika rīkoti gadatirgi, kas savāca līdz par  cilvēku. Svarīga loma bija arī no 1872. līdz 1901. gadam uzbūvētajam Liepājas—Romnu dzelzceļam.

Atsauces

Ārējās saites
Oskars Osala

Oskars Osala (; dzimis ) ir somu hokejists, malējais uzbrucējs. Pašlaik (2014) Osala spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Magņitogorskas "Metallurg" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Osala sāka Vāsas "Sport" sistēmā, 2003.—04. gada sezonā aizvadot piecas spēles arī "Sport" Mestis līgas klubā. Pēc 2004.—05. gada sezonas Osala pārcēlās uz Ziemeļameriku, kur nākamās divas sezonas aizvadīja OHL klubā Misisogas "IceDogs". 2007.—08. gada sezonu aizvadīja SM līgas vienībā Espo "Blues", taču tad atgriezās Ziemeļamerikā.

2008.—09. gada sezonā aizvadīja divas spēles arī NHL vienības Vašingtonas "Capitals" rindās, kā arī kopā ar Hēršijas "Bears" izcīnīja Kaldera kausu. Nākamajā sezonā tika aizmainīts uz Karolīnas "Hurricanes", tās rindās laukumā izejot vienā spēlē, kā arī kopā ar Olbani "River Rats" otro sezonu pēc kārtas izcīnīja Kaldera kausu. Arī 2010.—11. gada sezonu Osala aizvadīja AHL.

2011. gada maijā noslēdza līgumu ar KHL vienību Ņižņekamskas "Neftekhimik". "Neftekhimik" sastāvā uzbrucējs aizvadīja nākamās divarpus sezonas, līdz 2013.—14. gada sezonas vidū tika aizmainīts uz Magņitogorskas "Metallurg". Kopā ar "Metallurg" Osala izcīnīja Gagarina kausu.

Somijas hokeja izlases rindās spēlējis 2010. gada Pasaules čempionātā.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Vašingtonas "Capitals" spēlētāji
Karolīnas "Hurricanes" spēlētāji
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" spēlētāji
Magņitogorskas "Metallurg" spēlētāji
Gagarina kausa ieguvēji
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Oulu "Karpat" spēlētāji
Pohjanmā dzimušie
Radko Gudass

Radko Gudass (; dzimis ) ir čehu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2020) Gudass spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Floridas "Panthers" rindās.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Gudass sāka 2007.—08. gada sezonas izskaņā, kad Čehijas Ekstralīgas izslēgšanas kārtā aizvadīja vienu spēli HC Kladno sastāvā. Nākamajā sezonā komandas rindās jaunais aizsargs aizvadīja septiņas spēles. 2009.—10. gada sezonu Gudass aizvadīja Rietumu hokeja līgas klubā Everetas "Silvertips".

2010. gadā sāka spēlēt AHL vienībā Norfolkas "Admirals". Kopā ar "Admirals" 2012. gadā izcīnīja Kaldera kausu. 2012.—13. gada sezonā aizvadīja 22 spēles NHL klubā Tampabejas "Lightning". 2013.—14. gada sezonā aizsargs "Lightning" rindās jau bija nostiprinājies. "Lightning" hokejists spēlēja līdz 2015. gada martam, kad tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2019.—20. gada sezonu aizvadīja Vašingtonas "Capitals" sastāvā, taču tad noslēdza trīs gadu līgumu ar Floridas "Panthers".

Čehijas hokeja izlases rindās spēlējis 2014. gada Olimpisko spēļu turnīrā.

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Čehijas hokejisti
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Vašingtonas "Capitals" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Centrālčehijas apgabalā dzimušie
Wings

Wings ir 1927. gada ASV mēmā filma par Pirmo pasaules karu. Filmas režisors ir Viljams Velmans. Filmā galvenās lomas atveido Klāra Bova, Čarrlzs Rodžers, Ričarsds Arlens un Gērijs Kūpers, kuram šī loma bija veiksmīgās Holivudas karjeras sākums.

Filma ir romantiska kara drāma, ko scenāristi Houps Lorings un Luiss Laitons sarakstījuši, balstoties uz Džona Monka Saundersa stāsta motīviem, Paramount studijas tā laika lielākajai zvaigznei Klārai Bovai. Velmans tika noalgots kā režisors, jo bija vienīgais no Holivudas režisoriem, kas piedalījies Pirmajā pasaules karā kā lidotājs, Ričardam Arlenam un Džonam Monkam Saundersam arī bija militāro aviatoru pieredze. Filma tika filmēta Kellijfīldā, Sanantonio, no 1926. gada 7. septembra līdz 1927. gada 7. aprīlim. Vairāki simti statistu un apmēram 300 pilotu piedalījās filmēšanas procesā, tajā skaitā arī ASV Bruņoto gaisa spēku piloti un lidmašīnas.

Balstoties uz filmas tehniskajiem risinājumiem un reālismu, pēc filmas pirmizrādes tā uzstādīja latiņu nākotnes aviācijas filmām un bieži tika salīdzināta ar citām šāda tipa filmām. Filma 1929. gadā ieguva pirmo Amerikas Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Izcilākā filma", līdz ar to tā ir vienīgā mēmā filma, kas ieguvusi šo balvu dotajā nominācijā. Vēl filma ieguva Kinoakadēmijas balvu nominācijā "Labākie inženierzinātņu efekti" (Rojs Poumrojs). Filma Wings bija viena no pirmajām filmām, kurā tiek parādīts cilvēka kailums. 1997. gadā filmu iekļāva Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturālu, vēsturisku vai estētiski ievērojamu".

Atsauces

Ārējās saites 

1927. gada filmas
ASV romantikas filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Mēmais kino
Žodzina

Žodzina (, ) ir apgabala nozīmes pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabalā.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1643. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. Pilsēta sāka strauji attīstīties, ka šeit 1948. gadā tika likti pamati autobūves uzņēmuma "BelAZ" attīstībai.

Ekonomika 
Pilsētā atrodas viens no nozīmīgākajiem uzņēmumiem Baltkrievijā - autobūves uzņēmums "BelAZ".

Cilvēki 
Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (87,73 %) un krievi (8,05 %). Žodzina ir svarcēlājas Nastasjas Novikavas (Настасся Новікава, 1981) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Žodzina vietnē "Baltkrievijas globuss" 
 Autorūpnīca "BELAZ"

Baltkrievijas pilsētas
Dziedot lietū

"Dziedot lietū", arī "Dziesmiņa lietū" (), ir 1952. gada amerikāņu muzikālā komēdija, kuras režisori ir Džīns Kelijs un Stenlijs Donens. Filma ir par Holivudas aktieriem 1920. gadu beigās, kad notika pāreja no mēmā kino uz skaņas kino.

Filmā galvenās lomas attēlo Džīns Kelijs, Donalds O'Konors, Debija Reinoldsa, Džīna Heigena un Milards Mičels. Filma sākotnēji neguva lielus panākumus, tomēr vēlāk tā iekļuva dažādos labāko filmu sarakstos. Amerikas Kinoinstitūts to ir atzinis par visu laiku labāko muzikālo filmu, atjauninātajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 5. vietā (oriģinālajā sarakstā — 10. vieta), Singin' in the Rain dziesma 100 izcilāko dziesmu sarakstā tika ierindota 3. vietā (sarakstā vēl iekļuva Make 'em Laugh un Good Morning).

1989. gadā "Dziedot lietū" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Atsauces

Ārējās saites 

1952. gada filmas
ASV filmas
Bjerazino

Bjerazino jeb Berezina (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Bjerazino rajona centrs pie Bjarezinas upes.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1501. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimta beigās kļuva par ievērojami ebreju centru - vairums miesta iedzīvotāju tolaik bija ebreji. 1920. gadā Bjarezino iekļāvās Baltkrievijas PSR sastāvā. Otrā pasaules kara laikā pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Padomju armija ieņēma Bjarezinu 1944. gada 3. jūlijā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Cilvēki 
Bjerazino ir revolucionāra Aleksandra Parvusa (Александр Львович Парвус, 1867-1924) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 
 
 Bjerazino vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Džezā tikai meitenes

"Džezā tikai meitenes" () ir 1959. gada amerikāņu komēdija, kuras režisors ir Billijs Vailders. Filma ir par diviem mūziķiem, kas pēc slepkavības pieredzēšanas pievienojas sieviešu orķestrim, pārģērbušies sieviešu drēbēs, tā aizbēgot no gangsteriem.

Filmā galvenās lomas attēlo Merilina Monro, Tonijs Kērtiss, Džeks Lemons, Džordžs Rafts, Džo Brauns un Pets O'Braiens. Filma tika nominēta sešām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr saņēma tikai vienu (par kostīmiem). Amerikas Kinoinstitūts to ir atzinis par visu laiku labāko komēdiju, oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 14. vietā.

1989. gadā "Džezā tikai meitenes" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kinoreģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filmas".

Atsauces

Ārējās saites 

1959. gada filmas
ASV filmas
Billija Vaildera filmas
Tilts pār Kvai upi

"Tilts pār Kvai upi" () ir 1957. gada Apvienotās Karalistes Otrā pasaules kara drāma, kuras režisors ir Deivids Līns. Filma ir par britu karagūstekņiem, kam japāņu okupētajā Birmā japāņu armijas virsnieka Saito vadībā ir jāceļ dzelzceļa tilts pār Kvai upi.

Filmā galvenās lomas attēlo Viljams Holdens, Aleks Giness, Džeks Hokinss, Sešu Hajakava. Filma saņēma septiņas Amerikas Kinoakadēmijas balvas, tai skaitā tā tika atzīta par gada labāko filmu. Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 13. vietā.

1997. gadā filma "Tilts pār Kvai upi" iekļauta ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīga filma".

Atsauces

Ārējās saites 

1957. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Deivida Līna filmas
Misters Smits brauc uz Vašingtonu

"Misters Smits brauc uz Vašingtonu" (), arī "Smita kungs dodas uz Vašingtonu", ir 1939. gada amerikāņu politiskā komēdijdrāma, kuras režisors ir Frenks Kapra. Filma ir par viena cilvēka ietekmi ASV politikā.

Filmā galvenās lomas attēlo Džīna Artura, Džeimss Stjuarts, Klods Reinss un Edvards Arnolds. Filma tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr saņēma tikai vienu (par labāko literatūras oriģinālavotu). Amerikas Kinoinstitūts oriģinālajā 100 izcilāko filmu sarakstā to ierindoja 29. vietā. 2006. gadā Amerikas Kinoinstitūts to atzina par piekto iedvesmojošāko filmu.

1989. gadā "Misters Smits brauc uz Vašingtonu" bija starp pirmajām 25 filmām, kas iekļautas ASV Kongresa bibliotēkas Nacionālajā kino reģistrā kā "kulturāli, vēsturiski vai estētiski nozīmīgas filmas".

Atsauces

Ārējās saites 

1939. gada filmas
ASV filmas
Frenka Kapras filmas
Jēkabs Ķulītis

Jēkabs Ķulītis jeb Jēkabs Ķullīts ( — ) bija latviešu luterāņu mācītājs, prāvests. Jelgavas 1. ģimnāzijas ticības mācības skolotājs (1919-1940), Jelgavas Sv. Annas baznīcas virsmācītājs. 1. Saeimas un 3. Saeimas deputāts no Kristīgi saimnieciskā bloka.

Biogrāfija 
Dzimis 1890. g. 23. martā Kalnciema Virkņu mājās. 1910.  g. beidzis Jelgavas ģimnāziju, bet no 1910. - 1916. g. studējis teoloģiju Tērbatas universitātē. Būdams korporācijas Lettonia loceklis, J. Ķulītis bija viens no latviešu akadēmisko tradīciju veidotājiem. 1920. g. J. Ķullīti ievēlēja par virsmācītāju Jelgavas Sv. Annas draudzē, kur tas darbojās visu Latvijas neatkarības laiku. Vairākkārt bija Jelgavas pilsētas domnieks un Latvijas 1. un 3. Saeimas loceklis. Bija arī Jelgavas garnizona mācītājs.
Viņa sieva Leontīne Ķulīte beidza Latvijas Universitātes vēstures nodaļu un strādāja Jelgavas ģimnāzijā par vēstures un tautsaimniecības skolotāju (1929-1944), bija Jelgavas aizsardžu priekšniece.

Otrā pasaules kara beigās devās bēgļu gaitās uz Vāciju, darbojās latviešu bēgļu nometnē ASV okupācijas zonā Augsburgā (1945). Bija Latviešu Nacionālās Padomes loceklis (1948). Pēc 1950. gada pārcēlās uz dzīvi ASV, miris Ņujorkā 1957. gada 11. oktobrī.

Darbība Jelgavas ģimnāzijā  
Mācītājs Jēkabs Ķulītis darbojās ģimnāzijā no 1919. līdz 1940. gadam un pasniedza ticības mācību. Viņam bijusi dziļa ietekme uz audzēkņiem, ko sekmēja arī viņa izcilās oratora dāvanas. Daudzi no viņa audzēkņiem vēlāk studēja teoloģiju un kļuva par luterāņu mācītājiem (A. Anševics, Edg. Bergmanis, J. Billerts, K. Birznieks, Tāl. Gulbis, Kr. Hermanis, E. Kronbergs, V. Mežezers, A. Romanis, R. Slokenbergs, V. Šēfers, H. Ulmanis, Ž. Upīte, A. Voitkus un citi. 
1923. gada pavasarī Ķulīša audzinātā klase uzdāvāja skolai karogu ar zelta izšūto Kaudzītes Matīsa aicinājumu:

Kur kauns un bēdas tautu spiež
Un maz, kas tautai līdza cieš,
Tur nāc, lai glābējs mazs vai vēls,
Bet teic, ka esi viņas dēls.

Atsauces 

1890. gadā dzimušie
1957. gadā mirušie
Latvijas luterāņu mācītāji
Kristīgās nacionālās savienības politiķi
1. Saeimas deputāti
3. Saeimas deputāti
Trimdas latvieši
Verners Vekmanis

Johans Verners Vekmanis (Johan Verner Weckman, dzimis 1882. gada 26. jūlijā, miris 1968. gada 22. februārī) bija Somijas sportists, inženieris un uzņēmējs. Viņš bija Somijas pirmais olimpiskais čempions, uzvarot 1906. gada un 1908. gada Olimpiskajās spēlēs grieķu-romiešu cīņā.

Biogrāfija 
Verners Vekmanis dzimis Lovīsā zemnieka ģimenē.
1902. gadā viņš pabeidza Zviedru reālliceju Helsinkos un iestājās Tehniskajā augstskolā. Vekmani iedvesmoja cirka cīkstoņi, un viņš sāka trenēties grieķu-romiešu jeb franču cīņā. Jau 1904. gadā viņš uzvarēja Somijas čempionātā smagajā klasē. Tajā pat gadā Verners Vekmanis pārcēlās uz Vāciju, lai izvairītos no iesaukšanas karadienestā. Viņš turpināja studijas Karlsrūes tehniskajā augstskolā. 1905. gadā Dīsburgā neoficiālā pasaules čempionātā Verners Vekmanis kļuva par čempionu smagajā svarā.

Atzīmējot Olimpisko spēļu desmit gadu jubileju, 1906. gadā Atēnās tika sarīkotas Olimpiskās spēles, kurām Starptautiskā Olimpiskā komiteja tomēr nepiešķīra legālu statusu. No Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) uz tām par privātiem līdzekļiem devās Verners Vekmanis un trīs vieglatlēti. Vekmanis tika pieteikts vidējā (85 kg) klasē, un, lai iekļautos noteiktajā svarā, viņam nācās novilkt apavus. Pat šādā neērtā veidā viņš uzveica savus pretiniekus.

1908. gada olimpiskajās spēles Londonā no Somijas (oficiāli Krievijas sastāvā) piedalījās 79 sportisti, no kuriem četri — grieķu-romiešu cīņā. Vidējā smagajā svarā (līdz 93 kg) līdz finālam nokļuva Verners Vekmanis un Irje Sārela (Yrjö Saarela). Pirmajā finālcīņā Sārela bija pārāks, bet pēdējās divas uzvarēja Vekmanis un ieguva zelta medaļu.

1907. gadā Vekmanis Karlsrūes tehniskajā augstskolā ieguva mehānikas inženiera diplomu, bet 1908. gadā — elektroinženiera diplomu.
1909. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt Krievijā, Urālos azbesta raktuvēs, kur kļuva par tehnisko direktoru.

1921. gadā Verners Vekmanis sāka strādāt kabeļu ražotājā Suomen Kaapelitehdas Ab (vēlāk tas apvienojās uzņēmumā Nokia, bet tagad ir Prysmian Finland) par tehnisko direktoru.
1937. gadā Vekmanis kļuva par Suomen Kaapelitehdas izpilddirektoru. Viņa vadībā kara apstākļos tika uzcelta jauna rūpnīca Salmisāri.
Vekmaņa krievu valodas un kultūras zināšanas palīdzēja uzņēmumam eksportēt produkciju uz PSRS pēc Otrā pasaules kara.

1953. gadā Vesterlundam piešķirts Kalnu padomnieka goda tituls.
1956. gadā Verneru Vekmani Suomen Kaapelitehdas izpilddirektora amatā nomainīja Bjerns Vesterlunds (Björn Westerlund).

Ārējās saites 

 Weckman, Verner (1882 - 1968) Biografiakeskus

Somijas cīkstoņi
Somijas inženieri
Somijas uzņēmēji
Nokia cilvēki
1906. gada neoficiālo olimpisko spēļu dalībnieki
Prysmian Finland
1908. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Kalnu padomnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki cīņas sportā
Poltava

Poltava () ir pilsēta Ukrainas ziemeļdaļā, Poltavas apgabala centrs. Izvietojusies apgabala austrumdaļā Vorsklas upes krastos  no valsts galvaspilsētas Kijivas. Poltavas rajona centrs. Pilsēta iedalās trijos administratīvajos rajonos. Viena no senākajā Kijevas Krievzemes pilsētām, ko 9. gadsimtā dibinājuši severieši.

Vēsture 
Par pilsētas dibināšanas gadu pēc arheoloģiskajiem pētījumiem tradicionāli tiek uzskatīts 899. gads. Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1174. gadā Hipatija hronikā. Mongoļu iebrukuma laikā pilsēta praktiski pilnībā tika nopostīta un nākamo reizi Poltava vēstures avotos minēta tikai 1430. gadā kā Vītauta Dižā valdījums, kas nodots lietuviešu pusē pārnākušajam Zelta Ordas kņazam Aleksandram Gļinskim. 1596. gadā Poltava nonāk Polijas sastāvā un 1641. gadā pirmoreiz nosaukta par pilsētu, ap to laiku saņemot Magdeburgas tiesības.

Pēc Hmeļnicka sacelšanās ap 1650. gadu Poltava kļūst par Poltavas pulka administratīvo centru. Pēc 1667. gada pamiera pilsēta nonāk Krievijas caristes sastāvā. 1709. gada 27. jūnijā pie Poltavas notika izšķirošā Ziemeļu kara Poltavas kauja starp Zviedrijas un Krievijas armijām, kas noslēdzās ar krievu karaspēka uzvaru. Uzreiz pēc kara sākās strauja pilsētas rūpniecības un kultūras izaugsme.

Cilvēki 
Poltavā dzimuši:
 Nikolajs Gogolis (1809—1852) — ukraiņu izcelsmes krievu rakstnieks
 Vera Holodnaja (1893—1919) — aktrise, pirmā krievu mēmā kino zvaigzne
 Jurijs Kondratjuks (1897—1942) — inženieris, matemātiķis un kosmonautikas teorētiķis
 Anatolijs Lunačarskis (1875—1933) — krievu marksists-revolucionārs, pirmais padomju kultūras un izglītības tautas komisārs
 Mihails Ostrogradskis (1801—1862) — ukraiņu matemātiķis, mehāniķis un fiziķis
 Ivans Paskevičs (1782—1856) — Krievijas Impērijas ģenerālfeldmaršals
 Simons Petļura (1879—1926) — ukraiņu politiskais un militārais darbinieks
 Grigorijs Skovoroda (1722—1794) — ukraiņu/krievu filozofs, dzejnieks, pedagogs un komponists
 Mihails Zoščenko (1894—1958) — padomju rakstnieks un satīriķis

Atsauces

Ārējās saites
Leleistade

Leleistade (, ) ir pilsēta Nīderlandē, Flevolandes provinces administratīvais centrs. 2014. gadā pilsētā dzīvoja 76,2 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita Leleistade ir otra lielākā pilsēta Flevolandē aiz Almeres. Leleistade ir dibināta 1967. gadā. Pilsēta ir uzcelta uz zemes, kas ir atgūta no jūras. Tā atrodas zem jūras līmeņa.

Ārējās saites 

Nīderlandes pilsētas
Flevolande
Nāsers Buanī

{{Infobox cyclist
| name           = Nāsers Buanī
| vārds_orig     = Nacer Bouhanni
| piktogramma    = Cycling (road) pictogram.svg
| piktogramma izm = 26px
| piktogramma saite = šosejas riteņbraukšana
| image          = Fourmies - Grand Prix de Fourmies, 6 septembre 2015 (B102).JPG
| caption        = Buanī 2015. gada Grand Prix de Fourmies sacensībās
| fullname       = 
| nickname       = 
| birth_date     = 
| dz_viet        = 
| height         = 175 cm
| weight         = 66 kg
| currentteam    = 
| discipline     = Šoseja
| role           = Braucējs
| ridertype      = Sprinteris
| amateuryear 1  = 2006
| amateurteam 1  = UC Contrexéville Mirecourt
| amateuryear 2  = 2007–2009
| amateurteam 2  = SC Sarreguemines
| amateuryear 3  = 2010
| amateurteam 3  = UVCA Troyes
| amateuryear 4  = 2010
| amateurteam 4  =  (stažieris)
| proyear 1      = 2011–2014
| proteam 1      = 
| proyear 2      = 2015–2019
| proteam 2      = 
| proyear 3      = 2020–
| proteam 3      = 
| majorwins      = Lielās tūres
Giro d'Italia
Punktu klasifikācija (2014)
3 posmi (2014)
Vuelta a España
3 posmi (2014, 2018)
Viendienas un klasikas
Francijas čempions grupas braucienā (2012)
GP de Fourmies (2013)
Tour de Vendée (2013)
| updated        = 
}}Nāsers Buanī' (; dzimis ) ir profesionāls alžīriešu izcelsmes Francijas šosejas riteņbraucējs, kurš šobrīd pārstāv '' komandu. Buanī ir sprinteris, pie viņa lielākajiem panākumiem pieskaitāmas trīs uzvaras 2014. gada Giro d'Italia posmos, uzvara divos 2014. gada Vuelta a España posmā un uzvara 2012. gada Francijas čempionātā grupas braucienā.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1990. gadā dzimušie
Francijas riteņbraucēji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
Trollis (internets)

Trollis, āzētājs () interneta slengā ir persona, kas sēj nesaskaņas internetā, publicējot aplamus, muļķīgus, diskusijai neatbilstošus ziņojumus tiešsaistes sarunā ar tīšu nodomu provocēt citus lasītājus atbildēt emociāli, vai citādi traucēt normālu diskusiju.

Atsauces 

Internets
Viļejka

Viļejka (, ) ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Viļejkas rajona centrs pie Vilijas (Neres) upes.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 1460. gadā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. No 1919. līdz 1939. gadam Viļejka atradās Polijas sastāvā. Tika iekļauta Baltkrievijas PSR Molotova-Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 26. jūnija līdz 1944. gada 3. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Ekonomika 
Pie Viļejkas atrodas Krievijas kara flotes sakaru punkts, kurā tiek nodrošināti sakari ar Krievijas flotes zemūdenēm visā pasaulē. Netālu atrodas Viļejkas ūdenskrātuve, kas ir lielākā mākslīgi izveidotā ūdenskrātuve valstī.

Ārējās saites 
 
 Viļejka vietnē "Baltkrievijas globuss" 

Baltkrievijas pilsētas
Valožina

Valožina () jeb Voložina () ir pilsēta Baltkrievijā, Minskas apgabala Valožinas rajona centrs.

Vēsture 
Rakstos pirmoreiz minēta 14. gadsimtā. Atradās Lietuvas lielkņazistes sastāvā. Līdz pat 20. gadsimtam pilsēta iederēja Tiškeviču dzimtai. Apdzīvotā vieta pievienota Krievijai pēc Polijas Otrās dalīšanas 1793. gadā. 19. gadsimtā Valožina kļuva par ievērojamu ebreju kultūras centru. No 1807. līdz 1892. gadam, kad varas iestādes to slēdza, pilsētā atradās Valožinas ješiva - pirmā tāda tipa ebreju garīgā skola, pēc kuras parauga tika dibinātas citas ješivas. No 1919. līdz 1939. gadam Valožina atradās Polijas sastāvā. Tika iekļauta Baltkrievijas PSR Molotova-Ribentropa pakta rezultātā. Otrā pasaules kara laikā no 1941. gada 25. jūnija līdz 1944. gada 5. jūlijam pilsēta atradās vācu okupācijā, gandrīz visi pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti holokaustā. Kopš 1991. gada - neatkarīgās Baltkrievijas sastāvā.

Cilvēki 
Valožinas ješivā mācījies ebreju dzejnieks Haims Bjaliks (חיים נחמן ביאליק‎)(1873-1934).

Ārējās saites 
 
 Valožina vietnē "Baltkrievijas globuss"  

Baltkrievijas pilsētas
Maikls Metjūss

Maikls Metjūss (; dzimis ) ir profesionāls Austrālijas treka un šosejas riteņbraucējs, kurš pārstāv UCI ProTeam komandu .

Karjera 
Metjūss saņēma Austrālijas Sporta institūta stipendiju un 2010. gadā viņš kļuva par U23 Pasaules čempionu grupas braucienā. 2015. gada Pasaules čempionātā izcīnījis sudraba medaļu grupas braucienā elites grupā.

2011. gadā Metjūss pievienojās  komandai, kurā aizvadīja 2 sezonas. 2012. gada sezonas beigās Metjūss pameta  komandu un pievienojās .

Par lielākajiem sportiskajiem panākumiem uzskatāmas 3 uzvaras Tour de France posmos, 3 uzvaras Vuelta a España posmos un 2 uzvaras Giro d'Italia posmos. Kopā ar komandu Metjūss uzvarēja arī 2014. gada Giro d'Italia pirmajā posmā komandu braucienā un 6 posmus valkāja rozā līdera krekliņu. Pēc tāda paša scenārija Metjūss uzsāka 2015. gada Giro d'Italia, ar komandu uzvarot pirmā posma komandu braucienā, bet pats triumfējot 3. posmā.

2018. gadā uzvarēja abās Kanādā notiekošajās Laurentian Classics viendienas sacensībās — Grand Prix Cycliste de Québec un Grand Prix Cycliste de Montréal. Nākamajā gadā Metjūss atkārtoti uzvarēja Grand Prix Cycliste de Québec.

2020. gadā uzvarēja Bretagne Classic viendienas sacensībās. Augusta beigās komanda paziņoja, ka ļaus Metjūsam gadu ātrāk pārtraukt līgumu. Drīz pēc tam Metjūss paziņoja par atgriešanos Austrālijas komandā  līdz ar nākamās sezonas sākumu.

Atsauces

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Austrālijas riteņbraucēji
Tour de France posmu uzvarētāji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji