joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dublinas pils

Dublinas pils () ir galvenais Īrijas valdības komplekss, bijušais Lielbritānijas un Ziemeļīrijas apvienotās karalistes nocietinājums Īrijā līdz 1922. gadam. Dublinas pils atrodas Dublinas centrā netālu no Īrijas parlamenta ēkas.

Dublinas pils attēli 

Dublina
Pilis Īrijā
Lensteras ēka

Lensteras ēka () ir Īrijas parlamenta ēka no 1922. gada.

Dublina
Parlamenti
47. gads

47. () bija parastais gads, kas sākās svētdienā pēc Jūlija kalendāra.

Notikumi

Pēc vietas

Romas impērija 
 Konsuli ir imperators Klaudijs un Lūcijs Viteliuss.
 Romieši uzbūvē Traiectum cietoksni pie Rīnas kalna, kas vēlāk izaugs par Utrehtas pilsētu.
 Plīnijs vecākais saskata militāros pakalpojumus Vācijā.
 Publius Ostorius Skapula kļūst par Britānijas pārvaldnieku, aizvietojot Aulus Plautius. Salas dienvidaustrumi tagad ir Romas province, bet daļu teritoriju dienvidkrastā pārvalda nomināli neatkarīgais Tiberijs Klaudijs Kogidubnuss, kurš valda no Fišborna pie Čičesteras. Ostorius sastopas ar pretestību no neiekarotajām teritorijām, kas tiek apspiesta.
 Romieši iekaro čaukus un cīnās pret frīziem.
 Klaudijs atjauno cenzūru un ludi saeculares.
 Klaudijs organzē Haruspices ordeni ar 60. dalībniekiem.
 Britānijā tiek dibināta Muselburga.

Pēc tēmas

Reliģija 
 Ananiass kļūst par augstāko priesteri Jūdejā.
 Pauls uzsāk evaņģēlisko darbību.

Dzimuši

Miruši 
 Vardaness I, Partijas valsts valdnieks.

 

als:40er#47
Natālija Lopuhina

Natālija Lopuhina () , dzimusi Balka (von Balk, dzimusi , mirusi ), bija Krievijas impērijas aristokrāte, pazīstama pēc sazvērestības ("Lopuhinas afēras"), ko it kā Holšteina un Francija vērpusi Krievijas galmā.

Dzīvesgājums 
Viņa bija Matrjonas Balkas meita, kura savukārt bija Annas Monsas māsa. 
Annas Ivanovnas valdīšanas laikā (1730—1740) Natāliju Lopuhinu aprakstīja kā "spožāko ziedu Pēterburgas galmā". Viņas mīlas afēras un arogance pret Pētera I meitu Elizabeti Petrovnu noveda pie vēlākās imperatores Elizabetes greizsirdības. Elizabetes kāpšana tronī 1741. gadā bija smags trieciens Lopuhinai. Tikai pateicoties draudzībai ar Milhaila Bestuževa sievu, viņa saglabāja pozīcijas galmā.

Tomēr 1742. gadā Francijas aģenti marķīzs Troti de la Šetardī un grāfs Lestoks noorganizēja komplicētu intrigu, lai gāztu gan Lopuhinu, gan Annu Bestuževu, lai panāktu Austrijai labvēlīgā kanclera Alekseja Bestuževa (Annas Bestuževas vīra Mihaila brāļa) ietekmes beigas. Labi bija zināma Lopuhinas pieķeršanās izsūtītajam agrākajam galma virsmaršalam Lēvenvoldem, viņas korespondence ar viņu tika nodota imperatorei. Izmeklēšana konstatēja, ka Lopuhinu namā biežs viesis bijis Austrijas aģents marķīzs Botta d'Adorno, kurš it kā esot piedāvājis atjaunot Ivanu VI Krievijas tronī.

Arestēta, apsūdzēta kopā ar Annu Bestuževu un kambarkunga Jēkaba fon Lilienfelda sievu Sofiju. Divdesmit piecas dienas ilga barga izmeklēšana, kuras laikā tika pielietota spīdzināšana. Spīdzināšana atklāja, ka "šaušalīgā sazvērestība," kā teicis Anglijas ministrs Sers Kirils Vīčs, "izrādījās kas mazliet vairāk, kā nepārdomātas spītīgu, kaislīgu dāmu pļāpas." Neskatoties uz to, abas tieši iesaistītās aristokrātes tika sodītas ar publisku pērienu un izsūtīšanu uz Sibīriju.
Pēc imperatores Elizabetes Petrovnas pavēles par 1743. gada 11. septembrī, Sanktpēterburgā Koledžas laukumā īpaši šim gadījumam sapulcināta pūļa priekšā tika ar varu noģērbtas, piesietas pie ešafota un šaustītas ar pātagu par valsts nodevību (imperatores apvainošanu) notiesātās galma skaistule, princese Natālija Lopuhina un grāfiene Anna Bestuževa; pēdējo šaustīja žēlsirdīgāk dēļ bendem dota kukuļa dārgakmeņiem rotāta krustiņa veidolā.

Uzskata, ka kaunpilnā soda pamatā bija imperatores Elizabetes personiskā greizsirdība Natālijas skaistuma dēļ un negatīvajai attieksmei pret Monu ģimeni, kam piederēja princese. Princesei ļāva atgriezties Sanktpēterburgā pēc Elizabetes nāves .

Atsauces 

1699. gadā dzimušie
1763. gadā mirušie
Krievijas dižciltīgie
30 Seconds to Mars

30 Seconds to Mars ir amerikāņu rokgrupa no Losandželosas, kas tika dibināta 1998. gadā. Pašlaik (2013) grupas sastāvā ir Džēreds Leto (vadošais vokāls, ritma ģitāra, dziesmu rakstīšana), Šenons Leto (bungas, perkusijas) un Tomo Miličevičs (vadošā ģitāra, taustiņinstrumenti).

Grupa ir izdevusi četrus studijas albumus: 30 Seconds to Mars (2002), A Beautiful Lie (2005), This Is War (2009), Love, Lust, Faith + Dreams (2013). Tāpat tikuši izdoti trīs EP ieraksti: AOL Sessions Undercover (2007), To the Edge of the Earth (2008) un MTV Unplugged: 30 Seconds to Mars (2011).

Vēsture 
Grupu 1998. gadā izveidoja Džēreds Leto un viņa brālis Šenons Leto. Vēlāk viņiem pievienojās ģitāristi Solons Bikslers, Kevins Dreiks un basists Mets Vokters. Kevins Dreiks grupu pameta 2002. gada pavasarī. Kolektīvs turpināja savu darbību četratā. 2002. gadā arī iznāca grupas debijas albums 30 Seconds to Mars. Tas tika ierakstīts Vaiomingas štatā. Brāļi Leto un No grupas dalībniekiem ieraksta tapšanā piedalījās tikai Džēreds Leto, Šenons Leto un Solons Bikslers. Pieaicinātie mūziķi bija Elaidža Blū Almans un Rens Havkijs. Pat Bobs Ezrins pielika savu roku, spēlējot klavieres The Mission dziesmā. Sākotnēji albumu plānoja nosaukt Welcome to the Universe, bet vēlāk to nolēma mainīt uz grupas nosaukumu. Arī dažas dziesmas tika pārsauktas, piemēram, Oblivion sākotnējais nosaukums bija The Reckoning, Year Zero — Hero u.c.

Otrais grupas albums A Beautiful Lie iznāca . Albuma producents bija Džošs Abrahams. Tomēr piecus mēnešus pirms albuma iznākšanas albuma dziesmas nokļuva internetā. Tāpēc grupa nolēma iekļaut diskā divas papildu dziesmas — Battle of One un Hunter (Bjorkas dziemas kaverversija). Tāpat arī albuma atbalstam noteikta skaita kopijās tika iekļautas biļetes uz koncertu un aizkulišu caurlaide.

 30 Seconds to Mars ieguva MTV2 Award balvu nominācijā "labākais singls" par dziesmu The Kill. 20. novembrī MTV2 tika prezentēts dziesmas From Yesterday videoklips. Tas bija pirmais ASV grupu rokmūzikas video, kas tika filmēts Ķīnā. 2006. gada oktobrī sākās koncertturneja Welcome to the Universe.  30 Seconds to Mars ieguva TRL Award balvu kā labākie jaunie mākslinieki.

 ieguva divas balvas Austrālijas MTV Australia Video Music Awards balvu pasniegšanas ceremonijā.  grupa oficiāli paziņoja par A Beautiful Lie singla izdošanu. Savukārt 2009. gada decembrī tika izdots trešais studijas albums This Is War.

Diskogrāfija 
 30 Seconds to Mars (2002)
 A Beautiful Lie (2005)
 This Is War (2009)
 Love, Lust, Faith + Dreams (2013)
 America (2018)

Grupas dalībnieki

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 Facebook profils  
 

2000. gadu mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
ASV rokgrupas
ASV alternatīvā roka grupas
ASV progresīvā roka grupas
ASV smagā metāla grupas
ASV alternatīvā metāla grupas
Lašu pilskalns

Lašu pilskalns atrodas Augšdaugavas novada Eglaines pagastā zem bijušās Veclašu muižas pils drupām pie autoceļa P70. Kultūrslānī atrasta apmestā, gludā un ripas keramika. Pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz 10.-12. gs. Kokiem apaugušā savrupā kalna augstums ir 15-20 m, plakuma izmēri 80 x 100 m.

Vēsture 
Pirmais pilskalnu 1882. gadā reģistrēja Augusts Bīlenšteins. 
Vilis Biļķins Lašu pagastā identificēja Kalves pili.

Lašu pilskalna sākotnējais veidols ir ievērojami pārveidots ar pils izbūvi. Vēl A. Bīlenšteina apmeklējuma laikā kalnā bija muižas koka pils, kura vēlāk tika nojaukta un tās vietā uzbūvēta mūra pils. Pēdējā tika sagrauta Pirmā Pasaules kara laikā. Ceļot mūra pili, pilskalna malas tika apmūrētas ar laukakmeņu sienu, bet Z pusē tika izveidots lokveida uzbraucamais ceļš.

Pilskalna apraksts 
Par pilskalnu šajā vietā liecina tā ziemeļu pakājē konstatētais apmetnes kultūrslānis. Pilskalnā uzietas bezripas apmestās, gludās un ripas keramikas lauskas, kas varētu liecināt, ka pilskalns izmantots no 1. g.t. p.m.ē. līdz vēlajam dzelzs laikmetam (10.-12. gs).

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Pilskalni Sēlijā
Eglaines pagasts
Sēlijas vēsture
Edmunds Hilarijs

Sers Edmunds Pērsivals Hilarijs (; dzimis , miris ) bija Jaunzēlandes alpīnists, ceļotājs un filantrops.  33 gadu vecumā viņš kopā ar Nepālas šerpu Tenzingu Norgaju kļuva par pirmajiem, kuriem izdevies sasniegt Zemes augstāko virsotni Everestu.

Biogrāfija 
Edmunds Hilarijs dzimis Pērsivala Augusta un skolotājas Gērtrūdas Hilarijas ģimenē , tajā laikā Jaunzēlandes domīnijas lielākajā pilsētā Oklendā. Gadu vēlāk, 1920. gadā, ģimene pārcēlās uz mazliet dienvidos no Oklendas esošo mazpilsētu Tuakau, kur tēvs kā Pirmā pasaules kara dalībnieks ieguva zemi. Tur arī Edmunds Hilarijs pavadīja bērnību. Viņa aizraušanās bija grāmatu lasīšana. Pēc Tuakau vietējas skolas pabeigšanas iestājās Oklendas ģimnāzijā. 1935. gadā ģimenē pārcēlās dzīvot atpakaļ uz Oklendu. Oklendas ģimnāzijā, pēc skolas sarīkotas ekskursijas, Hilarijs sāka interesēties un aizrauties ar alpīnismu. Pirmo nozīmīgo kalnā kāpšanu viņš veica 1939. gadā, uzkāpjot Olivjē kalnā. Šajā pašā gadā aizsāka arī cita sava sapņa realizāciju, tas ir, kopā ar brāli Reksu sāka nodarboties ar biškopību.

Otrā pasaules kara laikā Hilarijs dienēja Jaunzēlandes karaliskajos gaisa spēkus kā navigators. Pirms uzkāpšanas Everestā, Hilarijs piedalījās 1951. gada neveiksmīgajā mēģinājumā uzkāpt Everestā Erika Šiptona vadībā, kā arī neveiksmīgajā mēģinājumā 1952. gadā sasniegt Čooju virsotni. Edmunds Hilarijs 1958. gadā piedalījās Britu Sadraudzības Transantarktiskajā ekspedīcijā, kas pirmie šķērsoja Antarktīdas kontinentu caur dienvidpolu. Vēlāk viņš sasniedza arī ziemeļpolu. Viņš kļuva par pirmo personu, kas ir bijis abos zemeslodes polos un Everestā.

Edmunds Hilarijs nomira 88 gadu vecumā, , no miokarda infarkta.

Labdarība 
Pēc uzkāpšanas Everestā Edmunds Hilarijs turpināja bieži apmeklēt Nepālu, tās bija kļuvušas par viņa otrajām mājām. Viņš sāka sniegt atbalstu vietējiem iedzīvotājiem. 1961. gadā Edmunds Hilarijs izveidoja “Himalaju trestu”. Ar šī fonda atbalstu Nepālā ir uzbūvētas 27 skolas, divas slimnīcas un desmit klīnikas, atjaunoti klosteri un izveidota skolotāju apmācības koledžu. Everesta pakājē ar Hilarija atbalstu gan finansiāli, gan praktiski ir izbūvēti divi nelieli lidlauki.

Atsauces

Ārējās saites 

Jaunzēlandes alpīnisti
Lūcijs Kornēlijs Sulla

Lūcijs Kornēlijs Sulla () bija Romas karavadonis un valstsvīrs. Divas reizes bijis Romas konsuls un vienreiz — diktators.

Ar saviem karotājiem iegāja Romā, izdarīja valsts apvērsumu, gāza Gaja Marija tautā populāro valdību un nodibināja pirmo diktatūru, kas pastāvēja līdz 79. g. p. m. ē. Izveidoja politisko pretinieku un citādi domājošo izsekošanas un nežēlīgas vajāšanas valstisku aparātu, kas radīja apstākļus pārejai uz monarhistisku valdīšanas formu — Romas impēriju.
Šajā laikā Spartaka vadītās vergu sacelšanās apspiešanā un jaunu koloniju iekarošanā Āzijā un Āfrikā izcēlās trīs jauni ievērojami karavadoņi — Gnejs Pompejs, Krass un Jūlijs Cēzars, kurus neapmierināja vecīgais Sulla, kas bija kļuvis neaktīvs. Viņi sarīkoja sazvērestību un 60. g. p. m. ē. izveidoja triumvirātu diktatūras vietā.

Bērnība 
Lūcijs Kornēlijs Sulla dzimis dižciltīgajā, bet nabadzīgajā Kornēliju dzimtas atzarā. Savu bērnību Sulla pavadīja capite censi jeb nabadzīgās šķiras sabiedrībā. Pēc mātes agrīnās nāves viņa tēvs apprecējās otrreiz — ar romieti Klitumnu.

Ārējās saites 

Romas konsuli
Zobratu dzelzceļš

Zobratu dzelzceļš ir īpašs dzelzceļa paveids, kam papildus parastajām sliedēm ir vēl viena zobaina sliede. Zobsliedi mēdz izvietot starp parastajām sliedēm. Šāda dzelzceļa ritošais sastāvs ir aprīkots ar speciālu zobratu, kas rit pa zobsliedi un nodrošina papildus saķeri. Tādēļ zobratu vilcieni spēj pārvarēt daudz lielākus kāpumus nekā parastie. Visstāvākais dzelzceļš pasaulē ir zobratu dzelzceļš Pilatusbahn, kura stāvums sasniedz 48%. Pilatusbahn ved uz Pilata kalna virsotni Šveicē, netālu no Lucernas pilsētas. Pavisam Šveicē ir vairāk nekā 20 zobratu dzelzceļa līniju.

Zobratu dzelzceļi galvenokārt paredzēti tūristu pārvadāšanai kalnainos apvidos. Ir arī zobratu dzelzceļi vai tramvaji, kas kalpo kā sabiedriskais transports (šādas līnijas ir Štutgartē, Cīrihē, Budapeštā). Kuģu pārvietošanai pa Panamas kanālu izmanto speciālas zobratu elektrolokomotīves, ko dēvē par "mūļiem".

Dzelzceļš
Dzelzceļa infrastruktūra

pt:Cremalheira#Sistema de cremalheira em ferrovias
Ozons

Ozons ( — ‘tāds, kam ir smaka’) ir zilgana gāze ar īpatnēju, spēcīgu smaržu (lielākā koncentrācijā — indīgs). Ozons ir skābekļa alotropā modifikācija un rodas tad, kad tiek pievadīta enerģija (laboratorijā ozonu iegūst īpašās ierīcēs — ozonatoros). Dabā ozons veidojas zibens elektriskās izlādes laikā, kā arī Saules ultravioletā starojuma iedarbībā. Saules starojums ar viļņa garumu ne mazāku par 200 nm ir dzīvībai nāvējošs, bet tā ietekmē augstumā virs 20 km veidojas ozons.

Atsauces

Ārējās saites 
 Ozons

Skābeklis
Stewart Grand Prix

Stewart Grand Prix bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja trīskārtējais Formula 1 čempions Džekijs Stjuarts. To atbalstīja Ford koncerns, kurš 1999. gadā iegādājās visu komandu un pārsauca to par Jaguar Racing.

Vēsture

Komandas dibināšana un sagatavošanās pirmajai sezonai 
Trīskārtējais F1 čempions Džekijs Stjuarts kopā ar savu dēlu Polu un Ford kompāniju (ar kuru viņam bija labi sakari) 1995. gadā nolēma izveidot Formula 1 komandu. Tolaik Polam piederēja Formula 3000 komanda Paul Stewart Racing. Par komandas izveidi tika paziņots .

 komanda žurnālā "Autosport" ielika sludinājumu par to, ka tā meklē pilotus. Četru dienu laikā atsaucība bija iespaidīga.  komanda sāka pārrunas ar dāņu pilotu Janu Magnusenu, kurš pērn nobrauca dažas sacīkstes McLaren. Tā gada  komanda uzsāka pārrunas ar Rubenšu Barikello. Pirmais lielais sponsors bija HSBC, kas  parakstīja piecu gadu sponsorēšanas līgumu 25 miljonu GBP apmērā. Dienu vēlāk komanda mēģināja sarunāt līgumu ar Deimonu Hilu, tomēr tas viņiem neizdevās.  Jans Magnusens piekrita četru gadu līgumam, bet  komanda parakstīja trīs gadu līgumu ar Barikello. Abi līgumi stājās spēkā 1997. gadā.

Stewart Grand Prix 

Komandas pirmais modelis, SF01, bija pirmā pilnībā ar datoru modelētā mašīna. Vienīgos sezonas punktus izcīnīja Barikello, kurš , lietū, finišēja otrais (vienīgi aiz Mihaela Šumahera). Komanda kopvērtējumā palika 9. vietā, apsteidzot Tyrrell, Minardi un vienu sacīksti nobraukušo Lola. Tā bija 3. vietā no Bridgestone riepas lietojošajām komandām.

. gada vidū komanda atlaida Magnusenu un viņa vietā pieņēma Josu Verstapenu. Ironiskā kārtā, savā pēdējā sacīkstē Magnusens izcīnīja savus pirmos punktus. Kopvērtējumā komanda bija 8. vietā ar 5 punktiem. . gadā Verstapena vietu ieņēma Džonijs Herberts, kurš kļuva par Rubenša Barikello komandas biedru. Tā bija komandas veiksmīgākā sezona. Tās gaitā Barikello trīsreiz kāpa uz pjedestāla un vienreiz kvalificējās pirmajā vietā. Herberts, savukārt, uzvarēja , kas bija komandas vienīgā uzvara. Rezultātā komanda bija 4. vietā konstruktoru kausā ar 36 punktiem. Viens no komandas panākumu avotiem bija jaunais Ford dzinējs, kurš tika uztaisīts sadarbībā ar Cosworth.

Komandas pārdošana 

Sakarā ar to, ka Polam Stjuartam tika atklāts vēzis, Džekijs Stjuarts nolēma pārdot savu komandu Ford koncernam. Tā tika nosaukta par Jaguar Racing, lai reklamētu Jaguar automašīnas. Komandas plāni kļūt par "britu Ferrari" nepiepildījās un tās labākais rezultāts konstruktoru kausā bija 7. vieta ., . un . gadā. Komandu 2004. gada beigās iegādājās Red Bull un pārsauca par Red Bull Racing.

Atsauces 

Formula 1 komandas
Anna Bestuževa-Rjumina

Grāfiene Anna Gavrilovna Bestuževa-Rjumina (Анна Гавриловна Бестужева-Рюмина), pirmajā laulībā Anna Jagužinskaja, dzimusi Anna Gavrilovna Golovkina, bija ievērojama 18. gs Krievijas aristokrāte, meita Pētera pirmā audzinātājam un Krievijas kancleram Golovkinam. Mirusi 1751. gada aprīlī, izsūtījumā Jakutskā, Sibīrijā. Pirmais vīrs - nabadzīga lietuviešu ērģelnieka dēls, grāfs Pāvels Ivanovičs Jagužinskis, pirmais Krievijas vēsturē ģenerālprokurors. Otrais vīrs no 1743. gada maija - īstenais slepenpadomnieks, grāfs Mihails Petrovičs Bestuževs-Rjumins. Anastasijas Jagužinskas māte
.

Tomēr 1742.gadā Francijas aģenti marķīzs de La Chetardie un grāfs Lestoks noorganizēja komplicētu intrigu, lai ar Annas Bestuževas un tās draudzenes princeses Natālijas Lopuhinas apsūdzēšanu, lai panāktu Austrijai labvelīgā kanclera Alekseja Bestuževa norietu. 

Divdesmit piecas dienas ilga barga izmeklēšana, kuras laikā visu veidu spīdzināšana tika brīvi pielietota pret apsūdzēto. Spīdzināšana atklāja, ka "šaušalīgā sazvērestība," kā teicis Anglijas minstrs Sers Kirils Vīčs, "izrādījās kas mazliet vairāk kā nepārdomātas spītīgu, kaislīgu dāmu pļāpas." Neskatoties uz to, abas tieši iesaistītās aristokrātes tika sodītas ar publisku pērienu pilnīgi kailām un izsūtīšanu uz Sibīriju. Sākotnēji tiesa, kura noritēja spīdzinot ar moku ratu un pēršanu, 1743. gada 19. augustā Lopuhinus un Annu Bestuževu nosprieda saraustīt gabalos uz rata, savukārt grūtniecībā esošajai Sofijai Lilienfeldei nocirst galvu. Imperatore mīkstināja sodu, apžēlojot notiesātos (Lilienfeldi pat tikai brīdināja, ka viņu nopērs pēc dzemdībām).. 

Pēc imperatores Elizabetes Petrovnas pavēles par 1743. gada 11. septembrī, SanktPēterburgā Koledžas laukumā īpaši šim gadījumam sapulcināta pūļa priekšā tika ar varu noģērbtas kailas, piesietas pie ešafota un izšaustītas ar pātagu pa pliku dibenu par valsts nodevību (imperatores apvainošanu) notiesātās galma skaistule, princese Natālija Lopuhina un grāfiene Anna Bestuževa; pēdējo šaustīja žēlsirdīgāk dēļ bendem dota kukuļa dārgakmeņiem rotāta krustiņa veidolā..

Atsauces 

Krievijas cilvēki
1751. gadā mirušie
Teroiņa de Merikūra

Teroiņa de Merikūra (Théroigne de Méricourt), īstajā vārdā Anna Žozefa Tervaņa (Anne-Josephe Terwagne;  — ) no Lježas bija viena no Lielās Franču revolūcijas sieviešu līderēm, feministe. Dzimusi Markūras komūnā (Marcourt) senajā Lježas bīskapvalstī, mirusi Salpetrjēras (Salpêtrière) slimnīcā Parīzē. Sajukusi prātā pēc publiska pēriena.

 1793. gada 31. maijā jakobīņu sievietes viņu saķēra netālu no Konventa Tileriju pils parka terasēs, izģērba pilnīgi kailu un sarīkoja publisku pēršanu ar žagariem pa pliku dibenu. Revolūcijas varone bija tik ļoti apkaunota, ka sajuka prātā un pat daudzkārt atteicās no apģērba, atlikušo mūžu pavadot vājprātīgo iestādēs.

Atsauces

Ārējās saites

1762. gadā dzimušie
1817. gadā mirušie
Francijas cilvēki
Feministes
Luksemburgas provincē dzimušie
Šarlīze Terona

Šarlīze Terona (; dzimusi ) ir dienvidāfrikāņu un amerikāņu kino aktrise un producente, kā arī bijusī modele.

Biogrāfija 
Terona dzimusi Dienvidāfrikā. 16 gadu vecumā viņa uzvarēja modeļu atlases konkursā. Tā rezultātā viņa noslēdza līgumu ar modeļu aģentūru un pārcēlās uz Milānu. Kad līgums ar aģentūru beidzās, palika uz dzīvi ASV, Ņujorkā. Sākotnēji viņa vēlējās uzsākt dejotājas karjeru un pat iestājās baleta skolā, tomēr traumas dēļ atmeta šo ieceri.

Tad Terona izlēma doties uz Losandželosu, lai uzsāktu aktrises karjeru. Sākotnēji viņa spēlēja mazas lomas dažādās filmās, tomēr jau 1998. gadā viņa ieguva iespēju spēlēt galvenajās lomās.

Terona ieguvusi Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, kā arī Zelta globusa balvu par lomu filmā "Monstrs" (2003). Vēlreiz tikusi nominēta abām šīm balvām par lomu filmā "Ziemeļu zeme" (North Country, 2005). 2005. gadā Teronai piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā.

Attēlojusi lomas arī tādās pazīstamās filmās kā "Sātana advokāts" (The Devil's Advocate, 1997), "Sidra nama likumi" (1999), "Henkoks" (2008), "Prometejs" (2012), "Trakais Makss: Skarbais ceļš (2015), "Ātrs un bez žēlastības 8" (2017) un "Eksplozīvā blondīne" (2017).

Ārējās saites 

 
 Šarlīzes Teronas biogrāfija

Atsauces 

1975. gadā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
Hokeja izlašu ieņemtās vietas IIHF Pasaules čempionātā

Šajā lapā ir uzskaitītas hokeja izlašu ieņemtās vietas IIHF pasaules čempionātos no 1989. gada.

Augstākā divīzija (A grupa)

1. divīzija (B grupa) 

1.divīzijas A grupa.

1.divīzijas B grupa.

Kopš 2012. gada 17. līdz 22. vieta ir 1. divīzijas A grupa, bet 23. — 28. — B grupa.

2. divīzija (C grupa) 
Kopš 2012. gada 29. līdz 34. vieta ir 2. divīzijas A grupa, bet 35. — 40. — B grupa.

2.divīzijas A grupa.

2.divīzijas B grupa

3. divīzija (D grupa)

3. divīzijas kvalifikācija 

Līdz 2013. gadam: ^ — Pēc izkļūšanas no kvalifikācijas valstis piedalījās 3. divīzijas turnīrā, kur noskaidroja iegūtās vietas Pasaules čempionātā.

Pasaules čempionāts hokejā
Ar sportu saistīti uzskaitījumi
Liliju dzimta

Liliju dzimta (Liliaceae) ietilpst viendīgļlapju klasē. Daudzgadīgi lakstaugi ar sakneni, bumbuļsīpolu vai sīpolu. Lapas veselas, biežāk šauras, ar paralēlu vai lokveida dzīslojumu, sakārtotas rozetē vai visgarām uz stumbra. Ziedi ļoti lieli līdz sīki. Auglis - pogaļa, retāk oga.

Izplatīti visā pasaulē. Pēc agavju, asparāgu, sīpolu un smilakšu dzimtu nodalīšanas liliju dzimtā ir ~170 ģintis, ~2500 sugas. Latvijā 9 ģintis, 11 sugas.

Dzimtā daudz krāšņumaugu - dienziedes, fritilārijas, hiacintes, hostas, lilijas, muskares, tulpes, vēlziedes, zilsniedzītes.

Latvijā valsts aizsardzībā ir martagonlilija jeb Daugavas lilija, rūtainā fritilārija, kauslapu tofieldija, meža tulpe un rudens vēlziede.

Alvejas, čūskogas, kreimenes, Jaunzēlandes linus, mugurenes daži autori nodala citās dzimtās.
Hedonisms

Hedonisms ( - bauda) - ētikas virziens, kas atzīst baudu par cilvēka darbības pamatmotīvu, galveno virzītājspēku, uzvedības kritēriju. Hedonisma pretstats ir askētisms. Hedonisma mācības dibinātājs ir Aristips. Hedonisma idejām ir centrālā vieta Dž.Bentema un Dž.S.Milla utilitārismā. Vēsturiski hedonismam bija zināma progresīva nozīme, jo pretstatā reālisma mācībām tas centās dot morālei materiālistisku skaidrojumu, taču bija vienkāršots, balstījās uz bioloģisku vai psiholoģisku cilvēka izpratni. Hedonismam raksturīgs individuālisms, ētisks relatīvisms, pat nihilisms, un mūsu dienās tas veicina patērnieciskuma un visatļautības kulta attīstību. Balstoties uz hedonismu , tiek pamatotas cilvēka "tiesības" uz nekontrolējamu, neierobežotu baudu, respektīvi, uz amorālismu (anarhohedonisms).

Ētika
Vīgriezes

Vīgriezes () ir rožu dzimtas ģints. Daudzgadīgi lakstaugi. Lapas plūksnaini dalītas. Ziedi balti, dzelteni, sārti vai sarkani, vairogveida ķekarā vai skarā.

Izplatīti Eirāzijā, Ziemeļamerikā. Apmēram 20 sugas.

Sugas 
 Filipendula angustiloba
 Filipendula glaberrima
 Filipendula kamtschatica
 Filipendula kiraishiensis
 Filipendula multijuga
 Filipendula occidentalis
 Filipendula palmata
 Filipendula purpurea
 Filipendula rubra
 Parastā vīgrieze (Filipendula ulmaria)
 Filipendula vestita
 Lielziedu vīgrieze (Filipendula vulgaris)

Latvijā 2 sugas:
Parastā vīgrieze () un Lielziedu vīgrieze (; sastopama retāk, aug saulainos pakalnos, mežmalās.)

Rožu apakšdzimta
Rožu dzimtas ģintis
Vīnes filharmoniķis (monēta)

Vīnes filharmoniķis () ir Austrijas zelta monēta, kas tika prezentēta 1989. gadā. Tā tiek emitēta reizi gadā; kopš 2008 gada tiek emitētas arī no sudraba kaltas monētas. Šo monētu vienmēr kaļ Austrijas galvaspilsētā Vīnē. Tās noformējums veltīts "Vīnes filharmoniķiem" jeb Vīnes Filharmonijas orķestrim, vienam no slavenākajiem orķestriem pasaulē. Monētas izgatavotas no 999'9 raudzes zelta.
Tās ir ļoti populāras kolekcionāru vidū.

Atsauces 

Monētas

en:Euro gold and silver commemorative coins (Austria)#Vienna Philharmonic Coin
Ričards III Jorks

Ričards III Jorks, Plantagenets (Richard III Plantagenet of York, 1452—1485), Anglijas karalis (1483—1485).

Biogrāfija 

1485. gadā kaujā pie Bosvortas karaļa karaspēku sakāva Ričmondas grāfa Henrija Tjudora karaspēks. Pats Ričards III krita kaujā, savukārt Ričmondas grāfs kronējās par Anglijas karali kā Henrijs VII, aizsākot Tjudoru dinastiju.

Ričarda III tituli 
 Gločesteras hercogs (Duke of Gloucester, 1461—1483)
 lords virsadmirālis (Lord High Admiral, 1462—1470; 1471—1483)
 Īrijas lords (Lord of Ireland, 1483—1485)
 Anglijas karalis (King of England, 1483—1485)

Literatūra 

 Мор Т. Эпиграммы. История Ричарда III. - Москва, 1973.
 Kendall P. M. Richard the Third. - London, 1955, 1975.
 Buck, sir George The History of king Richard III. - Gloucester a. Sutton, 1979, 1982.
 Ross C. Richard III. - London, 1983.
 Steward D. Richard III. - London, 1983.
 Charles Wood. Joan of Arc and Richard III: sex, saints, and government in the Middle Ages. Oxford University Press ()
 Anne Sutton & Peter W. Hammond. The Coronation of Richard III: The Extant Documents. St Martin's Press, 1984. 
 Desmond Seward. Richard III: England's Black Legend. Penguin Books, 1997.

Ārējās saites 

 R3.org - Richard III Society, American Branch (angļu val.)
 - The Richard III Society England (angļu val.)
 http://kamsha.ru/york/ - Клуб "Ричарда III" (krievu val.)
 The Richard III Society of Canada
 Richard III Society of New South Wales
 The Richard III Foundation, Inc.
 Richard III article at dmoz.org
 The Wars of the Roses
 Richard III Chronology World History Database
 Illustrated history of King Richard III
 Portraits of Richard III

1452. gadā dzimušie
1485. gadā mirušie
Northemptonšīrā dzimušie
Apvienotās Karalistes monarhi
Jorku dinastija
10 000 p.m.ē. (filma)

"10 000 p.m.ē." () ir Warner Bros. 2008. gadā izdota filma. Filmas darbība notiek aizvēsturē. Tās režisors ir Rolands Emmerihs un tās galvenie aktieri ir Stīvens Straits un Kamilla Bella. Filmas pirmizrāde notika  Sony Center, Pocdamas laukumā, Berlīnē. Kinoteātros tā parādījās .

Sižets 
Noslēgtā kalnu ciematā jaunais mednieks D'Lehs ir atradis savu mīlestību — Evoletu. Kad grupa nepazīstamu uzbrucēju uzbrūk ciematam un nolaupa Evoletu, D'Lehs ar nelielu grupu mednieku dodas uz pasaules malu viņu glābt.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2008. gada filmas
Fantastikas filmas
Rolanda Emmeriha filmas
Warner Bros. filmas
Henrijs VI Lankasters

Henrijs VI (; dzimis , miris ) bija Anglijas karalis no 1422. līdz 1461. gadam un no 1470. līdz 1471. gadam. Līdz 1437. gadam valsti pārvaldīja reģenti. Tika kronēts un pretendēja arī uz Francijas karaļa titulu no 1422. līdz 1453. gadam.

Laikabiedru rakstos Henrijs VI parādās kā miermīlīgs valdnieks, nepiemērots valdīšanai, kad valstī notika Sarkanās un Baltās rozes karš. Karaļa rakstura īpašību un psihiskā neveseluma periodu dēļ dažkārt valsti reāli vadīja Henrija sieva Anžū Margarita. 1471. gadā Sarkanās un Baltās rozes karā virsroku ņēma Jorkas hercogi, Henrijs VI tika sagūstīts un nogalināts. Īsi pirms tam kaujā pie Tuksberijas bija kritis viņa vienīgais dēls Velsas princis Eduards - Plantagenetu dzimtas Lankasteru atzars pārstāja pastāvēt. Tās vietā Anglijas karalistes tronī kāpa Jorku dinastija.

Henrija VI tituli 

 Francijas karalis (angl. King of France, fr. Roi de France, 1422—1453, kronēts 1431)
 Akvitānijas hercogs (angl. Duke of Aquitaine, fr. Duc d'Aquitaine, 1422—1449)
 Kornvelas hercogs (Duke of Cornwall)
 Īrijas lords (Lord of Ireland, 1422—1461; 1470—471)
 Anglijas karalis (King of England, 1422—1461; 1470—1471)

Ārējās saites 

Apvienotās Karalistes monarhi
Lankasteru dinastija
1421. gadā dzimušie
1471. gadā mirušie
Francijas monarhi
Ričards II Plantagenets

Ričards II (; dzimis , miris ap ) bija Anglijas karalis no 1377. līdz 1399. gadam, kad tika gāzts no troņa.

Dzīvesstāsts 

Dzimis Bordo, Francijā, kur viņa tēvs Edvards, Melnais princis šajā laikā piedalījās Simtgadu karā.
1376. gadā pēc tēva nāves kļuva par Velsas princi, un pēc gada, mirstot vectēvam, mantoja troni.
1381. gadā valstī tika apspiesta Vota Tailera sacelšanās. 1397. gadā izraidīja uz kontinentu Herefordas hercogu Henriju Bolingbroku, kurš iesaistījies sadursmēs ar Norfolkas hercogu Tomasu Moubreju (arī to izraida).

1399. gadā, pēc Ģentes Džona nāves, Ričards II pārņēma viņa valdījumus, nenododot tos nevienam Džona pēcnācējam. Hercogs Henrijs maijā atgriezās Anglijā un, izmantojot Ričarda II prombūtni Īrijā, izsludināja sacelšanos, kuras rezultātā galu galā karalis Ričards II tika gāzts no troņa.

Arestēto Ričardu II parlamenta priekšā apsudzēja 33 pārkāpumos. Parlaments atzina viņu par vainīgu un atceltu no troņa. Henrijs kronējās par karali Henriju IV, aizsākot Lankasteru dinastiju Anglijas tronī.

Bijušo karali ieslodzīja Pontefraktas pilī, Rietumjorkšīrā, kur viņš 1400. gadā mira (viņa nāves iemesls nav noskaidrots).

Ričarda II tituli 

 Francijas karalis (angl. King of France, fr. Roi de France, 1377—1399)
 Velsas princis (Prince of Wales, 1376—1377)
 Akvitānijas hercogs (angl. Duke of Aquitaine, fr. Duc d'Aquitaine, 1390)
 Īrijas lords (Lord of Ireland, 1377—1399)
 Anglijas karalis (King of England, 1377—1399)

Ričarda II tēls kultūras mantojumā 

 Karaļa tēlu mākslā iemūžinājis Viljams Šekspīrs, sarakstot par to savu lugu "Ričards II".

Attēlu galerija

Literatūra 

 Harvey, John. The Plantagenets, 1154-1485., — London, Collins Clear Type Press. 1948
 Saul, Nigel. Richard II. — New Haven: Yale University Press. 1997. 
 Schama, Simon. A History of Britain 1 3000BC-AD1603 At the Edge of the World? — London, BBC Worldwide Ltd, 
 Alison Weir. Lancaster & York — The Wars of the Roses. — Pimlico, 1998.

Ārējās saites 

 Historia Anglicana by Thomas Walsingham, fl. 1360-1420 and edited by Henry Thomas Riley. Vol I , Parts 1 & 2 in 1863-1864. In Latin with English marginal comments and footnotes — scanned from originals.
 Richard II's Treasure a site about Richard II's treasure from the Institute of Historical Research and Royal Holloway, University of London. The content was written by academics, and contains a bibliography and an image gallery.

1367. gadā dzimušie
1400. gadā mirušie
Žirondā dzimušie
Apvienotās Karalistes monarhi
Velsas prinči
Plantagenetu dinastija
Fanija Kaplāne

Fanija Kaplāne (), īstajā vārdā Feiga Roitblate (;  — ) bija anarhiste un vēlāk esere, visvairāk zināma ar to, ka  mēģināja nošaut Viskrievijas sociāldemokrātiskās (boļševiku) partijas vadītāju un Padomju Krievijas Tautas komisāru padomes priekšsēdētāju Ļeņinu.

Dzīvesgājums 
Dzimusi 1890. gada 10. februārī Krievijas impērijas Volīnijas guberņā ebreju skolotāja Nahima (Haima) Roitmana septiņu bērnu ģimenē. 1905. gada revolūcijas laikā iestājās anarhistu pulciņā un pieņēma segvārdu "Dora". 1906. gadā viņu Kijevā apcietināja sakarā ar paštaisītās bumbas sprādzienu viesnīcā, kur viņa gatavojās atentātam pret ģenerālgubernatoru Suhomļinovu. Kara tiesa viņai piesprieda nāvessodu, kas nepilngadības dēļ tika nomainīts uz mūža ieslodzījumu katorgā.
  
Sodu par atentāta mēģinājumu izcieta Nerčinskas katorgā, tajā skaitā Maļcevskas cietumā kopā ar Austru Tievais, Spiridonovu, Fialku-Račinsku, Škoļņiku un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm, ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja.
Pēc Februāra revolūcijas ieradās Maskavā un dzīvoja tabakas fabrikas "Dukat" īpašnieka Iļjas Pigita mājā Boļšaja Sadovaja Nr. 10, dzīvoklī Nr. 5 pie katorgas biedrenes, eseres Annas Pigitas.

1918. gada 30. augustā veica neveiksmīgu atentātu pret Ļeņinu, ieslodzīta Kavalērijas korpusa cietumā Maskavas Kremlī. Viņu pratināja Viskrievijas Ārkārtas komisijas (čekas) priekšnieka vietnieks Peterss. Nogalināta bez tiesas un izmeklēšanas. Viskrievijas Centrālās izpildkomitejas priekšsēdētājs Jakovs Sverdlovs pavēlēja Kaplāni nošaut personīgi Kremļa komandantam Pāvelam Maļkovam, kurš to izdarīja garāžā, iedarbinot mašīnas, lai slāpētu šāvienu troksni, 1918. gada 3. septembrī. Demjans Bednijs atmiņās raksta, ka redzējis šo šāvienu. Viņas līķi tūlīt aplējuši ar benzīnu un sadedzinājuši pie Kremļa sienas.

Joprojām eksistē spekulācijas un versijas — vai patiešām Kaplāne pati ir šāvusi.

Ārējās saites

Atsauces 

1890. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Maļcevskas katordznieces
Rebeka Fialka-Račinska

Rebeka Fialka-Račinska (; dzimusi , mirusi 1975. gadā) bija Baltkrievijas ebrejiete, revolucionāre. Krievijas Sociālrevolucionāru jeb eseru partijas biedre, teroriste. 1905. gadā Odesas apgabaltiesa notiesāja uz piecpadsmit gadiem katorgā par sprāgstvielu glabāšanu un bumbu izgatavošanu. Austrumsibīrijā izcieta sodu Nerčinskas katorgā Maļcevskas cietumā, kopā ar latvieti Austru Tievo, vēlāko Ļeņina atentāta mēģinātāju, ukrainas ebrejeti Kaplāni, kā arī eserēm - Spiridonovu un Ismailoviču. Pēc katorgas priekšnieka Metusa pavēles arī tur izpildot miesassodu pērta ar rīkstēm (розги), ko iepriekš politieslodzītajiem parasti nedarīja. Vīrs - polis, Sigismunds Račinskis (Рачинский Сигизмунд Густавович) (1882. - ), nošauts kā arteļa "Himkraska" galvenā grāmatveža vietnieks staļinisko represiju laikā.

Atsauces 

1888. gadā dzimušie
1975. gadā mirušie
Maļcevskas katordznieces
Halo 3

Halo 3 ir pirmās personas šaujamspēle. Kompānijas Bungie izstrādāta tieši Xbox 360 konsolei. Šī ir spēles trešā un nobeidzošā daļa no Halo sērijas, kas sākās ar Halo: Combat Evolved un turpinājās Halo 2.
Spēli izlaida 2007. gada 25. Septembrī Austrālijā, Brazīlijā, Indijā, Jaunzērlandē, Ziemeļamerikā un Singapūrā, 2007. gada 26. Septembrī Eiropā un dienu vēlāk arī Japānā. Dienu pirms izlaišanas jau 4.2 miljoni spēles kopiju bija pasūtītas. Halo 3 pieder rekords par lielāko daudzumu pārdoto spēles kopiju izlaišanas dienā un nopelnot 300$ milionus pirmajā nedēļā. Pirmajās 20 stundās vairāk nekā milions cilvēku spēlēju Halo 3. Kopš 2008. gada 3. Janvāra Halo 3 ir pārdots 8.1 miljonu spēles kopija un bija Amerikas visvairāk pārdotā 2007. gada spēle.

Halo 3 stāsts ir par kosmisko karu starp 26. gadsimta cilvēci, Apvienotās Nācijas Kosmosa Komandas vadībā un citplanētiešu kolektīvu Covenant. Spēlētājs spēlē kā Master Chief, kibernētiski uzlabots superkareivis, karā ar cilvēku Kareivju un dažu sabiedroto citplanētiešu palīdzību cilvēces aizsardzībā. Spēle iekļauj transportlīdzekļus, ieročus un spēlēšanu atšķirīgu no iepriekšējām daļām, jaunus spēles video, failu apmaiņu un Forge kartes editoru; programmu, kas spēlētājam dod iespēju izmainīt kartes. Kopumā, kritiķi spēli ir novērtējuši labi, ar Forge un daudzspēlētāju iespējām un spēlētāja bruņu izskata mainīšanu; Game Rankings, Halo 3 novērtē kā 6. visu laiku labāko Xbox 360 spēli.

Ārējās Saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 Oficiālā Halo 3 mājaslapa Bungie.net  
 Halo 3 Xbox.com 
 Halo 3 Halopēdijā - Fanu Vikipēdijā

Atsauces 

Xbox 360 spēles
Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Dobeļdīķis

Dobeļdīķis (arī Dobeļu dīķis) ir ūdenskrātuve Dienvidkurzemes novada Priekules pagastā pie Priekules pilsētas robežas. Dīķis ir uzpludināts mākslīgi. Dienvidu galā atrodas dambis, pa kuru iet zemes ceļš. Dīķa krasti ir zemi, lēzeni. Dienvidu un austrumu piekrastē ir peldvietas. Dīķa ūdens ir skaidrs. Tajā dzīvo līdakas, asari, raudas, plauži, līņi un karpas.

Atsauces 

Dienvidkurzemes novada ezeri
Priekules pagasts
Priekules novada ezeri
Gladiatus

Gladiatus ir datorspēle, kas tulkota daudzās valodās, tostarp arī latviešu. Tā ir spēle par seno Romu. Šajā spēlē spēlētājs ir gladiators, kas cīnās par naudu un slavu.

Spēlēšana 
Spēlētājs sāk ar vienkāršu vairogu, zobenu un nelielu daudzumu naudas. Lai iegādātos labākus ieročus vai bruņas, jādodas pie ieroču kalēja vai bruņu kalēja. Iespējams iepirkties arī tirgū, taču galvenokārt - izsoļu namā. Lai cīnītos, jāiziet ārā no pilsētas un jāapmeklē kādu no norādītajām vietām. No cīņām var iegūt zeltu un pieredzes punktus. Ja spēlētājs sakrāj pietiekami daudz pieredzes punktu, var pāriet uz nākamo līmeni. Vēl no cīņām var iegūt bruņas, ieročus un citas lietas.

Ģildes 
Ģilde ir kopiena spēles lietotājiem ar līdzīgiem uzskatiem. Pats savu ģildi var atvērt, sākot ar piekto līmeni. Ģildi var palielināt, iemaksājot spēles naudu, ko var saziedot visi ģildes locekļi.

Uzdevumi 

Ir piedāvāti dažādi uzdevumi, kurus pēc noteikta laika var mainīt. Jaunus uzdevumus drīkst ņemt pēc pusstundas. Par izpildītu uzdevumu var saņemt godu, naudu un mantas.

Ārējās saites 
 Gladiatus tīmekļa vietne 
 Gladiatus tīmekļa vietne 

Tīmekļa pārlūka spēles
Luksemburgas hokeja izlase

Luksemburgas hokeja izlase ir komanda, kas pārstāv Luksemburgas Lielhercogisti Pasaules čempionātos hokejā. Luksemburgas izlases krāsas ir: zila, sarkana un balta. Luksemburgas hokeja izlase 2022. gadā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta III A divīzijā.

IIHF Pasaules čempionāti 

Eiropas hokeja izlases
Hokejs Luksemburgā
1756. gads



1756. (MDCCLVI) bija garais gads, kurš pēc Gregora kalendāra sākās ceturtdienā.

Notikumi

Marts 
 17. marts - pirmo reizi Ņujorkā tiek svinēta Svētā Patrika diena.

Aprīlis 
 12. aprīlis - Septiņgadu karš: franči iebrūk Minorkas salā, kura pirms tam bija angļu pakļautībā.

Maijs 
 17. maijs - Septiņgadu karš: formāli sākas Septiņgadu karš, kad Lielbritānijas Karaliste piesaka to Francijai.
 20. maijs - Septiņgadu karš: Minorkas kauja, britu floti, kuru vada Džeims Bings sakauj franči, kurus vada Rolands-Mičels Barins de la Galizoniers (Roland-Michel Barrin de La Galissonière).

Citi notikumi 
 Žozefs Lagranžs ar Leonarda Eilera atbalstu kļūst par Berlīnes zinātņu akadēmijas ārvalstu biedru.
 Pirmo reizi Šarls de Bross (Charles de Brosses) lieto terminu Polinēzija, kuru attiecina uz Klusā okeāna salām.

Dzimuši 
 27. janvāris — Volfgangs Amadejs Mocarts (Wolfgang Amadeus Mozart), austriešu komponists (miris 1791.)
 27. maijs — Maksimiliāns I Jozefs (Maximilian I. Joseph), Bavārijas karalis (miris 1825.)
 30. novembris — Ernsts Hladni (Ernst Chladni), vācu fiziķis (miris 1827.)

1756. gads
Viljams Hārvijs

Viljams Hārvijs (, dzimis , miris ) — angļu mediķis, kurš pirmais Rietumu pasaulē pamatā pareizi izskaidroja cilvēka asinsrites sistēmu.

Hārvijs dzimis Kentā, bagāta jomena, kurš nodarbojās ar Levantes tirdzniecību, ģimenē. Gāja skolā Kenterberijā, 1597. gadā Kembridžas Universitātē ieguva bakalaura grādu. Vēlāk skolojās Padujas Universitātē pie ievērojamā anatoma Hieronima Fabrīcija un filozofa Čēzares Kremonīni. Pēc mācībām Viljams Hārvijs atgriezās Anglijā. 1628. gadā viņš Frankfurtē publicēja traktātu Exercitatio Anatomica de Motu Cordis et Sanguinis in Animalibus (Anatomiskie pētījumi par dzīvo būtņu sirds un asins kustību), kurā, pamatojoties uz eksperimentiem ar dzīvniekiem, pierādīja, ka asinis ķermenī riņķo noslēgtā sistēmā.

Līdz Viljama Hārvija atklājumam valdošais bija sengrieķu ārsta Galēna un Aristoteļa uzskats, ka venozās asinis izstrādā aknas, bet arteriālās — sirds. Tās plūst virzienā uz ķermeni un tiek patērētas. XIII gadsimtā sīriešu zinātnieks Ibn Nafīss, bet XVI gadsimtā aragonietis Miguels Servets aprakstīja mazā asinsrites loka darbību, tomēr Ibn Nafīsa uzskati tika ignorēti, bet Serveta manuskripti bija nozaudēti. Hārvijs eksperimentāli pierādīja, ka, ja asinis rastos sirdī, tai būtu jāražo ap 200 kg asiņu dienā, kas nav ticams. Hārvijs tāpat parādīja, ka ir divi asinsrites loki — mazais un lielais.

Viljams Hārvijs bija karaļu Džeimsa I un Čārlza I mediķis.

Kaut arī Hārvija idejas daži ārsti kritizēja, visumā tās tika atzītas par pareizām jau viņa dzīves laikā, tomēr medicīnas praksē vēl aizvien bieži lietoja asins nolaišanu.

1646. gadā Hārvijs Kembridžā izdeva darbu Exercitationes duae de circulatione sanguinis (Divi pētījumi par asinsriti), bet 1651. gadā publicēja Exercitationes de generatione animalium (Pētījumi par dzīvnieku dzimšanu).

Ārējās saites 

 "Anatomiskie pētījumi par dzīvo būtņu sirds un asins kustību" 

Kentā dzimušie
Apvienotās Karalistes mediķi
Anglijas cilvēki
Prost Grand Prix

Prost Grand Prix bija Formula 1 autosacīkšu komanda, kuru dibināja četrkārtējais Formula 1 čempions Alēns Prosts. Tā bija Ligier komandas pēctece. Pēc tās bankrota 2001. gadā Phoenix Finance mēģināja piedalīties aizņemot Prost vietu, tomēr tai tika liegta dalība.

Vēsture

Ligier nopirkšana 

1997. gada sākumā Alēns Prosts pabeidza Ligier iegādi un uzreiz pārsauca komandu par Prost. Komanda parakstīja dzinēju iegādes līgumu ar Peugeot, kas sākās 1998. gadā. Līdz tam viņi lietoja Mugen-Honda.

Prost Grand Prix 

Komandas pirmais numurs, Olivjē Panī, 1997. gadā vairākkārt kāpa uz pjedestāla, tomēr smagā avārijā Kanādas GP viņš guva vaļējus abu kāju lūzumus un izlaida lielāko daļu sezonas. Kopš tā laika viņš vairs tik ātri nebrauca. Jarno Trulli, Panī aizvietotājs, vairākās sacīkstēs bija tuvu pjedestāliem, tomēr atkārtot Panī sasniegumus viņam neizdevās. Šindži Nakano tikai divreiz sezonas gaitā finišēja punktos, tāpēc 1998. gadā par pilotiem kļuva Panī un Trulli.

Nākamā sezona bija izgāšanās. Vienīgi Trulli 6. vieta Beļģijas GP atturēja komandu no palikšanas bez punktiem. Viņi ierindojās 9. vietā komandu kausā. 1999. gadā Panī divreiz bija sestais, bet Trulli vienreiz kāpa uz pjedestāla - haotiskajā Eiropas GP. Sezonas beigās Panī tika lūgts komandu pamest. Viņš kļuva par McLaren testpilotu. Trulli devās uz Jordan, par spīti līgumam ar Prost. 2000. gadā komandā brauca pieredzējušais Žans Alezī un debitants Niks Heidfelds. Neviens no viņiem nevarēja izcīnīt punktus.

2001. gadā komandai klājās vēl sliktāk. Gan Gauloises, gan Yahoo! beidza sponsorēt komandu un tai nācās meklēt alternatīvus sponsorus. Pirmajā sacīkstē uz starta stājās Alezī un Gastons Macakane, kurš piesaistīja sponsorus. Pēc četrām sacīkstēm Macakane tika patriekts un viņa vietā stājās Lučāno Burti, kurš tika atlaists no Jaguar. Ungārijā savu atgriešanos F1 pēc vienas sacīkstes pārtraukuma piedzīvoja Haincs Haralds Frencens, kuru atlaida no Jordan. Žans Alezī, kurš tobrīd palika bez darba, ieņēma vācieša vietu. Beļģijas GP Lučāno Burti piedzīvoja smagu avāriju un izlaida atlikušo sezonas daļu. Viņa vietā stājās čehs Tomāšs Enge.

Starpsezonā komanda bankrotēja.

Phoenix Finance 

Phoenix Finance mēģināja nopirkt komandu un to atdzīvināt. Tā pieteicās 2002. gada čempionātam ar vecu Prost šasiju un 1999. gada Arrows-Hart motoriem. Par pilotiem vajadzēja kļūt Gastonam Macakanem un Tarsu Markesam, tomēr FIA liedza komandai dalību. Tā mēģināja piedalīties arī 2003. gadā, tomēr nekas nemainījās.

Formula 1 komandas
Panamas kanāls

Panamas kanāls ir kuģošanas kanāls Panamas zemesšaurumā Panamas teritorijā, kas savieno Panamas līci Klusajā okeānā ar Atlantijas okeānam piederīgo Karību jūru. Kanāla garums ir 81,6 kilometri.

Panamas kanāla būvniecība kļuva par vienu no lielākajiem un sarežģītākajiem būvniecības projektiem, ko jebkad ir veicis cilvēks. Panamas kanālam bija liela nozīme kuģniecības un ekonomikas attīstībā Rietumu puslodē, kā arī ģeopolitiski visā pasaulē. Pateicoties Panamas kanālam, jūras ceļš no Ņujorkas uz Sanfrancisko samazinājās no 22500 kilometriem līdz 9500 kilometriem.

Pa Panamas kanālu pārvietojas gan privātas jahtas, gan tankkuģi un kuģi ar konteineriem. Maksimālais kuģu izmērs, kuri var pārvietoties pa kanālu, ir kļuvis par kuģu būves standartu un ieguvis nosaukumu — Panamax.

Kuģu pārvietošanu pa kanālu veic Panamas kanāla loču dienests. Vidējais laiks, lai pārvietotu kuģi pa Panamas kanālu, ir 9 stundas, minimālais 4 stundas 10 minūtes. Maksimālā kuģu caurlaidība kanālā — 48 kuģi diennaktī. Katru gadu caur Panamas kanālu pārvietojas aptuveni 17500 kuģu ar vairāk nekā 203 miljoniem tonnu kravas. Līdz 2000. gadam kanāla pakalpojumus bija izmantojuši vairāk nekā 800 000 kuģu.

Vēsture 
Pirmās idejas būvēt Panamas kanālu radās Francijā 1879. gadā, kad tur tika izveidota kompānija kanāla izbūvei. Šīs kompānijas akciju turētāji bija aptuveni 800 000 cilvēku. 1888. gadā kanāla būvniecībai bija iztērēts divas reizes vairāk līdzekļu nekā plānots, bet no paredzētās kanāla izbūves bija pabeigta tikai trešdaļa. Kompānija bankrotēja, un līdz ar kompāniju izputēja daudzi mazie akciju turētāji.

1898. gada Spānijas—ASV karš pastiprināja ASV centienus pēc iespējas drīzāk uzbūvēt kanālu, lai vairotu savu ietekmi Rietumu puslodē. 1901. gadā ASV ar Lielbritāniju noslēdza līgumu, ar kuru Lielbritānija atteicās no kanāla rakšanas. 1903. gadā ASV atbalstīja Panamas centienus atdalīties no Kolumbijas. Par to, ka ASV atbalstīja Panamu, tai pienācās zona kanāla izveidei.

Kanāla militarizācijai ASV aktivizējās 1904. gadā. Kanāla būvniecības laikā nācās saskarties ar slimībām un epidēmijām, ko izraisīja mitrais klimats. Pēc aptuveniem aprēķiniem, kanāla būvniecības laikā bojā aizgāja aptuveni 27500 strādnieku. Pirmais kuģis caur kanālu izbrauca 1914. gada 15. augustā, bet kanālu oficiāli atklāja 1920. gada 12. jūnijā. Līdz 1999. gada 31. decembrim kanāls atradās ASV kontrolē, bet pēc tam nonāca Panamas valdības kontrolē.

Maksa par kuģu caurlaišanu 

Naudu no kuģotājiem iekasē Panamas valdības izveidota iestāde — Panamas kanāla administrācija. Maksa par kuģa caurlaišanu ir atkarīga no kuģa tipa.

Konteineru kuģiem maksa ir 72 ASV dolāri par 12 pēdu konteineru.

Pārējiem preču kuģiem maksa ir atkarīga no to ūdensiegrimes.

Mazajiem kuģiem maksa ir atkarīga no to garuma.

Ārējās saites 

Panamas kanāls
Anklāvs

Anklāvs ir kāda valsts vai valsts daļa, kura no visām pusēm robežojas ar citas valsts teritoriju.

Valstu anklāvi ir Vatikāns, Sanmarīno (abus iekļauj Itālija), Lesoto (iekļauj Dienvidāfrika).

Eksklāvs 

Ja anklāvs ir valsts daļa, tas vienlaicīgi ir arī eksklāvs — teritorija, kas nerobežojas ar valsts pamatteritoriju. Taču ne visi eksklāvi ir anklāvi, jo šāda teritorija var robežoties ar vairāk kā vienu valsti. Piemēram, Kabinda, kas pieder Angolai, robežojas ar Kongo Demokrātisko Republiku un Kongo Republiku, bet Azerbaidžānai piederošais eksklāvs Nahčivana robežojas ar Irānu, Armēniju un Turciju.

Anklāvi, kuri ir arī eksklāvi

Ārējās saites 

Robežas

en:Enclave and exclave#True enclaves
Bluā dinastija

Bluā dinastija (), saukti arī par Tibaldiniem (no dzimtā populāra vīriešu vārda Thibaldus), bija aristokrātu dzimta Francijā, kurai viduslaikos bijusi liela loma Francijas karalistes, Anglijas karalistes, Navarras karalistes u.c. Eiropas valstu vēsturē.

Par dinastijas aizsācēju pieņemts uzskatīt franku-burgundiešu bruņinieku Tibo Veco (Thibaud l'Ancien, 890-942), pirmo Bluā vikontu. Viņa pēcnācēji, dzimtai pieņemoties spēkā, kļuva par Bluā, Šartras, Šatodenas, Truā, Mo, Šampaņas grāfiem un Navarras karaļiem, pārvaldīja Buržas arhibīskapiju.

Varenības un politiskās ietekmes ziņā konkurēja ar Anžū grāfiem un Kapetingu karaļiem, kuru domēns ieskāva Bluā zemes.

Slavenākie dzimtas pārstāvji 
 Etjēns III d'Bluā (Étienne de Blois, 1096.-1154.) — plašāk zināms kā Anglijas karalis Stefans Bluā (angl. Stephen of Blois).
 Anrī II d'Bluā, Šampaņas grāfs (1166.-1197.) — plašāk zināms kā Jeruzalemes karalistes karalis Anrī I (1192.-1197.).
 Šampaņas Adele (1140.-1206.) — Francijas karaliene un reģente, Luija VII (Louis VII le Jeune) sieva un Filipa II Augusta māte.
 Tibo I Navarras karalis (Thibaut IV de Champagne, Theobaldo I de Navarra, 1201.-1253.) — Navarras karalis (1234.-1253.).

Bluā grāfi

Ārējās saites 
 Bluā dzimtas ģenealoģija — sast. M.Mareks
 Bluā dzimtas ģenealoģija: Racines & Histoire
 Bluā dzimtas ģenealoģija: Genealogie des rois de France

 
Francijas vēsture
Anglijas vēsture
Spānijas vēsture