joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Makss fon Sīdovs

Makss fon Sīdovs (; dzimis Karls Ādolfs fon Sīdovs () , miris ) bija zviedru aktieris. Viņam bija 70 gadus ilga aktiera karjera Eiropas un ASV kino, televīzijā un teātrī, piedaloties vairāk nekā 150 filmās un vairākos televīzijas seriālos. Pēdējās desmitgades viņš dzīvoja Francijā, kļūstot par Francijas pilsoni.

Lomas 
Atveidojis visdažādākās lomas, sākot no flegmatiskiem, kontemplatīviem provokatoriem līdz sardoniskiem māksliniekiem un draudīgiem, bieži vien līksmiem ļaundariem, fon Sīdova vislabāk zināmā loma ir 14. gadsimta bruņinieka Antoniusa Bloka loma Ingmara Bergmana filmā "Septītais zīmogs" (1957), filmā ir par ikonisku kļuvusi aina, kurā viņa atveidotais tēls izaicina Nāvi uz šaha spēli. Kopumā fon Sīdovs ir piedalījies 11 Bergmana režisētās filmās, tostarp "Jaunavu avots" (Jungfrukällan, 1960) un "Kā spogulī" (Sasom i en spegel, 1961), abas filmas ieguvušas Amerikas Kinoakadēmijas balvas kā labākās filmas svešvalodā. Trešā filma ar viņa līdzdalību, kas ieguva balvu šajā kategorijā, ir Billes Augusta "Pelle iekarotājs" (Pelle Erobreren, 1987).

Fon Sīdova debija ASV kino bija Jēzus Kristus loma Džordža Stīvensa filmā The Greatest Story Ever Told (1965). Tāpat filmējies Viljama Frīdkina filmā "Sātana izdzinējs" (The Exorcist, 1973), Sidnija Polaka filmā "Trīs dienas Kondora dzīvē" (1975), Deivida Linča filmā "Kāpa" (1984), Vudija Allena filmā "Hanna un viņas māsas" (Hannah and Her Sisters, 1986), Penijas Māršalas filmā "Pamošanās" (1990), Stīvena Spīlberga filmā "Īpašais ziņojums" (2002), Džuliana Šnābela filmā The Diving Bell and the Butterfly (2007), Mārtina Skorsēzes filmā "Slēgtā sala" (2010) un Ridlija Skota filmā "Robins Huds" (Robin Hood, 2010). Vēl viņš ir piedalījies filmā "Zvaigžņu kari: Spēks mostas" un kanāla HBO seriālā "Troņu spēle" par ko saņēma nomināciju Primetime Emmy balvai. Viņa pēdējā loma bija Tomasa Vinterberga filmā "Kurska" (2018).

Apbalvojumi 
Savas karjeras laikā fon Sīdovs saņēma divas nominācijas Amerikas Kinoakadēmijas balvai par lomām filmās "Pelle iekarotājs" (Pelle Erobreren, 1987) un "Ārkārtīgi skaļi un neticami tuvu" (2011). Par galveno lomu filmā "Pelle iekarotājs" fon Sīdovs ieguva Eiropas Kino balvu. Viņš saņēmis Karaliskā nodibinājuma Zviedrijas kultūras balvu (1954), kā arī  saņēmis Goda Leģiona ordeni.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1929. gadā dzimušie
2020. gadā mirušie
Zviedru kinoaktieri
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Ar Goda Leģiona ordeni apbalvotie
Skones lēnē dzimušie
Svētmežs

Svētmežs ir daudzām pasaules tautām, tostarp baltiem, pazīstams svētvietu veids. Čuvašiem, mariešiem un atsevišķām citām tautām svētmeži kā nozīmīga reliģiskās dzīves sastāvdaļa saglabājās līdz pat 20. gadsimtam.

Patlaban Latvijā zināmi ap 40 svētmežu un svētbiržu, no kuriem lielākā daļa atrodas vai atradušies Kurzemes un Vidzemes ziemeļos. Viena no tām ir no kuršu ķoniņiem kādreiz piederējušā svētmeža palikusī Ķoniņciema Elku birzs Kuldīgas rajona Turlavas pagastā.

Vēsture 

Senākā rakstiskā liecība par baltu svētmežiem ir Brēmenes Ādama 1075. gadā sarakstītajā „Hamburgas baznīcas priesteru darbībā”, kurā viņš raksta par senprūšu svētbirzīm, kuras senprūši aizliedzot apmeklēt kristiešiem, uzskatīdami, ka kristieši svētbirzis ar savu klātbūtni apgānot. 1249. gada miera līgumā ar Vācu ordeni svētmeži pielīdzināti baznīcām, senprūšiem citstarp apņemoties Prūsijā uzcelt noteiktu skaitu baznīcu un apsoloties, „ka minētās baznīcas tie uzcels tik izcilas un skaistas, ka tie jutīsies vairāk pacilāti ar tur sarīkotajām lūgšanām un ziedojumiem nekā mežos.” Pēc tā latviešu vēsturnieks Eduards Šturms secina, ka baltiem svētmežu bijis ļoti daudz, papildus atsaucoties uz 1253. gada Kursas dalīšanas līgumu, saskaņā ar kuru kurši saglabājuši tiesības mantot tos mežus, kas nav svēti (in silvis non sanctis; busche die nicht heilig sin) un 1252. gada aizliegumu priesteriem svētajos mežos cirst kokus, kā arī svēto mežu samērā biežo pieminēšanu izlēņojamo zemju robežu aprakstos un ordeņa pavadoņu veidotajos ceļu aprakstos (Wageberichte) ordeņa sirošanai Lietuvā.

Visizsmeļošākās ziņas par baltu svētmežiem ir Jana Dlugoša 1455.—1480. gadā sarakstītajā „Polijas hronikā”, kurā aprakstīta 14. gadsimta beigās notikusī Lietuvas dižkunigaitijas iedzīvotāju pievēršana kristietībai un ar svētmežiem saistītie pagāniskie ticējumi:

1836. gadā laikrakstā Inland rakstīts, ka mācītājs Karlboms togad divu nedēļu laikā Ērģemes draudzes novadā izcirta ap 80 birzis, kurās esot mitis mājas kungs.

Skatīt arī 
 Elks

Atsauces 

Mitoloģiskas vietas
Dabas aizsargājamās teritorijas
Paukošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — florete profesionāļiem, vīriešiem

Florere vīriešiem meistariem bija viena no trim paukošanas disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs. 

Sacensības norisinājās 7. aprīlī Zapionā, tajās startēja 2 sportisti no 2 valstīm. Šī bija vienīgā disciplīna 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kurā startēja profesionāli sportisti, nevis amatieri.

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Grieķijas sportists Leonids Pirgs, savukārt sudraba medaļu izcīnīja Francijas sportists Žans Peronē.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Kopvērtējums

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

florete
Paukošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — zobens vīriešiem

Zobens vīriešiem bija viena no trim paukošanas disciplīnām, kas tika aizvadīta 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Sacensības tika aizvadītas 9. aprīlī. Tās tika aizvadītas Zapionā. Tajās startēja 5 sportisti no 3 valstīm. Disciplīnā notika desmit mači, kur katrs sportists vienu reizi cīnījās ar katru no pārējiem sportistiem. 

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Grieķijas sportists Joannis Georgjadis. Arī sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists — Telemahs Karakals. Savukārt bronzas medaļu izcīnīja Dānijas sportists Holgers Nīlsens. Viņam šī bija viena no trim olimpiskajām medaļām, ko viņš izcīnīja 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, pārējās medaļas viņš izcīnīja šaušanā.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļnieki

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

zobens
Svētā Knuta katedrāle

Svētā Knuta katedrāle () jeb Odenses doms () ir 14. gadsimta Dānijas baznīcas katedrāle, kas atrodas Dānijas pilsētā Odensē. Katedrālē apglabāts Dānijas karalis Knuts IV Svētais, kas, kā vēsta tradīcija, 1086. gadā tika nogalināts Odensē. 

Karaļa Knuta kapeņu vietā tika uzcelta pirmā, koka Odenses katedrāle, kas tika nodedzināta 1247. gadā, pilsoņu kara laikā. Odenses bīskaps no 1286. līdz 1300. gadam lika pamatus jaunai baznīcai. Katedrāli cēla apmēram 200 gadus un to iesvētīja 1499. gadā. 1513. gadā baznīcā tika apglabāts Dānijas karalis Johans. 19. gadsimtā baznīcā tika pārapbedīts arī karalis Kristiāns II. Šeit tika pārcelts arī greznais Klausa Berga altāris, kas saglabājās caur reformācijas gadiem.

Ārējās saites 

Baznīcas Dānijā
Dienviddānijas reģions
Arcahas Karaliste

Arcahas Karaliste () jeb Hačena bija no Armēnijas viduslaiku karalistes atkarīga valstiņa Sjunikas, Arcahas (mūsdienu Kalnu Karabahas), Gardmanas un Gerarkunikas teritorijās. Mūsdienu avoti to biežāk sauc par Hačenu, tāpat kā tās mantinieci Hačenas kņazisti. Karaliskais Hačenas nams bija senās Sjunidu dinastijas jaunākais atzars, un tika nosaukts sava galvenā cietokšņa Hačenas vārdā. Karaliste radās, kad Ovaness-Senekerims ieguva karaļa titulu 1000. gadā.     

Valsts atradās zem Armēnijas Bagratuni (Bagratīdu) dinastijas karaļu protektorāta, tomēr precīzs tās statuss vēl nav noskaidrots. 

Arcaha paturēja savus iepriekšējos valdniekus arī tad, kad 13. gadsimta sākumā viņi atzina gruzīnu, bet pēc tam mongoļu sizerēnu tiesības. Viņi zaudēja karaļa titulu pēc tam, kad Ilhanīdu valdnieks Arguns noslepkavoja Hasan-Džalalu (1214–1261), bet turpināja valdīt Sjunikā kā kņazistē, kura vēlāk, kopš 16. gadsimta, sastāvēja no vairākām kņazu-meliku valstiņām līdz 19. gadsimta sākumam. Sjunikas karaļu pēcnācēji bija pamanāmi tās vēsturē līdz pat 20. gadsimtam.

Atsauces 

Armēnijas vēsture
Azerbaidžānas vēsture
Kalnu Karabaha
Bijušās Āzijas monarhijas
Peldēšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — 100 metri brīvajā stilā vīriešiem jūrniekiem

100 metri brīvajā stilā vīriešiem, jūrniekiem bija viena no četrām peldēšanas disciplīnām brīvajā stilā, kas tika aizvadīta 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Sacensības tika aizvadītas 11. aprīlī. Tās notika Zijas līcī. Tajās startēja trīs sportisti, visi no Grieķijas. Šajās sacensībās varēja piedalīties tikai Grieķijas karaliskās jūras jūrnieki. 

Bils Mallons savā grāmatā par 1896. gada vasaras olimpiskajām spēlēm par šo notikumu raksta, ka "tā iekļaušana olimpisko spēļu programmā ir apšaubāma". Tomēr šī disciplīna ir iekļauta Starptautiskās Olimpiskās komitejas olimpisko medaļnieku datubāzē. 

Medaļas izcīnīja visi sacensību dalībnieki, kas ir reta parādība olimpiskajās spēlēs. Zelta medaļu izcīnīja Joannis Malokinis, sudraba medaļu izcīnīja Spiridons Hasapis, bet bronzas medaļu izcīnīja Dimitrijs Drivs. Šī bija viena no divām disciplīnām, kur Grieķijas sportisti izcīnīja visas medaļas; otra šāda disciplīna bija šaušanā 200 metru disciplīnā ar militāro šauteni.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Brīvais stils
Pāvels Šillings

Barons Pāvels Šillings (, pazīstams arī kā Pauls Šillings (); dzimis 1786. gada 5. aprīlī, Rēvelē, Krievijas impērijā — 1837. gada 25. jūlijā Sanktpēterburgā, Krievijā), bija vācbaltiešu izcelsmes diplomāts, kurš strādājis Krievijas dienestā Vācijā un uzbūvējis novatorisku elektrisko telegrāfu. Tas sastāvēja no vienas adatas sistēmas, kas izmantoja telegrāfa kodu, lai norādītu ziņojuma rakstzīmes.

Šillinga pirmā elektromagnētiskā telegrāfa kabeļa līnija tika uzstādīta viņa dzīvoklī Sanktpēterburgā. 1832. gadā Šillings demonstrēja signālu pārraidi lielos attālumos, novietojot divus sava izgudrojuma telegrāfus — viņa ierīce tika uzskatīts par pirmo elektromagnētisko telegrāfu pasaulē — divās dažādās viņa dzīvokļa telpās. Šillings bija pirmais, kurš praksē ieviesa ideju par signālu pārraides bināro sistēmu. Šillinga ieguldījums elektriskajā telegrāfijā tika nosaukts par IEEE Milestone 2009. gadā.

A. S. Popova Centrālā komunikāciju muzeja telegrāfa kolekcijas vissvarīgākais eksponāts tiek uzskatīts par Šillinga 1832. gada telegrāfu. Demonstrācijas ierīce tika uzstādīta 1835. gadā pazemes līnijā ap Admiralitātes ēku Sanktpēterburgā. Tika plānota operatīvā līnija starp Kronštati un Pēterhofas pili, bet pēc Šilinga nāves tā tika atcelta.

Atsauces 

 The Moscow Times — Business Review
 Events in telecommunication history 
 Museums of St Petersburg and Leningrad region
 News On The Wire
 Gentlemen of the Cable Service
 P.L.Schilling, the Inventor of Electromagnetic Telegraph / an article in PCweek magazine (Russian)
 Article on Schilling's telegraph apparatus (Russian)
 Huurdeman, A.A., The worldwide history of telecommunications, Wiley-IEEE, 2003

Piezīmes

Ārējās saites 

1837. gadā mirušie
Telegrāfija
Krievijas Impērijas elektroinženieri
Krievijas Impērijas izgudrotāji
Vācbaltieši
Cilvēki no Tallinas
1786. gadā dzimušie
Tallinā dzimušie
Helēna Ledus

Helēna Ledus, pēc laulībām Helēna Starca (dzimusi , mirusi  Indianopolisā), bija latviešu botāniķe, kas pētīja Zebrenes apkārtnes un Bikstu pagasta floru. Pēc došanās trimdā studēja mikrobioloģiju un strādāja par mikrobioloģi ASV.

Dzīvesgājums 
Helēna Ledus (pirms uzvārda latviskošanas Helēna Eisberga) dzimusi 1912. gada 1. novembrī Tukuma apriņķa Zebrenes pagasta skolā, kur tēvs Roberts bija skolotājs. Māte Marija, dzim. Bulle. Helēna mācījās Bikstu un Jaunpils pamatskolā. 1932. gadā viņa beidza Jelgavas Valsts skolotāju institūtu.

No 1932. līdz 1938. gadam H. Ledus studēja Latvijas Universitātes Matemātikas un dabaszinātņu fakultātātē un absolvēja to ar dabas zinātņu kandidāta grādu. 1937. gadā H. Ledus sāka strādāt kā subasistente Augu morfoloģijas un sistemātiskās botānikas katedrā, bet ar 1938. gada rudens semestri bija jaunākā asistente.

H. Ledus piedalījās 1938. gadā Fenno-Baltijas augu ģeogrāfu konferencē Helsinkos un Olandes salās. H. Ledus darbojās žurnāla "Daba un Zinātne" redakcijas komisijā.

Helēna Ledus bija precējusies ar latviešu biologu, botāniķi Kārli Starcu. Otrā pasaules kara beigās ģimene devās bēgļu gaitās. 1950. gadā viņi ieceļoja ASV un apmetās Indianapolisā. Tur K. Starcs strādāja "pie kāda miljonāra 40 akru lielā parkā", par dārznieka palīgu. 1952. gada jūlijā, atgriežoties no Latviešu spēlēm Čikāgā, viņas padēls Gunārs gāja bojā autokatastrofā. 1953. gada 2. februārī mira viņas vīrs Kārlis Starcs. Helēna Starca palika viena ar dēlu Jāni (dzimušu 1943. gadā). Viņa iestājās Indianapolisas Baltera Universitātē un studēja mikrobioloģiju (1954—1955). Jau studiju laikā Helēna sāka strādāt Marion County General slimnīcā, kur nostrādāja līdz pat aiziešanai pensijā 1979. gadā.

Helēna Starca bija Indianapolisas Zinātņu Akadēmijas biedre, Indianopolisas latviešu akadēmiskās kopas valdes locekle un aktīva dalībniece, aktīvi iesaistījās sabiedriskajā dzīvē un latviešu ev. luteriskās draudzes darbā.

Helena Starca mirusi Indianapolisā 2005. gada 3. janvārī.

110. zinātnieces dzimšanas dienā LU Muzejs izveidojis viņai veltītu virtuālo izstādi savā vietnē "Neaizmirstamās biogrāfijas".

Darbi 
Helēnas Ledus botāniķes karjeru nežēlīgi pārtrauca Otrais pasaules karš. Viņas pirmās publikācijas un ievāktie herbārija materiāli (kas glabājas LU Muzeja herbārijā RIG) parāda, ka Latvija zaudējusi aizrautīgu dabas pētnieci.

 Ledus H. Pie Zebrus ezera. Daba un zinātne, nr.6. Riga, 1938.
 Ledus H. Notizen zu Flora von W-Zemgale in Lettland. Acta Horti botanici Universitatis latviensis. vol. 11., 12. Riga, 1939.
 Ledus H. Bikstu pagasts. Daba un zinātne, nr. 2. Rīga, 1939.
 Ledus H. Par daudzsakņu Spirodella polyrrhyza (L.) Schleid. Latvijā. Daba un zinātne, nr. 1.

Avoti 
 Табака Л. Основные этапы развития флористических исследований в Латвии. Флора и растительность Латвийской ССР, Приморская низменность. Рига, 1974.
 Enciklopēdija Latvijas Daba, 6.sēj. Preses nams, Rīga, 1998.

Atsauces 

Latvijas biologi
Botāniķi
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
ASV latvieši
Kādēļ vēlu nāci tu

Kādēļ vēlu nāci tu ir komponista Gunāra Freidenfelda labāko dziesmu izlase, kas izdota 2001. gadā.

Izlasē apkopotās dziesmas ierakstītas galvenokārt 70. gadu pirmajā pusē, to papildina arī nesenāki ieraksti.

Dziesmu saraksts
 "Kādēļ vēlu nāci tu?" (G. Selga) Margarita Vilcāne un Ojārs Grinbergs (No minialbuma "Kaktuss", 1972) — 2:41
 "Atmiņu lietus" (G. Selga) O. Grinbergs (No minialbuma "Kaktuss", 1972) — 4:11
 "Kaktuss" (G. Selga) M. Vilcāne (No minialbuma "Kaktuss", 1972) — 2:53
 "Zaļā kļava" (G. Selga) O. Grinbergs (No minialbuma "Kaktuss", 1972) — 2:18
 "Skopa vīra kāzas" (G. Selga) Viktors Lapčenoks (No minialbuma "Latviešu jauno autoru estrādes dziesmas", 1972) — 2:07
 "Zilos svārkos meitene" (G. Selga) Andrejs Lihtenbergs (No izlases "Latviešu komponistu estrādes dziesmas", 1971) — 2:49
 "Ūdensnesējs" (L. Strelēvics) Nora Bumbiere (No minialbuma "Ūdensnesējs", 1974) — 3:57
 "Taču" (O. Vācietis) M. Vilcāne (No minialbuma "Margarita Vilcāne", 1974) — 3:42
 "Ņem uz plaukstas mākonīti" (J. Brežģis) O. Grinbergs (1976) — 2:26
 "Vecmāmiņai" Margarita Freidenfelde — 2:38
 "Ceļavēja dziesma" (J. Brežģis) Vokālā grupa "4x4" (1976) — 3:04
 "Saules rīts" (G. Selga) N. Bumbiere (No minialbuma "Jānis Sildegs / Gunārs Freidenfelds", 1971) — 2:54
 "Rudens roze" V. Lapčenoks — 2:52
 "Dzeguzīte" (O. Vācietis) N. Bumbiere (No minialbuma "Ūdensnesējs", 1974) — 1:58
 "Saules kalēji" (A. Krūklis) N. Bumbiere, V. Lapčenoks (No minialbuma "Ūdensnesējs", 1974) — 4:31
 "Liepziedu laiks" M. Freidenfelde un Ēriks Vegners — 4:43
 "Mūžīgais grasis" V. Lapčenoks — 3:54
 "Gājums" Rita Trence — 4:31
 "Pīlādzīt!" (L. Briedis) Aija Kukule — 3:25
 "Visskaistākais pasaulē" Žoržs Siksna (1984) — 3:39
 "Dziesmiņa par rūķiem" Ansamblis "Ādaži" — 2:51
 "Tu neej prom" (I. Ziedonis) Mirdza Zīvere (1984) — 3:01

Latviešu mūzikas albumi
Kopera

Kopera (, ) ir pilsēta Slovēnijas dienvidrietumos, Slovēnijas piejūras reģionā. Kopera ir šī statistiskā reģiona administratīvais centrs, kā arī vienīgā Slovēnijas ostas pilsēta. Atrodas Adrijas jūras krastā. 2019. gadā Koperā dzīvoja 25,6 tūkstoši cilvēku.

Ārējās saites 

 
 

Slovēnijas pilsētas
Ceļe

Ceļe (, ) ir pilsēta Slovēnijas centrālās daļas austrumos, Saviņas reģionā. Ceļe ir šī statistiskā reģiona administratīvais centrs. Atrodas Saviņas upes krastā, kur tajā ietek Voglajnas upe. 2019. gadā Ceļē dzīvoja 37,9 tūkstoši cilvēku.

Atsauces

Ārējās saites 

 

Slovēnijas pilsētas
Kraņa

Kraņa (, ) ir pilsēta Slovēnijas ziemeļrietumos, Goreņskas reģionā. Kraņa ir šī statistiskā reģiona administratīvais centrs. Pilsēta atrodas aptuveni 20 km uz ziemeļrietumiem no Slovēnijas galvaspilsētas Ļubļanas, Savas upes krastā, kur tajā ietek Kokra. 2019. gadā Kraņā dzīvoja 37,5 tūkstoši cilvēku.

Ārējās saites 

 

Slovēnijas pilsētas
Džons Viks 2

"Džons Viks 2" () ir 2017. gada ASV neonuāra spriedzes trilleris. Filmas režisors ir Čads Stahelski, scenārija autors Dereks Kolstads. Šī ir otrā pilnmetrāžas filma Džona Vika filmu sērijā, kā arī tiešs turpinājums 2014. gada filmai "Džons Viks". Galvenajās lomās filmējas Kiānu Rīvss, Common, Lorenss Fišbērns, Rikardo Skamarčo, Rubija Rouza, Džons Legisamo un Ians Makšeins. Filmas sižets seko algotnim Džonam Vikam (Rīvss), kam ir jābēguļo, jo par viņu ir izsludināta atlīdzība. Filmēšana sākās  Ņujorkā.

Filmas pirmizrāde norisinājās  Losandželosā, bet ASV un Latvijas teātros to sāka demonstrēt no . Filma saņēma pozitīvu kritiku, tika slavēta spriedzes ainu secība, režija, montāža, vizuālais stils un aktierspēle. Pasaules ienākumi filmai ir 171 miljons ASV dolāru pie 40 miljonu filmas budžeta, un ir par 85 miljoniem lielāki nekā filmas pirmajai daļai.

Filmas turpinājums, "Džons Viks 3: Parabellum", tika izdots .

Atsauces

Ārējās saites 

2017. gada filmas
ASV filmas
Summit Entertainment filmas
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vienrocīga grūšana vīriešiem

Vienrocīga grūšana vīriešiem bija viena no divām svarcelšanas disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības tika aizvadītas 7. aprīlī Panatinaiko stadionā un tajā startēja 4 sportisti no 3 valstīm. Katram sportistam bija trīs reizes jāveic grūšana ar vienu roku. 

Zelta medaļu izcīnīja Lielbritānijas sportists Lonsestons Eliots. Viņš Lielbritānijai izcīnīja pirmo zelta medaļu olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu izcīnīja Dānijas sportists Vigo Jensens, bet bronzas medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Aleksandrs Nikolopuls. Vigo Jensenam šī bija viena no trim olimpiskajām medaļām, ko viņš izcīnīja šajās olimpiskajās spēlēs un viena no divām, ko viņš izcīnīja tieši svarcelšanā. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Vienrocīga grūšana
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — abrocīga grūšana vīriešiem

Abrocīga grūšana vīriešiem bija viena no divām svarcelšanas disciplīnām, kas bija iekļauta 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. 

Sacensības tika aizvadītas 7. aprīlī Panatinaiko stadionā un tajās startēja 6 sportisti no 5 valstīm. Katram sportistam bija trīs reizes jāveic grūšana ar abām rokām.

Zelta medaļu izcīnīja Dānijas sportists Vigo Jensens. Viņš Dānijai izcīnīja pirmo zelta medaļu olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu izcīnīja Lonsestons Eliots no Lielbritānijas, bet bronzas medaļu Grieķijas sportists Sotirijs Versis. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

Abrocīga grūšana
Muzeju krātuvju komplekss

Muzeju krātuvju komplekss ir ēka Rīgā, Pulka ielā 8, kurā glabājas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja, Vēstures muzeja, Rakstniecības un mūzikas muzeja un Kino muzeja krājumi.

Ēkas celtniecība uzsākta 2016. gadā.  ēka tika nodota ekspluatācijā. Kompleksa kopējā platība ir 30 tūkstoši kvadrātmetru un tajā vienuviet atrodas aptuveni divi miljoni muzeju vienību, kas regulāri tiks papildināti. Kompleksa pirmajā stāvā izvietots restaurācijas un saimniecības bloks. Muzeja glabātuves ir divu stāvu līmenī, tāpat ir pieejama saldētava, kur tiek glabātas fotoplates un fotonegatīvi.

Muzeja krātuvju kompleksu projektēja "Arhitektu birojs Krasts".

No 2021. gada 27. novembra pie Muzeju krātuves Latvijas Nacionālais mākslas muzejs atklāja pastāvīgo ārtelpas tēlniecības ekspozīciju "Mītpoētiskie tēli".

Atsauces

Ārējās saites 
 Muzeju krātuve — Latvijas Nacionālais mākslas muzejs 

Muzeji Latvijā
Dzjiņdzjana

Dzjiņdzjana (, ) ir apriņķa līmeņa municipalitāte Ķīnas dienvidaustrumos. Ietilpst Fudzjaņas provinces Cjuaņdžou prefektūras līmeņa municipalitātē un pēc pilsētas iedzīvotāju skaita ir lielākā valsts apriņķa līmeņa municipalitāte un lielākā pilsēta Cjuaņdžou. Izvietojusies provinces dienvidaustrumos Taivānas šauruma krastā. Robežojas rietumos ar Naņaņu, ziemeļos — ar Cjuaņdžou Ličenas un Fendzes pilsētas rajoniem, austrumos — ar Šiši.

Galvenās rūpniecības nozares ir tekstilrūpniecība un apavu ražošana, pilsēta diek dēvēta par Ķīnas «Apavu galvaspilsētu». Pēc kopprodukta Dzjiņdzjana ir starp valsts attīstītākajām apriņķa līmeņa pašvaldībām.

Atsauces

Ārējās saites 

Ķīnas pilsētas
Fudzjaņa
Ķīnas apriņķa līmeņa administratīvās vienības
Repovesi nacionālais parks

Repovesi nacionālais parks () ir 2003. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidaustrumos, Etelesavo un Kimenlākso reģionos. Savulaik bijis intensīvas mežsaimniecības rajons, mūsdienās rajonā dominē priežu un bērzu meži. Reģions bagāts ezeriem, caur to plūst Kokunjoki upe. Tūristu iecienīti objekti ir Olhavas klints, Lapinsalmi gājēju tilts, atjaunotie plostošanas kanāli.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Somijas nacionālie parki
Dienvidsavo
Stevans Horvats

Stevans Horvats (; dzimis , miris ) bija serbu grieķu-romiešu stila cīkstonis, 1968. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvējs.

Biogrāfija 
Kopš mazotnes viņš nodarbojās ar sportu, galda tenisu, futbolu, paukošanu, boksu, boulingu, šahu un, pats galvenais, viņš mīlēja cīņas sportu. Viņš apmeklēja Augstāko treneru skolu (1963—1966) un pēc sportista karjeras beigšanas saņēma valsts stipendiju (1966—1969). Kā profesionāls treneris viņš 1971. gadā veiksmīgi strādāja Pančevas cīņas sporta klubā "Dinamo", kur viņš izglītoja vairākus jaunos cīkstoņus un olimpiskās cerības. Viņš arī neklātienē studēja Zagrebas Fiziskās izglītības fakultātē un 1972. gadā veiksmīgi pabeidza studijas. Ar maģistra grādu viņš beidzis minēto fakultāti 1979. gadā. No 1973. līdz 1975. gadam viņš strādāja Novisadā, Fiziskās audzināšanas institūtā kā profesionāls cīņas sporta līdzstrādnieks, bet no 1975. gada līdz aiziešanai pensijā 1989. gadā bija cīņas sporta docents.

Stevans Horvats piedalījās 1960. gada olimpiskajās spēlēs Romā un 1964. gadā Tokijā vieglā svara kategorijā (līdz 70 kg), abās reizēs izcīnot ceturto vietu. 1968. gada olimpiādē Meksikā finālā viņš zaudēja Japānas cīkstonim Munedzi Munemuram, tomēr bija apmierināts ar sudraba medaļu.

Viņš izcīnīja zelta medaļas pasaules čempionātos Helsingborjā (Zviedrijā, 1963) un ASV pilsētā Toledā (1966). Otrais bija Jokohamā 1961. gadā, Toledo 1962. gadā un Tamperē 1965. gadā.

Viņš uzvarēja Vidusjūras spēlēs Beirūtā 1959. gadā un Tunisā 1967. gadā, bija ceturtais Neapolē 1963. gadā. Viņš ieņēma otro vietu pirmsolimpiādes turnīros Tokijā 1963. gadā un Mehiko 1967. gadā. Trīs reizes viņš izcīnīja zelta medaļu Balkānos, 1960. gadā Burgasā, 1961. gada Atēnās un 1962. gada Skopjē, 1959. gadā Bukarestē bija otrais, bet 1958. gadā — Stambulā trešais.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Pasaules godīgas cīņas balva (World Fair Play Award), 1966. gads.

Atsauces

Ārējās saites 

1932. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Rietumbačkas apgabalā dzimušie
Dienvidslāvijas cīkstoņi
Serbijas cīkstoņi
1960. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1964. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1968. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Pasaules čempioni grieķu-romiešu cīņā
Olimpiskie sudraba medaļnieki cīņas sportā
Igors Mednis

Igors Mednis (1931—2001) bija latviešu būvinženieris un dārznieks, 7,2 ha lielā Lāčupītes dendrārija izveidotājs Engures novadā starp Apšuciemu un Klapkalnciemu.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1931. gada 19. jūnijā Rīgā. Pirmos stādījumus Igors Mednis sāka veidot 1959. gadā priežu silā starp Lāčupi un Rīgas jūras līča krastu, pakāpeniski savu krūmu un koku kolekciju papildinot ar stādiem, kurus viņš atveda ne tikai no dažādām Baltijas vietām, bet arī no Padomju Savienības Tālajiem Austrumiem, vēlāk arī sēklu apmaiņas ceļā no Eiropas valstīm.
Pa Padomju Savienību viņš braucis darba darīšanās un brīvajos brīžos gājis klejot un meklējis kaut ko savam dārzam. Stādi bijuši maziņi, lai varētu ielikt mugursomā vai čemodānā.
Tā kā Medņa dendrārija teritorija atrodas kāpu joslā, kur bija aizliegta saimnieciskā darbība, viņš ar valsts mežu fondu nolēdzis līgumu. Bijuši gadījumi, kad rododendri un skujkoki tika izrakti vai citādi postīti.

Miris 2001. gada 26. maijā.

Atsauces 

Latvijas inženieri
Džons Viks 3: Parabellum

"Džons Viks 3: Parabellum" () ir 2019. gada ASV neonuāra spriedzes trilleris ar Kiānu Rīvsu Džona Vika lomā. Filmu sērijas trešā daļa ir tiešs turpinājums iepriekšējām sērijas filmām "Džons Viks" (2014) un "Džons Viks 2" (2017). Filmas režisors ir Čads Stahelski, scenārija autori Dereks Kolstads, Šejs Hetens, Kriss Kollinss un Marks Eibramss. Filmā galvenās lomas atveido Halle Berija, Lorenss Fišbērns, Marks Dakaskoss, Āzija Keita Dillona, Lenss Rediks, Andželika Hjūstone un Ians Makšeins. Filmas darbība turpinās dažas minūtes pēc iepriekšējās filmas beigām, kad bijušais algotnim Džonam Vikam ir jābēg amata brāļu leģioniem pēc tam, kad viņa nesenās darbības dēļ par viņa galvu tiek izsludināta 14 miljonus ASV dolāru liela atlīdzība.

Par filmas izstrādi paziņoja 2017. gada jūnijā. Lielākā daļa no iepriekšējo daļu filmēšanas grupas un aktierim tika apstiprināti 2018. gada februārī, savukārt ar jaunpienācējiem līgumi tika noslēgti tā paša gada maijā. Filmēšana tika uzsākta tajā pašā mēnesī un ilga līdz novembrim, filmēts tika Ņujorkā, Monreālā un Marokā.

Filmas pirmizrāde norisinājās  Bruklinā, bet ASV un Latvijas kinoteātros to sāka demonstrēt no . Tās vispasaules ienākumi ir 326 miljoni ASV dolāru, tādējādi kļūstot par ienesīgāko franšīzes sērijas filmu tikai desmit dienu laikā pēc kinoseansu uzsākšanas. Filma saņēma dažādu kritiku, tika slavēta spriedzes ainu secība, režija, vizuālais stils un Rīvsa aktierspēle. Filmas turpinājums, "Džons Viks 4", ir izstrādes stadijā un tā pirmizrāde paredzēta .

Atsauces

Ārējās saites 

2019. gada filmas
ASV filmas
Summit Entertainment filmas
TurkSat-3USat

TurkSat-3USat bija Turcijas nanopavadonis. Tas paredzēts vairāku tehnoloģiju pārbaudei. Pavadonis orbītā tika palaists 2013. gada 26. aprīlī. Tas darbojās vienu dienu.

Kosmisko aparātu izgatavoja Stambulas Tehniskās universitātes Kosmisko sistēmu izstrādes un testēšanas laboratorija un Radio frekvenču laboratorija sadarbībā ar uzņēmumu Türksat un Turcijas amatieru pavadoņu tehnoloģiju organizāciju (TAMSAT). Darbs pie projekta sākās 2010. gada 29. novembrī.

Pavadonis tika veidots CubeSat 3U standartā ar izmēriem 10 * 10 * 34 cm un masu aptuveni 4 kg. Tā stuktūru piegādāja Nīderlandes uzņēmums Innovative Solutions In Space BV.
Tam ir lineārais retranslators radioamatieru radio retranslācijai. TurkSat-3USat bija uzstādīta neliela kamera C329 Zemes fotografēšanai.
Elektroenerģiju nodrošināja saules baterijas un litija polimēra akumulators kopā ar superkondensatoriem.
TurkSat-3USat bija sistēma, kas ļauj pavadoni novadīt no orbītas pēc misijas beigām — izvēršama membrāna, kas veicina bremzēšanos jonosfērā.

Lidojuma gaita 
TurkSat-3USat tika palaists  04:13 UTC ar nesējraķeti Chang Zheng 2D no Dzjucjuaņas pavadoņu palaišanas centra. Pavadonis tika ievadīts solārsinhronā orbītā. TurkSat-3USat bija sekundārā krava pēc Ķīnas tālizpētes pavadoņa Gaofen 1; kopā ar to palaisti nanopavadoņi NEE-01 Pegaso un CubeBug-1.

Pēc palaišanas dienu no pavadoņa tika saņemti signāli, kas liecināja, ka tas darbojas veiksmīgi. Nākamajā dienā tas apklusa nenoskaidrotu iemeslu dēļ.

Atsauces

Ārējās saites 
 TurkSat-3USat Gunter Dirk Kreb
 TURKSAT-3USAT AMSAT-UK
 TURKSAT 3U Orbītas elementi n2yo.com

Turcijas kosmiskie aparāti
CubeSat pavadoņi
Radioamatieru pavadoņi
Čārlija eņģeļi (2019. gada filma)

"Čārlija eņģeļi" () ir 2019. gada ASV asa sižeta komēdija. Filmas režisore un scenārija autore ir Elizabete Benksa. Galvenās lomas atveido Kristena Stjuarta, Naomi Skota un Ella Balinska, kas ir jaunās paaudzes eņģeļi un strādā privātdetektīvu aģentūras Townsend Agency labā. Šī ir trešā filma "Čārlija eņģeļu" filmu sērijā un ir turpinājums Aivena Gofa un Bena Robertsa veidotajam tāda paša nosaukuma seriālam un divām iepriekšējām spēlfilmām, "Čārlija eņģeļi" (2000) un "Čārlija eņģeļi: Pilna jauda" (2003).

Filmas izstrāde tika uzsākta 2015. gada septembrī, kad Sony Pictures nolēma atsākt darbu pie filmu sērijas pēc 2011. gada televīzijas seriāla slēgšanas. Mēnesi vēlāk Elizabete Benksa pievienojās projektam kā režisore, producente un scenārija autore. Visu 2018. gadu norisinājās aktieru atlase filmai un pati Benksa arī tika apstiprināta vienai no lomām. Filmēšana sākās 2018. gada septembrī un norisinājās Vācijā un Turcijā. Filmēšanas process noslēdzās decembrī un Benksa paziņoja, ka šī filma būs turpinājums iepriekšējām daļām.

Filmas atbalstam galveno filmas skaņu celiņa dziesmu Don't Call Me Angel, Arianas Grandes, Mailijas Sairusas un Lana Del Rey izpildījumā jau izdeva 2019. gada septembrī, kam sekoja skaņu celiņa albuma un oriģinālmūzikas albuma izdošana 1. un 8. novembrī. "Čārlija eņģeļi" pirmizrāde norisinājās  Australijā. ASV kinoteātros filmu sāka demonstrēt 15. novembrī, bet Latvijas kinoteātros — 22. novembrī. Filma saņēma dažādas kritiķu atsauksmes, tās vispasaules ienākumi ir 73,3 miljoni ASV dolāri.

Atsauces

Ārējās saites 

2019. gada filmas
ASV filmas
Gerasimovs

Gerasimovs () ir krievu cilmes uzvārds, kas cēlies no grieķu personvārda ( — "vecākais").

Cilvēki ar šādu uzvārdu 
 Valērijs Gerasimovs, Krievijas Federācijas armijas ģenerālis,
 Vjačeslavs Gerasimovs, Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts.

Krievu uzvārdi
Nīls Degrass Taisons

Nīls Degrass Taisons (; dzimis ) ir amerikāņu astrofiziķis, zinātnes komunikators un Heidena planetārija (Hayden Planetarium) pašreizējais direktors, kas savukārt veido daļu no plašākā Amerikas Dabas vēstures muzeja (American Museum of Natural History) Manhatanā, Ņujorkā.

Taisons ir daudzu zinātnisko izdevumu un grāmatu autors, kā arī vairāku dokumentālo raidījumu viesis un vadītājs. Sadarbībā ar National Geographic biedrību viņš vada arī zinātnes radio pārraidi Star Talk, kurā saistībā ar zinātnes jautājumiem intervē dažādas slavenības.

Tāpat Taisons ir vairāku goda apbalvojumu saņēmējs, 2015. gadā viņam piešķirta ASV Nacionālās zinātņu akadēmijas medaļa par "neparasto lomu sabiedrības aizraušanā ar zinātnes brīnumiem". Dažkārt Taisons nosaukts par "interneta slavenāko astrofiziķi". 2020. gada aprīlī viņam bija 13,8 miljoni Twitter sekotāji.

Atsauces

Ārējās saites 

 Taisonam veltīta lapa Heidena planetārija oficiālajā tīmekļa vietnē 
 Taisona vadītās Star Talk radio pārraides oficiālā tīmekļa vietne (vadītājs Nīls Degrass Taisons) 

1958. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
ASV zinātnieki
Astrofiziķi
Adamsu ģimene (2019. gada filma)

"Adamsu ģimene" () ir 2019. gada ASV datoranimācijas melnā komēdija. Filmas režisori ir Konrads Vernons un Gregs Tīrnens, scenārija autors Mets Lībermans. Filmas sižets balstīts uz Čārlza Adamsa veidotajiem tēliem. Tēlus ieskaņojuši Oskars Aizeks, Šarlīze Terona, Hloja Greisa Moreca, Fins Volfhards, Niks Krolls, Snoop Dogg, Beta Midlere un Elisone Dženija. Filmas pirmizrāde ASV norisinājās , savukārt Latvijā — . Tā saņēma dažādas kritiķu atsauksmes un filmas vispasaules ienākumi ir 203 miljoni ASV dolāru pie 24 miljonu budžeta.

Filmu latviešu valodā ieskaņojuši Aija Dzērve, Artūrs Skrastiņš, Jānis Jarāns, Jēkabs Zemītis, Esmeralda Dzērve, Santa Didžus, Gints Hartmanis un citi.

Filmas turpinājuma pirmizrāde ieplānota , ar Vernonu un Tīrnenu atkal kā režisoriem.

Atsauces

Ārējās saites 

2019. gada animācijas filmas
ASV animācijas filmas
O, brāl, kur tu esi?

"O, brāl, kur tu esi?" () ir 2000. gada ASV komēdija, kuras režisori un vieni no scenārija autoriem ir brāļi Koeni. Galvenās lomas atveido Džordžs Klūnijs, Džons Turturo un Tims Bleiks Nelsons. Filmas pirmizrāde notika .

Atsauces

Ārējās saites 

2000. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Albins Kurti

Albins Kurti (; dzimis ) ir Kosovas politiķis un aktīvists, kurš bija ceturtais Kosovas premjerministrs (no 2020. gada 3. februāra). Tomēr viņa valdība 25. martā neizturēja uzticības balsojumu un šobrīd viņš ir premjerministra pienākumu izpildītājs, līdz darbu sāks jaunā valdība. Kurti ir politiskās kustības un partijas Vetëvendosje (pašnoteikšanās) līderis. Plašāk kļuva zināms 1997. gadā kā Prištinas Universitātes studentu apvienības viceprezidents un galvenais 1997. un 1998. gada nevardarbīgo demonstrāciju organizators. Kad Adems Demači kļuva  par Kosovas Atbrīvošanas armijas politisko pārstāvi, Kurti darbojās viņa birojā. Viņš bijis Kosovas Asamblejas deputāts kopš 2010. gada trijos sasaukumos.

Kurti valdība kļuva par pirmo pasaulē, kas zaudējusi uzticību COVID-19 pandēmijas pretpasākumu organizēšanas nesaskaņu dēļ.

Atsauces

Ārējās saites 

1975. gadā dzimušie
Kosovas politiķi
Kosovas premjerministri
Ufas stacija

Ufas stacija (, ) ir Krievijas Kuibiševa dzelzceļa Baškīru reģiona dzelzceļa stacija uz Transsibīrijas dzelzceļa vēsturiskās trases Ufā, Baškortostānas galvaspilsētā.

Vēsture 

Pirmā dzelzceļa līnija līdz Ufai tika aizsākta 1885. gadā ar Samaras — Ufas dzelzceļa būvi, kurš sasniedza Ufu 1888. gadā līdz ar Ufas dzelzceļa tilta uzbūvēšanu. Tālāk līnija tika pagarināta 1890. gadā līdz Zlatoustai un 1892. gadā līdz Čeļabinskai. 1906. gadā ar Jekaterinburgas līnijas izbūvi un Transsibīrijas maģistrāles pabeigšanu stacija kļuva par dzelzceļa mezglu, kurš savienoja Krievijas Eiropas un Tālo Austrumu daļas.

Vieta Ufas dzelzceļa stacijas būvei tika izvēlēta 1885. gadā, un tās pirmā eklektisma stilā celtā ēka tika ekspluatēta no 1888. līdz 1967. gadam (arhitekts F. F. Esens). Pēc tam nojauktās vecās stacijas vietā trīs gadus vēlāk tika uzcelta K. Gotlība projektēta akmens ēka, kuras pirmā rekonstrukcija tika veikta jau 1974. gadā, bet tagadējās rekonstrukcijas pirmā kārta notika 2005.–2011. gadā. Šai laikā stacijā tika veikta iekšējā apdare ar marmoru un granītu un slēgtas pazemes izejas uz peroniem, pārceļot tās uz augšējo galeriju.

Mūsdienas 

Kopš 2005. gada stacijas rekonstrukcija notiek gandrīz pastāvīgi. 2019. gadā, uz Baškortostānas izveidošanas simtgadi, šos darbus bija iecerēts pabeigt. Sākotnēji tos bija plānots pabeigt 2007. gadā, uz 450 gadu jubileju kopš Baškortostānas zemju pievienošanas Krievijai. 2019. gadā solīto pabeigšanas laiku atkal pārbīdīja, šoreiz uz 2021. gadu.

Stacijā ir 4 zemās pasažieru platformas: viena sānu un trīs salu platformas, kuras savieno pazemes eja, kas ved uz stacijas ēku un izeju uz pilsētu. 

Kopš 2011. gada apakšzemes pāreja ir slēgta, un pieeja salu platformām ir tikai caur galeriju no stacijas trešā stāva. Izejas no stacijas uz autobusu un bijušajām tramvaja pieturām ved no stacijas trešā stāva caur ar kustīgo trotuāru aprīkotu eju, kura beidzas ar trim izejām ar eskalatoriem. Tomēr eskalatori stacijā nolietošanās dēļ bieži nedarbojas, un ejā apmetušies bezpajumtnieki, kuri rada stacijā antisanitāriju. 

Stacija atrodas Belajas upes krastā, tomēr projekts nenodrošina piekļuvi upei. Līdz 2017. gadam līdz stacijai varēja nokļūt ar dažādiem tramvaju maršrutiem, taču pašlaik pilsētas satiksmi ar staciju nodrošina tikai autobusi.

Stacijā atrodas Krievijas pasta filiāle — Galvenais pārvadājumu maģistrālais centrs jeb Ufas maģistrālais šķirošanas centrs. Visā stacijas ēkā pieejams bezmaksas Wi-Fi, ēkā ir aptieka, divas kafejnīcas un viena tualete.

Ufas stacija strādā 24 stundas diennaktī. Paziņojumi stacijā skan krievu un baškīru valodā.

Maršruti 

Līdz 2020. gadā uzsāktajiem karantīnas ierobežojumiem stacija katru dienu apkalpoja vairāk nekā 40 tālsatiksmes vilcienus un apmēram 50 piepilsētas elektrovilcienus. Saskaņā ar 2020. gada sākuma grafiku caur staciju kursēja šādi tālsatiksmes vilcieni:

Visa gada vilcienu satiksme

Sezonas vilcienu satiksme

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Stacijas vietne

Krievijas dzelzceļa stacijas
Ufa
Irina Koļadenko

Irina Koļadenko (; dzimusi ) ir ukraiņu brīvā stila cīkstone.

Biogrāfija 
Irina Koļadenko piedalās starptautiskās sacensībās kopš 2017. gada. 2018. gada pasaules U23 čempionāta bronzas medaļniece.

2019. gada pasaules čempionātā Kazahstānā svara kategorijā līdz 65 kg Irina sasniedza finālu, kur zaudēja Krievijas cīkstonei Innai Tražukovai un izcīnīja turnīra sudraba medaļu.

2020. gada februārī Itālijas galvaspilsētā Romā kontinentālajā čempionātā svara kategorijā līdz 65 kg Irina cīņā par bronzas medaļu pārspēja rumāņu sportisti un ieguva Eiropas čempionāta bronzas medaļu. 2021. gada aprīlī Polijas galvaspilsētā Varšavā Eiropas čempionātā svara kategorijā līdz 62 kg Irina fināla cīņā pārspēja Ungārijas sportisti Mariannu Šaštinu un ieguva Eiropas čempiones titulu.

2021. gada augustā Tokijā 2020. gada vasaras olimpiskajās spēlēs svara kategorijā līdz 62 kg Irina pusfinālā zaudēja kirgīzietei Aisulū Tinibekovai, bet cīņā par trešo vietu pārspēja Latvijas cīkstoni Anastasiju Grigorjevu un ieguva bronzas medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1998. gadā dzimušie
Kijivas apgabalā dzimušie
Ukrainas cīkstoņi
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie bronzas medaļnieki cīņas sportā
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — diska mešana vīriešiem

Diska mešana vīriešiem bija viena no vieglatlētikas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Šī bija viena no sešām laukuma disciplīnām un viena no divām mešanas disciplīnām vieglatlētikā.

Sacensības tika aizvadītas 6. aprīlī Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 9 sportisti no 6 valstīm. Šī bija pirmā reize, kad diska mešana tika aizvadīta starptautiskās sacensībās. Visi sportisti disku varēja mest 3 reizes, bet trīs labāko rezultātu īpašnieki to varēja mest vēl divas reizes. 

Diska mešana bija otrās sacensības, kurās tika sadalītas olimpiskās medaļas mūsdienu olimpiskajās spēlēs. Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva ASV sportists Roberts Garets. Sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Panajotis Paraskevopuls, bet bronzas medaļu ieguva Grieķijas sportists Sotirijs Versis.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba un bronzas medaļas.

Rekordi 
Par olimpisko rekordu diska mešanā kļuva ASV sportista Roberta Gareta rezultāts. Tas bija 29 metri un 15 centimetri. Šis rekords pastāvēja līdz 1900. gada Parīzes vasaras olimpiskajām spēlēm.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 
  Excerpt available at  .
 

Diska mešana
Jūlija Vilhelmīne Hāgena-Švarca

Jūlija Vilhelmīne Hāgena-Švarca (; dzimusi , mirusi ) bija vācbaltiešu gleznotāja.

Biogrāfija 
Jūlija Hāgena-Švarca bija gleznotāja Augusta Matiasa Hāgena meita. Dzimusi laikā, kad viņas vecāki bija glezniecības ekskursijā Prangli salā. Viņa agri izrādīja interesi par zīmēšanu, tāpēc viņas tēvs veltīja daudz laika meitas apmācībai. Pēc valsts publiskās skolas beigšanas viņa iestājās Tērbatas Universitātē, kur viņu drīz vien piesaistīja portretu gleznošana.

Pēc universitātes absolvēšanas viņa saņēma stipendiju studijām Vācijā. Viņa sāka ar Frīdrihu Gonni (Friedrich Gonne) Drēzdenē, pēc tam devās uz Minheni, apgūstot amatu Morica Rugendasa darbnīcās. Trīs gadus vēlāk viņa atgriezās Tērbatā un no cara Nikolaja I saņēma vēl vienu stipendiju studijām Itālijā. Šoreiz viņu pavadīja viņas tēvs, kurš cerēja, ka Itālijas klimats palīdzēs uzlabot viņa redzi.

Pateicoties dalībai vairākos izstādēs visā Eiropā, 1854. gadā viņa atgriezās mājās, jau kā pazīstama māksliniece. Drīz pēc tam viņa apprecējās ar astronomu Ludvigu Švarcu, kurš vēlāk kļuva par vietējās observatorijas direktoru. Viņas medusmēnesis sastāvēja no ekspedīcijas uz Sibīrijas dienvidaustrumu daļu, kur viņas vīrs bija komandā, kas pētīja derīgos izrakteņus un sagatavoja detalizētu karti Krievijas Ģeogrāfiskajai biedrībai. Viņa izmantoja izdevību uzskicēt visu interesējošo.

1858. gadā viņa kļuva par pirmo sievieti, kuru ievēlēja Ķeizariskā Mākslas akadēmijā. Pēc tam viņa lielu daļu laika pavadīja Sanktpēterburgā, piedaloties visās vietējās un nacionālās izstādēs. Kopumā viņa uzgleznoja vairāk nekā 700 portretu.

Darbi

Atsauces

Ārējās saites 

 Jūlijas Vilhelmīnes Hāgenas-Švarcas darbi Igaunijas mākslas muzeja digitālajā arhīvā
 ЖЗЛ (ИЗ ЛИВОНИИ С ЛЮБОВЬЮ Часть 2 — АВГУСТ МАТТИАС ХАГЕН.) 

1824. gadā dzimušie
1902. gadā mirušie
Vācbaltieši
Igaunijas gleznotāji
Tartu Universitātes absolventi
Tartu dzimušie
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas stienis vīriešiem

Vingrošanas stienis vīriešiem bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Vingrošanas stienis bija sporta vingrošanas disciplīna.

Sacensības uz vingrošanas stieņa tika aizvadītas 9. aprīlī un tās notika Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 15 sportisti no 4 valstīm.

Šajā disciplīnā visas olimpiskās medaļas ieguva Vācijas sportisti. Par pirmo olimpisko čempionu, zelta medaļu šajā disciplīnā izcīnīja Hermanis Veingertners. Savukārt sudraba medaļu ieguva Alfrēds Flatovs, bet bronzas medaļa netika pasniegta. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Vingrošanas stienis
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas zirgs vīriešiem

Vingrošanas zirgs vīriešiem bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no sešām individuālajām disciplīnām vingrošanā. Vingrošanas zirgs bija sporta vingrošanas disciplīna.

Sacensības uz vingrošanas zirga tika aizvadītas 9. aprīlī un tās notika Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 14 sportisti no 5 valstīm.

Par pirmo olimpisko čempionu kļuva Šveices sportists Luijs Cuters. Viņš Šveicei izcīnīja pirmo olimpisko zelta medaļu. Sudraba medaļu izcīnīja Vācijas sportists Hermans Veingārtners, bet bronzas medaļa netika pasniegta. 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Vingrošanas zirgs
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — vingrošanas riņķi vīriešiem

Vingrošanas riņķi bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no 6 individuālajām sporta vingrošanas disciplīnām.

Sacensības riņķos tika aizvadītas 9. aprīlī, un tās notika Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 8 sportisti no 3 valstīm. Iespējams disciplīnā startēja vairāk sportistu, bet precīzs to skaits nav zināms. Demonstrējumi uz vingrošanas riņķiem ilga divas minūtes. 

Pirmo trīs vietu un piektās vietas ieguvējs ir zināmi, taču ceturtās vietas ieguvējs nav zināms. Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva Grieķijas sportists Joannis Mitropuls. Šī bija pirmā zelta medaļa, ko Grieķija izcīnīja mūsdienu olimpiskajās spēlēs. Sudraba medaļu izcīnīja Vācijas sportists Hermanis Veingertners, bet bronzas medaļu ieguva Grieķijas sportists Petrs Persakis.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

Vingrošanas riņķi
Vingrošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs — kāpšana virvē vīriešiem

Kāpšana virvē vīriešiem bija viena no astoņām vingrošanas disciplīnām, kas bija iekļautas 1896. gada vasaras olimpisko spēļu programmā. Tā bija arī viena no 6 individuālajām sporta vingrošanas disciplīnām.

Virvē kāpšanas sacensības tika aizvadītas 10. aprīlī un tās notika Panatinaiko stadionā. Tajās startēja 5 sportisti no 4 valstīm. Virves garums, kurā bija jākāpj, bija 14 metri. Rezultāta vērtēšanā tika ņems vērā kāpšanas laiks un kāpšanas stils. 

Par pirmo olimpisko čempionu šajā disciplīnā kļuva un zelta medaļu ieguva Grieķijas sportists Nikolajs Andriakopuls. Arī sudraba medaļu izcīnīja Grieķijas sportists Toms Ksenakis, bet bronzas medaļu izcīnīja Vācijas sportists Fricis Hofmanis.

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu. Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji

Rezultāti

Pārstāvētās valstis un sportisti

Valstis 
Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

kāpšana virvē