joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Harmony (SKS)

Harmony (no  "harmonija") jeb Node 2 ir Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) modulis, kuru 2007. gada oktobrī nogādāja orbītā ar kosmoplānu Discovery misijā STS-120. Tas kalpos kā savienojošais mezgls starp Destiny, Columbus un Kibo moduli. Harmony izgatavots Itālijā. Ar Harmony uzstādīšanu tiek uzskatīts, ka ir pabeigts SKS amerikāņu segmenta kodols.

Specifikācija 

Harmony ir cilindra formas korpuss, kas izgatavots no alumīnija. 
Node-2 ir līdzīgs 1998. gadā uzstādītajam ASV izgatavotajam modulim Node-1 (Unity), bet ir garāks.
Tā garums ir 7,2 m, diametrs 4,4 m, hermētiskais tilpums — 70 m³, starta masa ir aptuveni 13 600 kg. Modulim ir seši savienošanas porti (četri sānos un divi galos). Uz korpusa virsmas ir vairāki adapteri, pie kuriem var pievienot Space Shuttle vai SKS manipulatoru.

Izgatavošana 

Pēc Eiropas Kosmosa aģentūras (ESA) līguma ar Itālijas kosmisko aģentūru, Node-2 moduli izgatavoja Itālijas kompānija Alcatel Alenia Space Turīnā. Tā bija jāuzbūvē NASA vajadzībām, par to ESA saņemot iespēju ar Space Shuttle nogādāt uz SKS eiropiešu Columbus laboratoriju.

 Turīnā starp ESA un NASA tika noslēgts bartera līgums par Node-2 un Node-3 moduļu un cita aprīkojuma izgatavošanu.

Pirmslidojuma sagatavošana 
 ar Airbus Beluga lidmašīnu Node-2 modulis tika nogādāts Kenedija kosmiskajā centrā, lai to sāktu sagatavot misijai STS-120. Pēc ESA inženieru pārbaudēm, 18. jūnijā modulis oficiāli tika nodots NASA pārziņā.

, pēc ASV izsludinātā konkursa skolēnu vidū, tika paziņots Node-2 moduļa jaunais nosaukums — "Harmony".

Starptautiskajā kosmiskajā stacijā 

 notika Space Shuttle Discovery starts ar Harmony kā galveno kravu (misija STS-120).

Tā kā modulim paredzētajā vietā (Destiny galā) atradās adapters PMA-2, pie kura pieslēdzas Space Shuttle, tad Harmony bija jānovieto īslaicīgā atrašanās vietā.  modulis tika izcelts no kosmoplāna kravas telpas un pievienots pie Unity moduļa sāna porta. Nākamajās dienās notika tā dekonservācija.

 SKS 16. ekspedīcijas dalībnieki Pegija Vitsone un Jurijs Maļenčenko veica iziešanu atklātā kosmosā, lai sagatavotu pāreju PMA-2 pārvietošanai uz Harmony: tika atvienoti elektrības kabeļi. Pēc tam kosmonauti pievienoja kabeļus manipulatora fiksatoram uz Harmony un noņēma aizsarpārklāju no porta, pie kura tiks piestiprināts adapters.

 PMA-2 ar stacijas manipulatoru tika noņemts no Destiny moduļa un pārvietots uz Harmony gala portu.
 modulis ar tam pievienoto PMA-2 tika pārvietots tam paredzētajā vietā — laboratorijas Destiny galā.

, Vitsone un Tani veica iziešanu kosmosā, kuras laikā pie Harmony tika pieslēgti dzesēšanas sistēmas vadi un veikta kabeļu savienošana pie PMA-2.  Vitsone un Tani pabeidza kabeļu un dzesēšanas cauruļu savienošanu starp PMA-2, Harmony un Destiny .

Atsauces

Ārējās saites 
 Node 2: Connecting Module (ESA)

Starptautiskā kosmiskā stacija
Mīts par Sīsifu

Mīts par Sīsifu — Albēra Kamī 1942. g. eseja. Esejas pamatā ir grieķu mīts par Sīsifu, kuru Dievi ir sodījuši-sīsifam ir mūžīgi jāveļ bluķis stāvā kalnā, kad viņš pietuvojas kalna virsotnei, bluķis izslīd no rokām un noveļas kalna pakājē,Sīsifam tam ir jādodas pakaļ, lai turpinātu savu iesākto.
Sīsifs uzvar likteni tad, kad akmens ir noripojis lejā, viņš tam dodas pakaļ un ripina atpakaļ kalnā. Sīsifs nepadodas grutību priekšā, izjūt atbildību par sev uzticēto darbu, viņam ir brīva izvēle-velt vai nevelt akmeni-gara brīvība, apliecinājums tam, ka cilvēkam ir garīgā izvēle jebkurā brīdī. Sīsifs pieņem dzīvi ar grūtībām, zinādams, ka savu mērķi nekad nesasniegs.
Ceļš uz mērķi ir daudz svarīgāks nekā mērķis, jo ceļā mēs gustam ļoti daudz mācību, kas turpmāk dzīvē noder.
Svarīgi ir sevi pārvarēt, būt spējīgam pārvarēt grūtības.

Ārējās saites 
 Izvilkums latviešu valodā

Albēra Kamī darbi
Taškenta

Taškenta () ir Uzbekistānas lielākā pilsēta un galvaspilsēta. Pilsētā dzīvo aptuveni 2 miljoni iedzīvotāju, un tā ir Taškentas vilajeta centrs. Pilsēta atrodas uz ziemeļiem no lielā Zīda ceļa, pie Kazahstānas robežas. Pilsēta atrodas Sirdarjas
pietekas, Čirčikas upes auglīgajā ielejā. Uz ziemeļiem sākas stepes un Kizilkuma tuksnesis, kamēr uz dienvidiem atrodas Fergānas ieleja. Pilsētā valda subtropisks, kontinentālais klimats. Vasaras ilgst no aprīļa līdz oktobrim.

Nosaukums 
Pilsēta pirmoreiz minēta 5. gadsimta ķīniešu avotos ar nosaukumu "Ši" vai "ŽeŠi" (), vēlāk tas pārveidojās par "Taša" (Šaša), kas tjurku valodās nozīmē "akmens". 11. gs. izveidojās pilsētas vārds Šaškanda, no kā vēlāk izveidojās Toškant, kas uzbeku valodā nozīmē "akmens pilsēta", atsaucoties uz tās cietokšņa akmens mūriem.

Vēsture 
Pilsētas aizsākumi ir meklējami agrajos viduslaikos, 4.-5. gadsimtā. 713. gadā Taškentu ieņēma arābi. Tā vienlaikus bija arī ķīniešu ietekmes rietumu robeža, un šajā vietā apstājās arābu ekspansija. Pēc Taškentas nonākšanas arābu pārvaldē šeit izplatījās islāms. Tašā tika kalti sudraba dirhemi, kas atrasti arī Latvijas teritorijā. 9. un 10. gadsimtā pilsētu bija ieņēmusi Persijas samanīdi, 11. gs. avotos Taškenta pirmoreiz tika dēvēta par pilsētu. 1220. gadā pilsētu iekaroja un izpostīja Čingishans un iekļāva Mongoļu impērijā. 14. gadsimtā pilsētu iekaroja Timura armija. 16. gadsimtā pilsētā vairākas skaistas mošejas. Timurīdu impērijas sabrukums pavēra ceļu jauniem iekarotājiem, 1630. gadā Taškenta kļuva par Kazahu hanistes galvaspilsētu, 1740. gadā to iekaroja Buhāras haniste bet jau 1784. gadā Taškentas iedzīvotāji buhāriešus padzina. Pilsētā attīstījās metālapstrāde, audumu aušana un ādas apstrāde. Taškenta bija reģiona komerciālais centrs. 19. gs. sākumā mošeju skaits pilsētā pieauga līdz 150, bet iedzīvotāju skaits sasniedza ap 40 000 vīriešu. (sievietes un bērnus neviens neskaitīja).  1809. gadā to iekaroja Kokandas hanistei lojāls kipčaku karaspēks, kas vairāk bija ieinteresēts pilsētas laupīšanā, nekā pārvaldē. 1847. sacelšanās rezultātā kipčakus padzina.

Aleksandra II valdīšanas laikā 1865. gadā Krievijas Impērijas armija iekaroja Taškentu, kas 1867. gadā kļuva par Krievijas Turkestānas jeb Turkestānas ģenerālgubernatūras pārvaldes centru. Blakus Taškentai sāka būvēt jauno krievu militāro pilsētiņu. Pirmais ģenerālgubernators ģenerālis Konstantīns fon Kaufmans ieradās šeit 1867. gada 7. novembrī.

Pēc Oktobra revolūcijas tika izveidota Turkestānas Autonomā Padomju Sociālistiskā Republika ar Taškentu kā galvaspilsētu. 1924. gadā Taškenta tika iekļauta jaunizveidotajā Uzbekijas PSR, taču tikai 1930. gadā tā kļuva par Uzbekijas galvaspilsētu. 1966. gada 25. aprīlī pilsēta tika pamatīgi izpostīta zemestrīces rezultātā.

1991. gada 31. augustā Taškenta kļuva par neatkarīgās Uzbekistānas Republikas galvaspilsētu.

Atsauces

Ārējās saites 

Āzijas galvaspilsētas
Uzbekistānas pilsētas
Zīda ceļa pilsētas
Mehānika

Mehānika ( (mehaniké)) ir fizikas nozare, kas pēta fizikālu ķermeņu stāvokli telpā un to ātrumus jebkurā laika momentā atkarībā no mijiedarbības spēkiem, kuri darbojas starp ķermeņiem, atbilstoši dotajiem sākuma stāvokļiem un ķermeņu ātrumiem. Mehānikas divas pamata apakšnozares ir klasiskā mehānika un kvantu mehānika. Klasisko mehāniku sauc arī par "Ņūtona mehāniku" pēc Īzaka Ņūtona un viņa kustības likumiem.

Mehānikā atsevišķi aplūko gan cietu ķermeņu, gan arī šķidru un gāzveida vielu uzvedību. Šķidrumu un gāzu mehānika sevī ietver hidrostatiku, hidrodinamiku, pneimatiku, aerodinamiku un citas nozares.

Mehānikas nozares 
Mehāniku var iedalīt pēc dažādām pazīmēm. 

Pēc pētāmo ķermeņu veida izšķir šādas nozares:

 materiāla punkta mehānika,
 absolūti cieta ķermeņa mehānika,
 deformējama ķermeņa mehānika.

Pēc mehānisko parādību iztirzājuma rakstura izšķir šīs nozares:

 kinemātika,
 dinamika,
 statika.

Pēc pētāmo ķermeņu kustības ātruma un to izmēra izšķir sekojošas nozares:

 klasiskā mehānika,
 relatīvistiskā mehānika,
 kvantu mehānika,
 relatīvistiskā kvantu mehānika.

Ārējās saites
Pī

(pī) ir matemātiska konstante, kuras aptuvenā vērtība ir 3,14159. Eiklīda ģeometrijā  ir riņķa līnijas garuma attiecība pret tās diametru. Visām riņķa līnijām šī attiecība ir viena un tā pati. Šī konstante ar grieķu burtu  regulāri tiek apzīmēta kopš 18. gadsimta vidus, kad to popularizēja Leonards Eilers.  ir iracionāls skaitlis, kas nozīmē to, ka šo skaitli nevar uzrakstīt precīzi — decimālajā pierakstā tas ir bezgalīgs, neperiodisks decimāldaļskaitlis. Vēl vairāk,  ir transcendents skaitlis. Mūsdienās matemātiķi un datorzinātnieki ir ieguvuši  vērtību ar 10 triljoniem (1) cipariem aiz komata. Kā daļskaitli  aptuveno vērtību izmanto 22/7.

Definīcija 
 vispārīgi tiek definēta kā riņķa līnijas garuma C attiecība pret tās diametru d:

Šī definīcija tomēr nav universāla. Dažādu iemeslu dēļ daži matemātiķi  definīciju balsta uz aprēķināšanas vai trigonometrijas metodēm.

Piederība skaitļu kopām 
  ir reāls skaitlis.
  ir iracionāls skaitlis. Tas nozīmē, ka decimālajā pierakstā tas ir bezgalīgs, neperiodisks decimāldaļskaitlis.
  ir izrēķināms skaitlis. Tas nozīmē, ka šī skaitļa vērtību var aprēķināt pēc patikas precīzi.
  ir transcendents skaitlis. Tas nozīmē, ka šis skaitlis nepieder algebrisko skaitļu kopai, tātad — nepastāv tāds polinomiāls vienādojums, kam šis skaitlis būtu atrisinājums.

aprēķināšana 
 

 

 

 

 

 , kur

Vēsture 
Lai gan jau Babilonijā aptuveni 2000 gadus pirms mūsu ēras izmantoja aptuveno  vērtību 3,125, tikai aptuveni 250 gadus p.m.ē. sengrieķu matemātiķis, fiziķis, inženieris, izgudrotājs un astronoms Arhimēds pirmais izstrādāja precīzu metodi  aprēķināšanai. Darbā "Par riņķa līnijas aprēķināšanu" viņš pirmo reizi aprēķināja skaitli  un pierādīja, ka tas ir viens un tas pats jebkurai riņķa līnijai.

Grieķu alfabēta burts  pirmo reizi tika pieņemts par apzīmējumu kā saīsinājums no grieķu vārda perímetros (). Konstante ir pazīstama arī kā Arhimēda konstante par godu Arhimēdam no Sirakūzas, kurš izstrādāja metodi skaitļa aprēķināšanai, tomēr mūsdienās šis konstantes nosaukums netiek bieži izmantots. Viljams Džonss (William Jones) bija pirmais, kurš izmantoja grieķu alfabēta burtu konstantes apzīmēšanai 1706. gadā, vēlāk to popularizēja šveiciešu matemātiķis Leonards Eilers 1737. gadā.

Viljams Džonss rakstīja: "ir dažādi citi veidi kā atrast garumus vai laukumus noteiktām līknēm vai plaknes daļām, kas var ļoti atvieglot pielietojumu, piemēram, riņķī diametrs pret perimetru ir kā 1 pret 3,14159 uc =  ..."

Atsauces

Ārējās saites 

 3.141592653589793238462643383279502884197169399375105820974944592.com — tīmekļa lappuse, kas satur pī vērtību ar miljons cipariem aiz komata

Ģeometrija
Matemātiskas konstantes
Termoelektronu emisija

Termoelektronu emisija - brīvu elektronu atdalīšanās no sakarsētiem ķermeņiem jeb elektronu emisijas veids, kas pamatojas uz temperatūras iedarbību. Lai emisija būtu iespējama, elektronu kinētiskajai enerģijai jābūt pietiekamai, lai sarautu saiti ar emitējošo vielu. Istabas temperatūrā šī enerģija parasti nav pietiekama, tādēļ emitējošie ķermeņi (piemēram, radiolampu katodi) ir jāuzkarsē. Vislabākās emitējošās vielas ir dažādu sārmu metālu oksīdu maisījumi. 

Uz termoelektronu emisijas parādību balstās visa lampu elektronika.

Vēsture 
Elektronu izstarošanu no sarkani nokaitētas dzelzs pirmais atklāja Daniels Lordans 1873. gadā. No jauna šo efektu atklāja Tomass Edisons , pētot kvēlspuldžu kvēldiegu pārdegšanu. Edisona efekts tika izskaidrots daudz vēlāk, tikai pēc elektronu atklāšanas 1897. gadā un tad to arī nosauca par termoelektronu emisiju. Praktisku parādības pielietojumu (detektēšanai radioviļņu uztveršanā) atrada Džons Flemings 1904. gadā. Termoelektronu emisijas fenomenu daudz pētījis fiziķis Ovens Ričardsons (Owen Willans Richardson), par ko saņēmis Nobela prēmiju 1928. gadā.

Skatīt arī 
 Vakuuma diodes darbības princips

Atomfizika
Elektronu lampas
Nozomi

Nozomi ( "Cerība") jeb Planet-B) bija Japānas starpplanētu zonde, kuru bija paredzēts ievadīt orbītā ap Marsu, un tai bija jāpēta planētas atmosfēra, jonosfēra, magnetosfēra un putekļu kustība Marsa atmosfēras augšējos slāņos. Aparāts startēja  ar nesējraķeti M-5. Vairāku kļūmju dēļ zondei neizdevās ieiet Marsa orbītā, un 2003. gadā misija tika atcelta

Zemes atstāšana 
Lai ietaupītu degvielu, Nozomi izmantoja gravitācijas manevru, vairākas reizes pārlidojot Mēnesi un Zemi. Zonde pārlidoja Mēnesi divas reizes —  un .  kosmiskais aparāts pārlidoja Zemi, un pēc 7 minūšu ilga dzinēja darbības impulsa uzsāka ceļu uz Marsu. Manevra laikā degvielas sūkņa problēmu dēļ notika degvielas noplūde, un zonde neieguva nepieciešamo paātrinājumu, lai sasniegtu Marsu.  notika divas dzinēja iedarbināšanas, lai koriģētu trajektoriju, bet arī ar to nepietika Nozomi ieiešanai planētas orbītā.

Jaunais lidojuma plāns 
Ņemot vērā radušos situāciju, lidojuma plāns tika mainīts. Nozomi palika heliocentriskā orbītā vēl uz četriem gadiem, lai mēģinātu pārlidot Zemi 2002. gada decembrī un 2003. gada jūnijā, kā rezultātā iegūtu nepieciešamo paātrinājumu un sasniegtu Marsu 2003. gada decembrī.

, kad zonde tuvojās Zemei, lai veiktu pirmo pārlidojumu, spēcīga Saules vētra sabojāja sakaru un energoapgādes sistēmu. Īssavienojums sabojāja degvielas apsildes sistēmu un atlikusī aparāta raķešdegviela sasala. Tuvojoties Zemei, degviela atkusa, un pārlidojuma manevrs izdevās.

Vēl viens Zemes pārlidojums notika , kurš veiksmīgi izdevās, jo degviela bija atkususi Saules tuvuma dēļ.

Marsa pārlidojums 
 neizdevās noorientēt kosmisko aparātu, lai sagatavotu to  Marsa orbītas ieiešanas manevram. Tika pieņemts lēmums misju pārtraukt. Atlikusī degviela tika izmantota mazam manevram, lai novirzītu trajektoriju tā, lai aparāts nenogāztos uz Marsa un nepiesārņotu to ar Zemes baktērijām (tā kā aparātam nebija jānolaižas, sterilizācijas procedūras nebija tik striktas).
2003. gada 14. decembrī Nozomi pārlidoja Marsu. Pašlaik zonde atrodas heliocentriskā orbītā ar periodu aptuveni 2 gadi. Lai gan misija ir atcelta, kosmiskais aparāts vēl darbojas.

Atceltās vai neveiksmīgās starpplanētu zondes
Japānas starpplanētu zondes
Marsa izpēte
Kozani

Kozani () — pilsēta Grieķijā. Grieķu Rietummaķedonijas galvaspilsēta.

Grieķijas pilsētas
Emigrācija

Emigrācija ( — ‘izceļošana’) ir piespiedu vai brīvprātīga izceļošana no savas valsts. Par emigrāciju dēvē arī dzīvi ārzemēs šāda izceļotāja statusā un emigrantu kopumu kādā valstī. Savukārt bijušo emigrantu atgriešanās atpakaļ dzimtenē tiek saukta par reemigrāciju.

Sabiedrība
Demogrāfija
Boriss Infantjevs

Boriss Infantjevs (; dzimis  Rēzeknē, miris ) bija Latvijas krievu folklorists, lingvists, literatūrzinātnieks, pedagogs, vēsturnieks. Filoloģijas zinātņu kandidāts, habilitētais pedagoģijas doktors. Strādājis Folklora institūtā, LVU, LPSR Skolu ZPI. Zinātniskās intereses — slāvu un baltu valodu un folkloras sakari. Žurnāla "Klio" zinātniskais konsultants, BSA profesors.

Apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni (2001. g.), Lielo fokloras balvu (2001. g.) un Krievijas Slāvu akadēmijas Puškina medaļu. Saņēmis arī Latvijas Pareizticīgās baznīcas apbalvojumus.

Literatūra 
 Инфантьев Б. Ф. Балто-славянские культурные связи — Рига, Веди, 2007
 Борис Федорович Инфантьев — жизнь и труды / Сост. И. Михайлов — Рига, Веди, 2004

Atsauces

Ārējās saites 
 Ieskats biogrāfijā (Rēzeknes Centrālā bibliotēka)
 Personas dati 
 Pētera I tēls latviešu teikās — "Klio", № 2 
 Senie krievi Baltijas zemē — "Klio" №№ 5, 7, 8, 9, 10 

1921. gadā dzimušie
2009. gadā mirušie
Krievu literatūrzinātnieki
Latvijas pedagogi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Grīnbergs

Grīnberga (, , no Grün/Green — 'zaļš' un Berg — 'kalns'; sieviešu dzimtē Grīnberga) ir vācu/angļu cilmes uzvārds, kam citās ģermāņu valodās sastopami līdzīgi uzvārdi ar tādu pašu cilmi — Grēnbergs () un Grenbergs (). Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Alfrēds Grīnbergs (1893—1940) — latviešu arhitekts;
 Andris Grīnbergs (dzimis 1962) — latviešu skaņu režisors, mūzikas ierakstu producents, tiesu eksperts;
 Ernests Grīnbergs (1882—1965) — latviešu jurists, sportists, sporta organizators un šahists;
 Jānis Grīnbergs (futbolists) (dzimis 1999) — latviešu futbolists;
 Jānis Grīnbergs (mācītājs) (1869—1923) — latviešu luterāņu mācītājs Pēterburgā;
 Ojārs Grīnbergs (1942—2016) — latviešu dziedātājs;
 Peters Grīnbergs (Peter Grünberg; dzimis 1939) — Vācijas fiziķis, Nobela prēmijas laureāts;
 Teodors Grīnbergs (1870—1962) — latviešu luterāņu mācītājs;
 Viesturs Grīnbergs — latviešu mūziķis.

Skatīt arī 
 Grēnbergs
 Grenbergs
 Grinbergs
 Zaļkalns
 Zelona Gura (agrāk Grīnberga), pilsēta Polijā

Vācu uzvārdi
Angļu uzvārdi
Ebreju uzvārdi
Zobens

Zobens ir tuvcīņas aukstais ierocis, kurš veidots no garenas metāla plāksnes ar asām malām un paredzēts ciršanai un parasti arī duršanai. Tā asmens ir garāks kā nazim vai duncim. Tas sastāv no divām daļām — asmens un spala. Gadsimtu laikā dažādu tautu zobenu veidi un to izgatavošanas tehnikas ir mainījušās.

Vārda izcelsme ir saistāma ar jēdzienu zobs un tā darbību (kost), tātad - nodarīt kaitējumu pretiniekam.

Ap 2000. gadu p.m.ē. pirmie vienkāršie broznas zobeni tika izgatavoti Ēģiptē. Pirmie dzelzs zobeni tika kalti Grieķijā ap 1100. gadu p.m.ē.

Skatīt arī 

 Gladiuss (īsā zobena paveids Senajā Romā)

Atsauces

Ārējās saites 

Aukstie ieroči
Quake

Quake ir pirmā popularitāti ieguvusī īstā 3D datorspēle, kurā tika izmantoti nevis plakani divdimensiju spraiti, bet poligonāli trīsdimensiju modeļi.

Quake ir arī spēles papildinājumi, Quake Mission Pack 1: Scourge of Armagon un Quake Mission Pack 2: Dissolution of Eternity. Šai spēlei arī ir modi, viens no populārākajiem ir Team Fortress.

Spēlei tika izlaists savs skaņu celiņš, ko sarakstīja Trents Reznors no Nine Inch Nails.

Spēlēšana 

Vienspēlētāja režīmā spēlētājam jāmeklē izeju, cīnoties ar daudziem monstriem. Parasti ir pogas, kuras jānospiež, vai atslēgas, ar kurām atvērt durvis pirms izejas sasniegšanas.

Quake vienspēlētāja kampaņa ir organizēta četrās atsevišķās epizodēs, kurā katrā ir aptuveni astoņi līmeņi (katrā ir arī slepens līmenis). Kad priekšmeti tiek savākti, tie tiek pārnesti uz nākamo līmeni. Ja spēlētājs nomirst, viņam ir jāsāk līmenis no sākuma. Tomēr spēli var saglabāt jebkurā laikā.

Stāsts 

Spēlētājs kļūst par nenosauktu varoni, ko iesūtīja portālā, lai apturētu pretinieku ar kodēto nosaukumu Quake. Pirms tam valdība eksperimentēja ar teleportācijas tehnoloģijām, un ienaidnieks darīja to pašu. Abas sistēmas savienojās, un ienaidnieks to izmantoja, lai sūtītu pret cilvēkiem nāves vienības, lai pārbaudītu cilvēku kaujas spējas. Vienīgais šo notikumu pārdzīvojušais varonis ir spēlētājs, kuram ir jācīnās tālāk, sākot pirmo no četrām epizodēm, kas sākas no cilvēka pārvaldītas, taču ienaidnieka ielenktas militārās bāzes. Vēlāk spēle norisinās arī citās dimensijās.

PC spēles
Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Juzefova

Juzefova var būt:

 Juzefova (Józefów) — pilsēta Polijā, Ļubļinas vojevodistē;
 Juzefova (Józefów) — pilsēta Polijā, Mazovijas vojevodistē;
 Juzefova — apdzīvota vieta Latvijā, Daugavpils novada Naujenes pagastā.
Divāna raksts

Divāna raksts ir arābu kaligrāfijas raksta slīpraksta veids, kas izveidojās 16. gs. Osmaņu impērijā. Tā autors ir Hūsams Rūmi un raksts visplašāk tika izmantots sultāna Sulejmana I Lieliskā valdīšanas laikā (1520-1566).

Par Divāna rakstu to sauca tādēļ, ka to visbiežāk lietoja Osmaņu impērijas divāns (vezīru sapulce, jeb valsts padome) un tā rakstības pamati bija sultāna pils noslēpums. Visiem nebija zināmi raksta pamatprincipi, jo rakstīt šādā rakstā mācēja tikai daži speciālisti un viņu izcilākie mācekļi. Šo rakstu lietoja visiem sultāna dekrētiem, rīkojumiem un likumiem.

Divāna rakstam pastāvēja divi veidi:
 Rika stils, kurā netika lietotas nekādas dekorācijas un tā burtu līnijas bija iespējami taisnas, izņemot burtu lejas daļā.
 Želi, jeb tīrais stils. Šis raksts atšķiras ar burtu savstarpējo savienojumu un tā burtiem ir taisnas līnijas no augšas līdz lejai. Interpunkcija un papildus ornamenti tiek attēloti tā, lai raksts izskatītos kā viengabala ornaments. Tā kā šajā rakstā burtus lasīja pēc to savstarpējā savienojuma, nevis kārtības, kā parasti, tad šo stilu bija ļoti grūti lasīt un tas bija grūti viltojams.

Divāna raksts izceļas ar tā skaisto ornamentu un harmoniju. Mazākos rakstus uzskata par daudz labākiem šī stila paraugiem. Šo stilu joprojām lieto vairāki monarhi īpaši svarīgos rakstos (ceremonijās, ielūgumos u.c.) un tam ir liela mākslinieciska vērtība.

Osmaņu impērijas kultūra
Kaligrāfija
Rihtera skala

Rihtera skala ir skaitļu skala, kuru 1935. gadā izveidoja Čārlzs Rihters, lai izteiktu zemestrīces stiprumu jeb magnitūdu. Rihtera skala ir logaritmiska skala, kur magnitūdas maksimālā vērtība ir 10. Pēc novecojušas definīcijas, magnitūda ir nosacīta mērvienība, kas norāda zemestrīcē vai eksplozijā izdalītās enerģijas daudzumu uz platības vienību, tomēr mūsdienās tiek ieteikts terminu 'magnitūda' lietot kā sinonīmu zemestrīces stiprumam. Agrāk lietoja arī jēdzienu "balles pēc Rihtera skalas", bet mūsdienās tas aizstāts ar magnitūdas vērtībām, un biežāk lietotā seismiskās magnitūdas skala ir momenta magnitūdas skala.  Magnitūdas skalu vērtības nedrīkst jaukt ar intensitātes skalu vērtībām (sk. Merkalli skala).

Rihtera skalas vērtību saistība ar tipiskiem novērojumiem netālu no epicentra

Atsauces

Ārējās saites 

Tektonika
Seismoloģija
Belska Podlaska

Podlases Belska jeb Belska Podlaska (poļu: Bielsk Podlaski) - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidiem no Bjalistokas. Pilsētas tiesības pilsēta ieguva 1495. gadā. 1641. gadā šeit tika nodibināts karmelītu klosteris. Pirms 2. pasaules kara pilsēta bija viens no Polijas ebreju centriem, arī mūsdienās pilsētā saglabājusies ebreju kopiena.

Belska Podlaska
Lapi (pilsēta)

Lapi () - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidrietumiem no Bjalistokas pie Narevas upes. Pilsētā atrodas vagonu remontrūpnīca (ZNTK w Łapach S.A.).

Lapi
Čarna Bjalostocka

Čarna Bjalostocka (Czarna Białostocka) - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz ziemeļaustrumiem no Bjalistokas.

Czarna Bjalostocka
Māls

Māls (arī daudzskaitļa forma māli) ir nogulumiezis, kas pamatā sastāv no sīkās frakcijas (zem 2 um) daļiņām. Māls veidojas, sadēdot laukšpatiem un vizlām. Latvijā sastopamais māls galvenokārt ir veidojies, sadēdot vizlām un mālu frakcija sastāv galvenokārt no hidrovizlu minerāliem. Māla rupjā frakcija parasti satur arī smiltis. Mālu minerāli satur daudz alumīnija oksīda, māls parasti satur arī dzelzs oksīdu, kas to iekrāso sarkanu vai brūnu. Ja dzelzs oksidēšanās pakāpe ir +2 vai dzelzs ir ļoti maz, tad māls ir balts. Māli ir veidojušies dažādos ģeoloģiskajos periodos, un pēc tiem tos arī iedala.

Iedalījums 
Mālus var iedalīt arī pēc to sastāvā esošajiem galvenajiem mālu minerāliem, izplatītākie ir:
 Kaolinīta māli — satur kaolinītu;
 Illīta māli — satur illītu (hidrovizlu) — lielākā daļa Latvijas mālu;
 Montmorilonīta māli — satur montmorilonītu.

Mālus jau kopš seniem laikiem lieto keramikas izgatavošanai. Māli ir arī viena no cementa izejvielām.

Latvijā sastopamie māli 
 Juras laikmeta māls — sastopami nelielā daudzumā, parasti kopā ar akmeņoglēm. Viena neliela atradne ir Kurzemē. Laba ugunsizturība. .
 Devona laikmeta māli — sastopami gandrīz visā Latvijas teritorijā. Satur daudz dzelzs oksīda. Nav pārāk liela ugunsizturība. Lieto ķieģeļu ražošanai, šim mērķim devona mālus iegūst Lodē.
 Kvartāra māli — sastopami Baltijas ledus ezera nogulumos. Satur daudz kalcija savienojumu. Nav pārāk liela ugunsizturība. Lieto ķieģeļu ražošanai (Kalnciems).

Skatīt arī 
 Keramika
 Cements
 Ķieģelis

Ārējās saites 

Nogulumieži
Derīgie izrakteņi
Cehanoveca

Cehanoveca () - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidiem no Visokes Mazoveckes. Līdz Otrajam pasaules karam 55% no pilsētas iedzīvotājiem bija ebreji.

Ārējās saites 
 Ciechanowiec Online

Cehanoveca
Titāna dioksīds

Titāna dioksīds (TiO2) ir stabilākais titāna oksīds. Tas ir sastopams dabā vairāku minerālu formā, no kuriem izplatītākais ir rutils. Titāna dioksīds ir titāna rūdas galvenā sastāvdaļa. Tīrā veidā titāna dioksīds ir balta, cieta, kristāliska viela. Titāna dioksīdu var attīrīt to hlorējot, lai iegūtu titāna tetrahlorīdu, kuru tālāk var attīrīt destilējot un oksidēt atpakaļ par oksīdu.

Izmantošana 

Tīru titāna dioksīdu lieto par balto pigmentu un pārtikas krāsvielu (E171).

Titāns
Pigmenti
Pārtikas krāsvielas
Drohičina

Drohičina (Drohiczyn) ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz rietumiem no Semjatičes pie Rietumu Bugas.

Vēsture 
Pilsēta XIII gadsimtā ietilpa Volīnijas novadā. 1238. gadā to anektēja Galīcija. 1237. gadā no Dobrinas uz Drohičinu pārcēlās Dobrinas ordenis (). 1253. gadā šeit par Galīcijas-Volīnijas pirmo karali tika kronēts Galīcijas Daņilo ().

Drohičina bija Mazovijas, vēlāk Polijas karalistes, un Lietuvas dižkunigaitijas cīņu objekts, tikai pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts izveides 1569. gadā tika uzskatīta par Polijas daļu.

1581. gada 14. janvārī pilsētā tika parakstīts Drohičinas līgums starp Rīgas brīvpilsētu un Polijas-Lietuvas kopvalsts valdnieku Stefanu Batoriju, kas Rīgas pilsoņiem saglabāja atsevišķas privilēģijas, vēlāk sauktas par "Stefana privilēģiju kopumu".

2. pasaules kara sākumā, pēc Polijas kampaņas 1939. gadā, Drohičina bija robežpilsēta starp Vācijas un PSRS okupētajām Polijas daļām.

Drohiczina
Tikocina

Tikocina () - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz austrumiem no Bjalistokas pie Narevas upes.

Pilsēta tiek saukta par baroka pērli, ievērojamākās celtnes - karaļa Sigismunda II Augusta pils, XVII gs. sinagoga, XVIII gs. baroka baznīca un klosteris, XVIII gs. militārais hospitālis.

1655. gadā Otrā Ziemeļu kara laikā Tikocinā mira Lietuvas lielhetmanis Janušs Radzivils (Janusz Radziwiłł, 1612 - 1655), kas iestājās par Lietuvas un Zviedrijas savienības izveidi pret Krieviju.

Tikocina
Suraža (Polija)

Suraža (Suraż) ir pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidaustrumiem no Lapiem pie Narevas upes. No pilsētas lejup pa upi atrodas Narevas nacionālais parks (Narwiański Park Narodowy). Suraža pēc iedzīvotāju skaita ir mazākā vojevodistes pilsēta.

Surazza
Bezklases starpdomēnu maršrutēšana

Bezklases starpdomēnu maršrutēšana (Classless Inter-Domain Routing, CIDR) ir IP adrešu un apakštīklu sadales metode. Tā atļauj elastīgāku adrešu sadali nekā IPv4 sākotnējais klašu (clasful) dalījums.

CIDR izmanto mainīga garuma apakštīklu masku (Variable Length Subnet Masks, VLSM) tehnoloģiju. VLSM atļauj elastīgu un līdz ar to ekonomisku dalīšana apakštīklos (subnetting), kā arī prefiksu apkopošanu (prefix aggregation).

IPv6 protokols ir veidots bezklašu maršrutēšanai un izmanto CIDR tehnoloģiju.

CIDR aprakstīts  un .

VLSM 
Klasiskajā IPv4 tīkla masku (prefiksa garumu) noteica adreses klase, līdz ar to bija iespējami tīkli ar prefiksu garumiem /8, /16 un /24.

VLSM atļauj pēc vajadzības izmantot brīvi izraudzītu prefiksa garumu 0 — 32 bitus (0 — 128 bitus IPv6 gadījumā). Prefiksa garums VLSM ir visām apakštīkla adresēm kopīgo vecāko bitu skaits.

Dalīšana apakštīklos 
Tā kā VLSM dod iespēju izmantot jebkādu prefiksa garumu, IP adrešu apgabalus iespējas sadalīt apakštīklos, kuru lielums ir iespējami tuvs nepieciešamajam adrešu skaitam tīklā. Piemēram, /24 adrešu apgabalu var sadalīt četros /26 apakštīklos ar 64 IP adresēm katrā.

VLSM pieļauj arī apakštīklu tālāku sadalīšanu (sub-subnetting). Ja nepieciešami trīs apakštīkli pa 64 adresēm katrs, viens 32 adrešu apakštīkls un divi 16 adrešu tīkli, vienu no iepriekšējā piemērā minētajiem /26 apakštīkliem var sadalīt divos /27 apakštīklos un vienu no tiem — divos /28 apakštīklos. Viens no iespējamiem šādiem sadalījumiem ir sekojošs: 192.168.16.0/26; 192.168.16.64/27; 192.168.16.96/28; 192.168.16.112/28; 192.168.16.128/26; 192.168.16.192/26.

Dalīšana apakštīklos ar VLSM dod iespēju efektīvāk izmantot adrešu apgabalus tādējādi taupot IP adreses.

Prefiksu apkopošana 
Cita CIDR iespēja ir, pretēji apakštīklu dalījumam, apkopot prefiksus. To sauc arī par maršrutu apkopošanu (route summarization vai supernetting). Piemēram, četrus blakusesošus /24 prefiksus ar kopīgiem 22 vecākajiem bitiem adresē var apvienot un izmantot interneta maršrutēšanai kā vienu /22 prefiksu.

Šīs tehnoloģijas izmantošana ļauj ievērojami samazināt interneta maršrutēšanas tabulas.

Iespējamās maskas

CIDR un maršrutēšanas protokoli 
Lai realizētu CIDR maršrutēšanas protokolā jābūt iespējai kopā ar prefiksu norādīt arī prefiksa garumu.

Vecākiem maršrutēšanas protokoliem (RIP, IGRP) šādas iespējas nav. Šos protokolus sauc par classful maršrutēšanas protokoliem.

Jaunākie maršrutēšanas protokoli (RIPv2, EIGRP, IS-IS, OSPF, BGP-4) atbalsta VLSM un tos sauc par classless maršrutēšanas protokoliem.

Ārējās saites 
  - An Architecture for IP Address Allocation with CIDR
  - Classless Inter-Domain Routing (CIDR): an Address Assignment and Aggregation Strategy
  - IP Version 6 Addressing Architecture

Internets

it:Supernetting#CIDR
Indoeiropiešu valodas

Indoeiropiešu valodas ir valodu saime, pie kuras pieder vairāk nekā 400 valodu un dialektu. Tā ir lielākā valodu saime pasaulē runātāju skaita ziņā, pie kuras pieder 12 no 20 runātāju skaita ziņā lielākajām valodām. Kopumā kādā indoeiropiešu valodā kā dzimtajā runā apmēram 46% pasaules iedzīvotāju, kas ir vairāk nekā 3 miljardi cilvēku. Mūsdienās no visām indoeiropiešu valodām pēc runātāju skaita vislielākās ir angļu, hindi, urdu,spāņu, portugāļu, bengāļu, franču, krievu, vācu un pandžabu valodas, no kurām katra ir dzimtā valoda vairāk nekā 100 miljoniem cilvēku. Angļu valoda ir vienīgā indoeiropiešu valoda, kuras pratēju skaits pārsniedz miljardu, jo tā izplatījās visos pasaules ģeogrāfiskajos kontinentos pateicoties angļu kolonijām un mūsdienās ir kļuvusi par starptautiskās saziņas valodu. Indoeiropiešu valodu saime kopā ar urāliešu valodām ir viena no divām vienīgajām Eiropas kontinentā esošajām valodu saimēm.

Klasifikācija 
Apakšsaimes
 Anatoliešu valodas †
 Baltu-slāvu valodas (ietver Baltu valodas un Slāvu valodas) 
 Ģermāņu valodas
 Helēniešu valodas
 Indoirāņu valodas
 Itāliskās valodas (ietver Romāņu valodas) 
 Ķeltu valodas
 Tohāru valodas †
Izolētas indoeiropiešu valodas 
(pieder Indoeiropiešu saimei, taču nepieder nevienai apakšsaimei)
 Albāņu valoda
 Armēņu valoda
 Dakiešu valoda †
 Ilīriešu valoda †
 Libūriešu valoda †
 Luzitāņu valoda †
 Mesapiešu valoda †
 Frīģiešu valoda †
 Trāķiešu valoda †
 Peoniešu valoda †

Skatīt arī 
 Indoeiropieši
 Indoeiropiešu pirmvaloda

Literatūra 
 Гамкрелидзе Т.В. Иванов В.В. Индоевропейский язык и индоевропейцы. - Тблиси, 1984

Atsauces

Ārējās saites
Destiny (SKS)

Destiny (no  "liktenis") jeb Laboratorijas modulis ir Starptautiskās kosmiskās stacijas (SKS) modulis, kuru 2001. gada februārī orbītā nogādāja ar kosmoplānu Atlantis misijā STS-98. Tā bija pirmā ASV pastāvīgā pētnieciskā stacija kopš Skylab pamešanas 1974. gadā. Harmony izgatavots Boeing, ASV.

Specifikācija 
Destiny ir cilindra formas korpuss, kas izgatavots no alumīnija.
Tā garums ir 8,53 m, diametrs 4,27 m, starta masa ir 14 500 kg. Modulim ir divi savienošanas porti (abos galos). 
Iekšienē ir vieta 23 standarta skapjiem (International Standard Payload Racks), kuru augstums 1,854 m, platums 1,067 m, masa 550 kg.

Savienojumi ar citiem SKS komponentiem 
Destiny vienā galā ir pievienots Unity, bet otrā — Harmony modulis.

Ārējās saites 
 NASA 

Starptautiskā kosmiskā stacija
Turcijas Grand Prix

Turcijas Grand Prix bija ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi notika 2005. gadā. Tā norisinājās Stambulas trasē.

2006. gada Turcijas GP izcēlās skandāls apbalvošanas ceremonijas laikā. Balvu uzvarētājam pasniedza Mehmets Ali Talats, vienīgi Turcijas atzītās Ziemeļkipras prezidents. FIA sodīja organizatorus, liekot viņiem samaksāt 5 miljonus ASV dolāru. Kādu laiku pat bija apdraudēta Turcijas GP palikšana kalendārā. Vēlāk Bērnijs Eklstons nopirka trasi. 

Vēl viens skandāls izcēlās pēc 2008. gada GP2 sacīkstes. Uz trases izskrēja divi suņi, no kuriem vienu notrieca Bruno Senna (tādējādi izstājoties no sacīkstes), bet, lai novāktu otru, tika izsaukta drošības mašīna. Iespējams, FIA organizatoriem liks soda sankcijas.

. gada sezonas laikā parādījās baumas, ka Turcijas Grand Prix nenotiks 2012. gadā. 30. jūlijā tika paziņots, ka . gadā Turcijas Grand Prix nenotiks.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas)

Saraksts

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts

Atsauces
Kanādas Grand Prix

Kanādas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas norisinās katru gadu kopš . gada sezonas. Tikai trīs reizes Kanādas GP nav norisinājusies - ., . un . gadā.

Līdz . gadam (ieskaitot) visas Kanādas GP ir notikušas Mosportas trasē, izņemot . un . gadu, kad sacīkste notika Montremblānā, kā arī, protams, . gadu, kad sacīkste vispār nenotika. Kopš . gada sacīkste notiek Notrdamas salas autodromā, kurš 1982. gadā, pēc kanādieša Žila Vilnēva bojāejas, tika pārsaukts par Žila Vilnēva autodromu. Kanādas GP visvairāk uzvaru ir izcīnījis Mihaels Šumahers (7). Tas ir krietni vairāk par otro labāko šajā ziņā, Nelsonu Pikē, kuram ir tikai trīs uzvaras. No komandām visvairāk (11) uzvaru ir izcīnījusi Ferrari komanda. . gadā Kanādas Grand Prix nenotika, taču . gadā trase atgriezās F1 kalendārā.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas) (uz 2012. gadu)

Saraksts 
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa ,
Francijas Grand Prix

Francijas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa, kas pirmo reizi notika 1906. gadā. F1 Francijas GP notika katru gadu kopš sacīkšu pirmās sezonas () ar vienu izņēmumu - . gadā Francija palika bez GP. Neilgi pēc oficiālā kalendāra iznākšanas . gadam Francijas GP atsauca finanšu trūkuma dēļ.

No 1991. līdz 2008. gadam Francijas GP notika Maņikūras trasē. Līdz tam tā bija norisinājusies sešās dažādās trasēs. Visbiežāk Francijas GP ir uzvarējis Mihaels Šumahers (8). Visvairāk uzvaru komandu konkurencē ir Ferrari komandai - 17.

2016. gada decembrī oficiāli tika paziņots, ka, sākot ar 2018. gadu, Pola Rikāra trasē atkārtoti tiks rīkota Francijas Grand Prix izcīņa.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas)

Saraksts 
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts

Atsauces
Korona

Korona (no  — 'vainags') var būt:
 Koronizlādes laikā novērojamais spīdums (jonizēta gāze) pie elektrodiem
 Saules vainags — ārējais Saules atmosfēras slānis

Skatīt arī 
 Corona
 Krona
 Koronavīruss
Jonizācija

Jonizācija ir jonu veidošanās no neitrāliem atomiem vai molekulām. Lai jonizācija varētu notikt, ir nepieciešama enerģija — tas ir endotermisks process.

Ja elektrons atomā vai molekulā iegūst pietiekami lielu enerģiju, kas pārsniedz jonizācijas potenciālu, tas pārvar potenciāla barjeru un atraujas no atoma, kurš kļūst par pozitīvu jonu. Savukārt, ja atoms satver lieku elektronu, tas kļūst par negatīvu jonu.

Jonizācija norisinās līdz ar tai pretēju procesu rekombināciju, kurā, pievelkoties un apvienojoties pretēju zīmju joniem vai pozitīvajiem joniem pievienojot elektronus, rodas neitrāli atomi vai molekulas.

Lai neitrālu atomu jonizētu, tam jāpievada jonizācijas enerģija, ar kuru tiek pārvarēts atoma kodola un tā elektronu pievilkšanās spēks. Jonizācijas enerģiju atomam var pievadīt mehāniskās enerģijas, siltuma vai elektromagnētiskā starojuma veidā, šīs enerģijas pievadītāju sauc par jonizatoru. Jonizatora darbības laikā pastāv dinamisks līdzsvars starp laika vienībā jonizēto un rekombinējušos daļiņu pāru skaitu. Jonizatora darbībai beidzoties, turpinās tikai rekombinācija un viela atkal kļūst par dielektriķi.

Triecienjonizācija ir norise, kurā jonizēto atomu skaits lavīnveidā pieaug, jonizētajai vielai atrodoties elektriskajā laukā, kurš paātrina brīvās lādētās daļiņas.

Atomfizika
Elektroķīmija
Skafandrs

Skafandrs (no  "laivas korpuss" + ανήρ, anēr (no ανδρός, andros) "cilvēks") ir īpašs tērps un aprīkojums, kas paredzēts cilvēka izolēšanai no apkārtējās vides ar necaurlaidīgu (vai vairākiem) slāni. Tajā cilvēkam tiek saglabāta iespēja patstāvīgi kustēties. Dažādām vidēm paredzēti dažādi skafandri. Biežāk izmantotie ir ūdenslīdēju, aviācijas, kosmiskie. Atkarībā no veicamajiem darbiem un tehniskajām iespējām skafandri var būt pilnībā vai daļēji autonomi.

Vēsture 
Par skafandru priekšteci var uzskatīt ūdenslīdēju zvanu, kurā ievietotais cilvēks varēja ilgāku laiku darboties zem ūdens, izmantojot zvanā esošo gaisu. Ir zināms, ka to pielietojis Maķedonijas Aleksandrs jau 356-323. gadā pmē. 

Nākamais solis bija cietā skafandra izveidošana, kuru 1715. gadā patentēja Džons Letbridžs. Tas sastāvēja no cilindra ar iluminatoru un ādas piedurknēm rokām.

19. gadsimtā sāka attīstīties ūdenslīdēju tērpi. 1837. gadā Augusts Zībe radīja mīksto ūdenslīdēju tērpu ar metāla ķiveri. Gaiss tika sūknēts no augšas, bet izelpots caur ventiļa vārstu. Modernizētus, šāda veida skafandrus izmanto vēl mūsdienās.

20. gadsimtā, līdz ar lidmašīnu lidojumiem lielākos augstumos, kur ir samazināts atmosferas spiediens, radās nepieciešamība pēc īpašiem skafandriem lidotājiem.

1960. gados, sakarā ar cilvēka lidojumiem kosmosā, tika izveidoti skafandri kosmonautu apģērbšanai kosmosa kuģī gadījumam, ja notiktu kosmiskā aparāta dehermetizācija. Pēc tam tika radīti skafandri cilvēka iziešanai ārpus kuģa un uz Mēness.

Skatīt arī 
 Kosmiskais skafandrs
 Ūdenslīdēju kuģis
 Ūdenslīdēju skafandrs

Ārējās saites 
 Zemūdens peldēšanas vēsture Fragments no Andra Vanaga grāmatas "Daivings".
Lielbritānijas Grand Prix

Lielbritānijas Grand Prix ir ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Tā pirmo reizi notika 1926. gadā. Pirmā Formula 1 Grand Prix Silverstonā norisinājās 1950. gadā, pirmajā F1 sezonā. Tā arī bija visu laiku pirmā F1 sacīkste. Tāpat kā Itālijā, arī Lielbritānijā sacīkstes ir norisinājušās katru gadu bez izņēmuma.

Lielbritānijas GP ir norisinājusies Silverstonā, Eintrī un Brendshečā. Sākot ar . gada sezonu sacīkstes notiks Doningtonas trasē. Visvairāk uzvaras ir izcīnījis mājinieks Džims Klārks — piecas. Dažas dekādes vēlāk šo rekordu atkārtoja francūzis Alēns Prosts. No komandām Lielbritānijas GP tradicionāli labi veicas McLaren. Kopā ar Ferrari britu komandai šajā trasē ir dalīts rekords: 14 uzvaras. Pirmo piecu sezonu laikā Ferrari četrreiz ir uzvarējuši Lielbritānijā.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas)

Saraksts 
Minēti tikai uzvarētāji tajos Grand Prix, kas aizvadīti F1 sezonu ietvaros.

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts
Babīte (stacija)

Babīte ir pieturas punkts Mārupes novada Babītē dzelzceļa līnijā Torņakalns—Tukums II. Babītē pietur visi Tukuma virziena elektrovilcieni, izņemot ekspresreisus no Tukuma un uz Tukumu, kā arī dažus pēc atsevišķa rīkojuma kursējošus vilcienus.  uzsākta stacijas modernizācija. Babīte ir A biļešu zonas gala stacija. Babītē darbojas biļešu kase.

Vēsture 

Stacija (platforma) ar sākotnējo nosaukumu Pūpe atklāta jau 1877. gadā, kopā ar Tukuma dzelzceļu. Tā kā Pirmā pasaules kara laikā Babīte atradās piefrontes zonā, no tās Kalnciema virzienā tika uzbūvēts kara lauku dzelzceļš frontes apgādei. Tagadējā stacijas ēka būvēta 1926. gadā, tā atjaunota 1950. gadā pēc Otrā pasaules kara postījumiem (dekoratīvais tornītis nav atjaunots). Vācu okupācijas laikā stacija saukta par Piņķiem (Pinkenhofu).

Attēlu galerija

Atsauces 

Babītes pagasts
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Torņakalns—Tukums II stacijas un pieturas punkti
Krievu—turku kari

Krievu—turku karš ir viens no apzīmējumiem katram no sekojošiem militārajiem konfliktiem Osmaņu impērijas un Krievijas impērijas starpā:

 Krievu—turku karš (1568—1570)
 Krievu—turku karš (1676—1681)
 Krievu—turku karš (1686—1700)
 Krievu—turku karš (1710—1711)
 Krievu—turku karš (1735—1739) 
 Krievu—turku karš (1768—1774) 
 Krievu—turku karš (1787—1792) 
 Krievu—turku karš (1806—1812) 
 Krievu—turku karš (1828—1829) 
 Krievu—turku karš (1853—1856) (Krimas karš)
 Krievu—turku karš (1877—1878)
 Krievu—turku karš (1914—1917) (Pirmais pasaules karš)
 Padomju—turku karš (1917—1918) (daļa no Krievijas pilsoņu kara)

Skatīt arī 
 Krievu—persiešu kari

19. gadsimta kari
Krievu-osmaņu kari
Kari ar Osmaņu impēriju
Kari ar Krieviju
Kaukāza operācija

Kaukāza operācija apzīmē karadarbību Kaukāza frontē (krievu valodā: Кавказский фронт, turku valodā: Kafkasya Cephesi), Pirmā pasaules kara laikā starp Krievijas Impērijas un Osmaņu impērijas armijām. Krievijas militārajā vēsturē Kaukāzu uzskata par atsevišķu fronti, tāpēc nelieto apzīmējumu "operācija", jo karadarbība 3 gadus notika plašā teritorijā, un ietvēra virkni kara operāciju. Savukārt Rietumu vēsturnieki to uzskata par atsevišķu operāciju Pirmā pasaules kara Tuvo Austrumu karadarbības zonā.

1914. g. 29. oktobrī Vācijas impērijas karakuģi zem Osmaņu karoga apšaudīja Krievijas Melnās jūras ostas pilsētas Odesu, Teodosiju, Novorosijsku. Reaģējot uz to, 2. novembrī Krievijas impērija pieteica karu Osmaņu impērijai.

Krievijas armija atbalstīja un sadarbojās ar armēņu partizāniem, kas jau kopš 1914. gada septembra darbojās vēsturiskajās Rietumarmēnijas teritorijās. 1915. gada sākumā armēņi aktīvi darbojās Vana ezera un Erzurumas apkārtnē. Cerot saņemt Krievijas tiešu militāro palīdzību, 1915. gada 13.-14.aprīlī armēņi padzina turkus no Vanas un izveidoja barikādes pilsētā. Armēņi Vanu noturēja četras nedēļas. Armēņu apspiešanai iesaistīja turku armijas vienības un kurdu bruņotās vienības. Abas puses gūstekņus neņēma un veica civiliedzīvotāju slaktiņus. Novēloti, taču krievu armija 18. maijā sasniedza un ieņēma Vanu, kas armēņu-turku cīņās bija gandrīz pilnīgi nopostīta. 1915. gada augustā turki atguva Vanu, nogalinot 50 000 armēņu. Vanas sacelšanās bija viens no notikumiem, kas aizsāka osmaņu īstenoto armēņu genocīdu.

 1914. gada decembra - 1915. gada janvāra Sarikamiškas operācijā (Сарыкамышская операция) Krievijas Kaukāza frontes armija apturēja osmaņu armijas uzbrukumu Karsas virzienā.
 1915. gada 23. augustā, pēc katastrofālās Lielās atkāpšanās Austumu frontē, par Kaukāza frontes komandieri imperators Nikolajs II iecēla no armijas virspavēlnieka amata atcelto lielkņazu Nikolaju Nokolajeviču.
 1915. gada jūlijā smagas kaujas Vana ezera apkaimē - t.s. Alaškertas operācija (Алашкертская операция), kurā osmaņu uzbrukums tika apturēts, taču Krievija zaudēja daļu iepriekš ieņemto zemju. 
1917. gadā Krievijas karaspēks iebruka dziļi osmaņu teritorijā, ieņemot Erzurumu, Vanu un Trabzonu. 

Krievijas karaspēka virzību Kaukāza frontē apturēja 1917. gada Krievijas revolūcija un revolucionārā sabrukuma skarto impērijas karaspēku frontē 1918. gada sākumā nomainīja Aizkaukāza Komisariāta veidotās gruzīnu un Armēņu brīvprātīgo vienības un Armēņu neregulārais karaspēks, kuru veidošanā un komandēšanā piedalījās pulkvedis Voldemārs Ozols.

Osmaņu impērija kopā ar Vācijas impēriju parakstīja Brestļitovskas miera līgumu ar Padomju Krieviju, kura atzina Osmaņu varu Ardahanā, Karsā un Batumi. Vēlāk tika pārtraukts arī īslaicīgais karš starp Osmaņu impēriju un Aizkaukāza Demokrātisko Federatīvo Republiku un noslēgts Batumi miera līgums ar jaunajām Aizkaukāza republikām. Šis līgums zaudēja savu spēku, kad Osmaņu impērija, parakstot Mudrosas pamieru, atzina savu sakāvi Pirmajā pasaules karā.

Atsauces

Krievu-osmaņu kari
Pirmais pasaules karš
Tīkla slānis

Tīkla slānis (network layer) ir 3. slānis 7 slāņu OSI un 5 slāņu TCP/IP modeļos. Tas apkalpo transporta slāni un izmanto datu posma slāņa funkcijas. TCP/IP modelī šo slāni sauc arī par Interneta slāni (Internet layer, Internetwork layer).

Tīkla slānis nodrošina pakešu piegādi no sūtītāja saņēmējam, kamēr datu posma slāņa uzdevums ir nogādāt paketi viena lēkuma (hop) ietvaros starp tīkla iekārtām.

Tīkla slāņa funkcijas 
Tīkla slānim ir sekojošas funkcijas

Loģiskās adresācijas nodrošināšana 
Tīkla slānis definē loģiskās adreses, kas nav atkarīgas no fiziskās vides, piemēram, IP adreses.
Šis slānis veic loģisko adrešu piesaisti fiziskajām (resolution). IP protokolam šo funkciju veic ARP.

Iekapsulēšana 
Tīkla slānis izveido paketes, iekapsulējot no augstāka līmeņa saņemtos datus, pievienojot tiem tīkla slāņa informāciju, visbiežāk galvenes (header) veidā.

Fragmentēšanas/defragmentēšana 
Dažādā fiziskā slāņa vidēm var būt dažāds nosūtāmo datu apjoma ierobežojums (MTU). Tīkla slāņa uzdevums ir, nepieciešamības gadījumā, fragmentēt paketi - sadalīt to mazākās daļās — fragmentos.

Forwarding 
Tīkla slāņa uzdevums iekārtā ir pārsūtīt no viena tīkla segmenta saņemtās paketes citam tīkla segmentam, Šo procesu sauc par forwarding.

Maršrutēšana 
Tīkla slānim ir jāizvēlas pakešu ceļš tīklā atkarībā no tīkla topoloģijas un paketē ietvertās informācijas. Šo ceļa izvēles funkciju sauc par maršrutēšanu un realizē ar maršrutēšanas protokoliem. Maršrutēšanas procesā iegūtā informācija tiek izmantota forwarding procesā.

Ārējās saites 
 The TCP/IP Guide

Tīkla protokoli

de:OSI-Modell#Schicht 3 – Vermittlungsschicht
Īvānu Velnakmens

Īvānu Velnakmens atrodas Madonas novada Sarkaņu pagastā, netālu no Patkules ciemata, apmēram 200 m no autoceļa Pļaviņas-Madona-Gulbene (P37).

Akmens ir 2,4 m augsts un tā apkārtmērs ir 12 m. Akmens virsmā iekalta 1 m gara, 0,3 m plata un ap 0,04 m dziļa iedobe. Akmens šķautnē iekalti arī pakāpieni. Tas varētu liecināt, ka akmens senatnē kalpojis kā kulta un ziedojumu vieta.

Nostāsti un teikas 
Nostāsti vēsta, ka pie šī akmens bijusi pagāniska ziedojumu vieta. Saglabājusies teika, ka velns esot šeit uz akmens sēdējis un kalis naudu. Cita teika atkal vēsta, ka velns pēc pēršanās pirtī uz šī akmens esot sukājis bārdu.

Ārējās saites 
 www.dabasretumi.lv 
 www.vietas.lv
 www.madona.lv
 Dabas un vēstures retumi

Latvijas dižakmeņi
Sarkaņu pagasts
Unreal Tournament 3

Unreal Tournament 3 (UT3) Epic Games ir pirmās personas šaujamspēle, kas turpina Unreal sēriju pēc Unreal Tournament 2004. To izdeva Midway Games, 2007. gada 19. novembrī Windows operētājsistēmai, tā paša gada decembrī arī PlayStation 3, bet 2008. gadā — arī Xbox 360 konsoļu versija. Epic šobrīd plāno līdz gada beigām izlaist PlayStation 3 konsoles versiju, lai gan Midway izpilddirektors Deivids Zukers apgalvo, ka tas tiks atlikts līdz 2008. gadam.

Unreal Tournament 3 patiesībā ir ceturtā Unreal Tournament sērijā, bet ir nosaukta pēc dziņa, uz kura tā strādā. Oriģinālais Unreal Tournament izmanto parasto Unreal Engine, kamēr UT2003 un UT2004 izmanto Unreal Engine 2; tāpēc tās uzskata par vienas paaudzes spēlēm. UT3 ir trešās paaudzes spēle, jo tā darbojas uz Unreal Engine 3, kā arī tāpēc, ka vienspēlētāja kampaņas veids atšķiras no iepriekšējiem.

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 
 Tournament 3 – karaļa revanšs . tvnet.lv

PC spēles
Xbox 360 spēles
PlayStation 3 spēles
Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Džibuti

Džibuti ir Džibutijas galvaspilsēta un lielākā pilsēta. Pilsēta dibināta 1888. gadā. Iedzīvotāju skaits - 600 000 (2018. gadā). Džibuti pilsētā ir osta Indijas okeāna Tadžuras līča krastā, kas apkalpo kravu tranzītu caur Suecas kanālu un nodrošina vairāk nekā pusi no Etiopijas ārējās tirdzniecības operācijām; no 1981. gada Džibuti ir brīvosta.

Atsauces

Ārējās saites 

Džibutijas pilsētas
TV6 Latvija

TV6 ir televīzijas kanāls Latvijā, kas izveidots 2007. gada 22. aprīlī. Kanāls pieder uzņēmumam All Media Latvia. Kanālā visas programmas tiek pārraidītas latviešu valodā un tā programmu veido seriāli, multiplikāciju filmas un sporta pārraides. Kanālā var redzēt komēdijseriālus "Simpsoni", "Divarpus vīri", "Gāzi grīdā!", "Pēdējais īstais vīrs", "Mana trakā ģimene" un oriģinālraidījumus Overtime TV, "Iespējams tikai Krievijā" un "Cilvēks pret mušu". Vēl kanāls rāda translācijas vai spēles, kas ir saistītas ar sportu, piemēram, visas FK Ventspils un UEFA Eiropas līgas futbola spēles, KHL un Rīgas "Dinamo" hokeja spēļu translācijas. Kanālu var redzēt kabeļtelevīzijā, satelīttelevīzijā, ciparu televīzijā un virszemes televīzijā.

Tādu pašu kanāla nosaukumu, logotipu (Līdz 2022) un grafiku kanāls aizņēmās no Zviedrijas kanāla TV6 Zviedrija, bet to saturs nedaudz atšķiras.

All Media Latvia Latvijā pieder arī citi televīzijas kanāli: TV3, 3 Plus, TV3 Life, TV3 Mini, radio Star FM un TOPradio, digitālās platformas — TV3 Play, Home3, Go3, TV3 Film, TV3 Sport, TV3 Sport 2 un portāls TV3.lv.

2022. gada 26. augustā pēc 15 gadiem Viasat logotipa lietošanas beidzot tika nomainīts logotips un tas bija likumsakarīgs solis kanāla vizuālās identitātes maiņai, tādējādi noslēdzot visu zīmolu maiņu "TV3 Group" mediju grupā.

Iepriekšējie logo

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa
 

Latvijas televīzijas kanāli