joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūra

Ķemmes-bedrīšu keramikas kultūra bija 4.—3. gadu tūkstotī p.m.ē. Latvijas teritorijā dominējusī jaunā akmens laikmeta (neolīta) iedzīvotāju kultūra, ko tradicionāli saistīja ar somugru pirmvalodā runājošo tautu migrāciju no tagadējās Ziemeļkrievijas uz Baltijas jūras krastiem, kur ienācēji sajaucās ar Baltijas pirmiedzīvotājiem un atspieda sāmu priekštečus tālāk Ziemeļeiropas tundrā. 2.—3. gadu tūkstotī p.m.ē. Polijas, Baltkrievijas, Baltijas valstu un Somijas teritorijas dienviddaļā šo kultūru pārmāca auklas keramikas kultūra.
Jaunākie pētījumi liecina, ka somugru valodās runājošās ciltis Baltijas jūras reģionu sasniegušas tikai Bronzas laikmetā (apmēram 500 gadus p.m.ē.), tādēļ ķemmes-bedrīšu keramikas kultūrai piederīgās ciltis runājušās kādā no Eiropas senāko iedzīvotāju valodām (priekšindoeiropiešu valodām), pie kurām pieder basku valoda un arī izmirušās etrusku un mīnojiešu valodas.

Nosaukuma cilme 

Kultūras nosaukums ir cēlies no šai kultūrai raksturīgajiem māla trauku rotājumiem, kas atgādina ķemmes un bedrīšu iespiedumus. Igaunijas un Latvijas teritorijā attīstījās Narvas kultūra kā šis kultūras lokāls variants.

Kultūras izplatība 

Šai kultūrai raksturīgie arheoloģiskie atradumi ir atrasti plašā Ziemeļaustrumu Eiropas reģionā, kas ietver Skandināvijas ziemeļus, Somiju, Baltijas valstis, Polijas un Baltkrievijas ziemeļdaļu kā arī Ziemeļkrieviju līdz par Urāliem.

Raksturojums 

Šai kultūrai piederīgās ciltis nodarbojās ar zvejniecību, vākšanu un medībām. Raksturīgi ar tipiskajiem ornamentiem rotāti lieli māla trauki ar apaļu vai smailu apakšdaļu. Galvenie ornamenta elementi ir ķemmveida vai gludā spiedoga nospiedumi, dažāda lieluma seklas bedrītes, aptītās auklas, retāk dažādi pusloka iespiedumi. Retāk sastopams dažādu ģeometrisku figūru — rombu, trīsstūru un līkloču motīvs.

Klasifikācija 

Tradicionāli (Äyräpää, 1930) ķemmes -bedrīšu keramikas kultūru sadala trīs periodos:
 agrīnais periods (Ka I, ap 4200.g.p.m.ē.—ap 3300. g.p.m.ē.),
 tipiskais periods (Ka II, ap 3300. g.p.m.ē.—ap 2700. g.p.m.ē.),
 vēlīnais periods (Ka III, ap 2800. g.p.m.ē.—ap 2000. g.p.m.ē.).

Ķemmes-bedrīšu kultūras apmetnes Latvijā 

Mūsdienu Latvijas teritorijā ir atrastas vairākas šīs kultūras apmetnes ar raksturīgajiem māla traukiem un darbarīkiem.
Ievērojamākās apmetnes:
 Osas apmetne Lubāna līdzenumā,
 Ičas apmetne Lubāna līdzenumā,
 Piestiņas apmetne Lubāna līdzenumā,
 Upesgala apmetne Lubāna līdzenumā,
 Kreiču apmetne pie Lielā Ludzas ezera Austrumlatgalē,
 Zvejnieku apmetne pie Burtnieku ezera,
 Sārnates apmetne Piejūras zemienē Rietumkurzemē.

Literatūra 

 JP Mallory|James P. Mallory, "Pit-Comb Ware Culture", Encyclopedia of Indo-European Culture, Fitzroy Dearborn, 1997.
 Latvijas PSR arheoloģija. —R.,: Zinātne. 1974.
 A. Vasks, B. Vaska, R. Grāvere Latvijas Aizvēsture 8500. g. pr. Kr.-1200. g. pēc Kr. —R., 1997.

Atsauces 

Eiropas arheoloģiskās kultūras
Neolīta arheoloģiskās kultūras
Latvijas vēsture
FK Metta

FK Metta ir Latvijas futbola klubs no Rīgas, kas kopš 2012. gada spēlē Virslīgā, valsts spēcīgākajā futbola līgā. Dibināts 2006. gadā. Klubs balstās uz futbola skolas "Metta" akadēmiju. Tam ir sadarbība ar Latvijas Universitāti, kas akadēmijā spēlējošajiem audzēkņiem dod iespēju sevi vispusīgi attīstīt, apvienojot futbolu ar studijām augstskolā. Līdz 2018. gada sezonai kluba nosaukums bija METTA/Latvijas Universitāte.

Vēsture 
"METTA/Latvijas Universitāte" izveidots 2006. gadā, apvienojot futbola skolas "Metta" un Latvijas Universitātes resursus. 2007. gadā komanda startēja otrajā spēcīgākajā Latvijas futbola čempionāta līmenī — 1. līgā. 2011. gadā komanda uzvarēja 1. līgā, tāpēc 2012. gadā komanda startēja Virslīgā, kur ieguva 8. vietu un saglabāja vietu Virslīgā. Turpmākajās sešās sezonās "METTA/Latvijas Universitāte" ieguva priekšpēdējo vietu virslīgā un bija spiesta aizvadīt pārspēles ar 1. līgas otro spēcīgāko komandu. Visas sešas reizes METTA/LU uzvarēja divu spēļu summā un saglabāja vietu virslīgā. Kopš 2019. gada klubs mainīja nosaukumu uz ''FK Metta'' 

2020. gadā FK Metta bija Eiropas jaunākā augstāko futbola līgu komanda. 

2020. gada 6. septembrī FK Metta futbolists Raimonds Krollis debitēja Latvijas futbola izlasē. Viņš kļuva par primo FS Metta akadēmijas audzēkni, kurš ir spēlējis savas valsts pieaugušo izlasē.

LU fonda mecenāts 
Futbola skola ‘’Metta’’ ir Latvijas Universitātes fonda sudraba mecenāts. Atbalsta LU kopš 2016.gada, ziedojot futbola sistēmas nodrošināšanai un stipendijām.

Iegūtās vietas Latvijas čempionātā

Sasniegumi Latvijas kausa izcīņā 
 2020 — astotdaļfināls
2019 — astotdaļfināls
 2018 — pusfināls
 2017 —ceturtdaļfināls
 2016/17 — ceturtdaļfināls
 2015/16 — ceturtdaļfināls
 2014/15 — astotdaļfināls
 2013/14 — 1/16 fināls
 2012/13 — astotdaļfināls
2011/12 — astotdaļfināls
2010/11 — astotdaļfināls
2009/10 — astotdaļfināls
2008 — astotdaļfināls
2007 — astotdaļfināls

Komandas sastāvs 
 .

Komandas personāls

Komandas galvenie treneri 
  Andris Riherts (2006—2021)
  Andrejs Gluščuks (2021—2022)
  Andris Riherts (2022—pašlaik)

FS METTA gada spēlētājs 
 2006. — Jānis Kauss
 2007. — Vladimirs Cīmanis
 2008. — Ivars Gailis
 2009. — Marsels Vapne
 2010. — Juris Skābardis
 2011. — Rūdolfs Puķītis
 2012. — Mārtiņš Milašēvičs
 2013. — Gatis Kalniņš
 2014. — Edgars Vardanjans
 2015. — Eduards Emsis
 2016. — Roberts Uldriķis
 2017. — Dāvis Indrāns
2018. — Dāvis Ošs
2019. — Kgotso Masangane
2020. — Raimonds Krollis

Ārējās saites 
 Oficiālā vietne
 Latvijas Universitātes vietnē
 Facebook.com vietnē
 Draugiem.lv vietnē
 Twitter.com vietnē
 Latvijas futbola federācijas vietnē
 Vimeo.com vietnē

Atsauces 

Latvijas futbola klubi
Sports Rīgā
FS METTA/LU
Roberts Tirsks

Roberts Tirsks (Robert Brent Thirsk, dzimis ) ir Kanādas kosmonauts, inženieris.

Tirska pirmais kosmiskais lidojums notika 1996. gadā Space Shuttle misijā STS-78.

Otrais lidojums notika 2009. gadā, esot SKS 20. ekspedīcijas un 21. ekspedīcijas pamatsastāvā. Stacijā viņš strādāja no maija līdz novembrim.

Ārējās saites 
 Roberta Tirska biografija CSA lapā

Kanādas kosmonauti
CSA kosmonauti
Federiko Fellīni

Federiko Fellīni (, dzimis , miris ) bija itāļu kinorežisors un scenārists. Vislabāk pazīstams pēc sava īpašā stila filmās, saplūdinot realitāti un fantāziju ar barokāliem vaibstiem. Fellīni tiek uzskatīts par vienu no 20. gadsimta visietekmīgākajiem un cienījamākajiem režisoriem. Viņš bija precējies ar aktrisi Džuljetu Mazīnu (Giulietta Masina), kura spēlēja vairākas nozīmīgas lomas Fellīni filmās.

Par filmu "Saldā dzīve" (La dolce vita, 1960) Fellīni ieguva Kannu kinofestivāla galveno balvu Zelta palmas zars. 1987. gadā Fellīni saņēma balvu BAFTA Fellowship, bet 1993. gadā apbalvots ar Kinoakadēmijas goda balvu.

4 reizes balva "Labākā filma svešvalodā" ir tikusi piešķita filmām, kuru režisors bijis Federiko Fellīni. Tās ir filmas "Ceļš", "Kabīrijas naktis", "Astoņarpus" un "Amarkords".

Pazīstamākās filmas 
 "Memmesdēliņi" (I Vitelloni, 1953)
 "Ceļš" (1954)
 "Kabīrijas naktis" (1957)
 "Saldā dzīve" (1960)
 "Astoņarpus" (1963)
 "Satirikons" (1969)
 "Amarkords" (1973)
 "Orķestra mēģinājums" (1978)
 "Un kuģis peld" (1983)
 "Džindžera un Freds" (1986)

Atsauces

Ārējās saites 

 Fellini Foundation Oficiālā mājas lapa 
 Fondation Fellini pour le cinéma (Switzerland) Oficiālā mājas lapa 
 

Emīlijā-Romanjā dzimušie
Itāļu kinorežisori
Itāļu scenāristi
Kinoakadēmijas goda balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (cilvēki)
BAFTA Fellowship balvas ieguvēji
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Zelta palmas zara ieguvēji
Žuravļovs

Žuravļovs (, no журавль — 'dzērve'; sieviešu dzimtē Žuravļova (Журавлёва)) ir krievu cilmes uzvārds. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Andrejs Žuravļovs (1984) — Latvijas futbolists;
 Juris Žuravļovs (Юрий Журавлев, 1957) — Latvijas krievu uzņēmējs un politiķis.

Krievu uzvārdi
Vārves pagasts

Vārves pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām tā rietumos, Baltijas jūras krastā. Robežojas ar sava novada Užavas, Ziru, pa Ventu ar Piltenes un Tārgales pagastiem, kā arī Ventspils pilsētu.

Daba 
Pagasts izvietojies Piejūras zemienē, Ventas kreisajā krastā.

Hidrogrāfija

Upes  
Bebrupīte, Medole, Vārves upīte.

Vēsture 
Mūsdienu Vārves pagasta teritorijā vēsturiski atradās Leču muiža (Gut Atlitzen, Leči), Pasiekstes muiža (Gut Passeexten, Pasiekste), Vārves muiža (Gut Warwen, Vārve), Zūru muiža (Gut Suhrs, Zūras).

Vārves pagasts tika izveidots 1. Pasaules kara laikā, atdalot to no Sarkanmuižas pagasta. 1935. gadā Ventspils apriņķa Vārves pagasta platība bija 50,8 km² un tajā dzīvoja 798 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Vārves ciema padomi, ko gan 1947. gadā likvidēja, bet 1949. gadā, līdz ar pagasta likvidēšanu, izveidoja no jauna. Vārves ciems ietilpis Ventspils (1949-1962), Kuldīgas (1962-1967) un atkal Ventspils (pēc 1967. g.) rajonos. 1954. gadā Vārves ciemam pievienoja likvidēto Zūru ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā Vārves pagastu kā administratīvo teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ventava (pagasta centrs), Vārve, Zūras.

Ievērojamas personības 
 Verners Kraulis (1904—1944) — psihiatrs
 Inta Kļimoviča-Drēviņa (1951) — vieglatlēte

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Kurzeme
Ventspils novada pagasti
2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas

2009. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanas bija 7. Eiropas Parlamenta vēlēšanas. Tās norisinājās 27 Eiropas Savienības (ES) dalībvalstīs no 4. līdz . Tajās tika ievēlēti 736 deputāti, kas pārstāv apmēram 500 miljonus eiropiešu.

Balsošanas kārtība 
Ievēlot EP deputātus, vēlēšanu kārtība dalībvalstīs atšķiras, tomēr tai jāatbilst trīs nosacījumiem:
 
 katrā dalībvalstī Eiropas Parlamenta deputāti jāievēl uz proporcionālas pārstāvības pamata, izmantojot sarakstus vai vienas nododamās balss sistēmu;
 dalībvalsts var izveidot vēlēšanu apgabalus, ja tas kopumā neietekmē vēlēšanu proporcionalitāti;
 iekļūšanai Eiropas Parlamentā dalībvalstīs var kandidātu noteikt sarakstiem nodoto balsu sliekšņus, taču tie nedrīkst pārsniegt 5%.

Katras dalībvalsts deputātu vietu sadalījums Eiropas Parlamentā pamatojas uz degresīvās proporcionalitātes principu. Proti, jo valstī ir vairāk iedzīvotāju, jo lielāks skaits vietu tai pienākas. Tā kā vietu sadalījums izriet no dalībvalstu sarunām, precīza formula tā noteikšanai nepastāv. Šo kārtību var mainīt tikai ar vienprātīgu visu dalībvalstu valdību piekrišanu.

Vienas ES valsts pilsoņiem, kas pastāvīgi dzīvo citā dalībvalstī, ir tiesības balsot un tikt ievēlētiem EP vēlēšanās šajā valstī. Tomēr valsts nacionālais vēlēšanu likums var paredzēt konkrētus noteikumus, kā to darīt. Pašreizējā Parlamenta sastāvā ir vairāki piemēri, kad ievēlētais deputāts ir kandidējis vēlēšanās valstī, kas nav viņa izcelsmes valsts. ES pilsoņiem, kas dzīvo ārvalstīs un vēlas piedalīties vēlēšanās to izcelsmes valstī, ir jāievēro savas valsts vēlēšanu noteikumi. Dažās dalībvalstīs iespējams pasta balsojums un/vai balsojums vēlēšanu iecirknī vēstniecībā vai konsulātā.

EP vēlēšanās no Latvijas ir ievēlēti 8 deputāti, kas ir par vienu deputātu mazāk nekā 2004. gada EP vēlēšanās. Vairākumā dalībvalstu, t.i. Austrijā, Beļģijā, Bulgārijā, Dānijā, Francijā, Grieķijā, Igaunijā, Luksemburgā, Lietuvā, Polijā, Portugālē, Rumānijā, Slovēnijā, Somijā, Spānijā, Ungārijā, Vācijā un Zviedrijā vēlēšanas notika svētdien, . Kiprā, Maltā un Slovākijā vēlēšanas notika, tāpat kā Latvijā, . Apvienotajā Karalistē un Nīderlandē vēlēšanu iecirkņi bija atvērti . Dažās dalībvalstīs balsošana notika divas dienas, proti, Čehijā — 5. un 6. jūnijā, bet Itālijā — 6. un 7. jūnijā.

Rezultāti 
736 locekļi ar pilnām balsošanas tiesībām (izmantotās grupas ir tās, ar kurām partijas bija saistītas tieši pirms vēlēšanām):

NB: "Labotajā" sadaļā grupas locekļu skaits proporcionāli samazināts, lai atainotu parlamenta samazināšanos par 49 vietām, kā arī paziņotās partiju izmaiņas pirms vēlēšanām: DIKO (CY) no ALDE uz citām; ODS (CZ) no EPP uz citām; FF (IE) no UEN uz ALDE; AN (IT) no UEN uz EPP; PD (IT) no PES un ALDE uz citām; PiS (PL) no UEN uz citām; un Conservatives/UCUNF (UK) no EPP uz citām.

Atsauces

Skatīt arī 
 7. Eiropas Parlamenta vēlēšanas Latvijā

Ārējās saites 
 Centrālā vēlēšanu komisija
 Eiropas Parlamenta vēlēšanas 2009
 Kandidātu saraksti
 europarlTV: tiešraide 7.jūnijā
 EP vēlēšanas: materiāli presei
 EP Preses dienests 
 Jaunā vēlētāja rokasgrāmata
 Eiropas Savienības portāls

2009. gads
Eiropas Parlamenta vēlēšanas
Aleksejs Morozovs

Aleksejs Morozovs (; dzimis  Maskavā) ir bijušais krievu hokejists, labās malas uzbrucējs, ilggadējs Krievijas hokeja izlases dalībnieks. Izlases rindās kļuvis par divkārtēju Pasaules čempionu, kā arī izcīnījis sudraba medaļas 1998. gada olimpiskajās spēlēs.

Karjeras lielāko daļu Morozovs aizvadīja Maskavas "Krylia Sovetov", Pitsburgas "Penguins" un Kazaņas "Ak Bars" rindās. Morozovs bija ilggadējs "Ak Bars" kapteinis, kopā ar komandu izcīnot divus Gagarina kausa titulus. NHL 451 spēlē atzīmējies ar 219 rezultativitātes punktiem.

Pēc karjeras beigām 2015. gadā kļuva par Krievijas Jaunatnes hokeja līgas izpilddirektoru un tika ievēlēts Kontinentālās hokeja līgas valdē. 2020. gada februārī tika ievēlēts par jauno Kontinentālās hokeja līgas prezidentu.

Spēlētāja karjera 
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Morozovs uzsāka 1993. gadā, kad spēlēja Krievijas Superlīgas klubā Maskavas "Krilia Sovetov". 1995. gadā viņu draftēja NHL - viņu ar kopējo 24. numuru izvēlējās Pitsburgas "Penguins", bet pats Morozovs palika Krievijā, spēlējot "Krilia Sovetov". Uz "Penguins" vienību Morozovs devās vienīgi 1998. gadā, komandas sastāvā aizvadot astoņas sezonas, kopā 451 spēlē atzīmējoties ar 219 rezultativitātes punktiem.

2004. gada vasarā Morozovs pievienojās "Ak Bars" rindām, jau 2005.—06. sezonā kļūstot par Superlīgas čempionu. 2008.—09. sezonā viņš bija trešais rezultatīvākais KHL spēlētājs, viņš tika atzīts par izslēgšanas kārtas vērtīgāko spēlētāju. Gagarina kausa finālā viņa pārstāvēta "Ak Bars" ar 4—3 pārspēja Jaroslavļas "Lokomotiv", kļūstot par pirmo kausa ieguvēju. Nākamajā sezonā "Ak Bars" izdevās izcīnīt jau otro titulu pēc kārtas. Morozovs spēlēja arī 2009. un 2010. gada Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēlē. Pēc 2012.—13. gada sezonas izskaņas pievienojās Maskavas CSKA rindām, tās sastāvā gūstot 23 punktus 38 spēlēs. 2014. gada augustā Morozovs paziņoja par karjeras beigšanu.

Krievijas hokeja izlases rindās sešos Pasaules čempionātos, kļūstot par divkārtējo Pasaules čempionu, kā arī 1998. gada Olimpiskajās spēlēs, izcīnot olimpisko sudraba medaļu. 2007. gada Pasaules čempionātu Maskavā viņš noslēdza ar visvairāk gūtajiem vārtiem. Viņš tika atzīts arī par turnīra labāko uzbrucēju.

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Pitsburgas "Penguins" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Maskavas CSKA spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēles dalībnieki
Gagarina kausa ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Maskavas "Krilia Sovetov" spēlētāji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Eiropas lielākās salas

Šeit uzskaitītas Eiropas salas, kuru platība pārsniedz 1000 km2. 37. vietā ir Hījumā sala kā nākamā sala, kuras platība ir mazāka par 1000 km2.

Atsevišķu Eiropas valstu lielākās salas

Igaunija

Grieķija 

Eiropas ģeogrāfija
Eiropas salas
Meksikas līcis

Meksikas līcis (, ) ir ļoti liels jūras līcis Atlantijas okeānā pie Ziemeļamerikas krastiem, pēc hidroloģiskā režīma — iekšzemes jūra. Tā krastos atrodas ASV (Florida, Alabama, Misisipi, Luiziāna un Teksasa) un Meksika, bet austrumos no līča atrodas Kubas sala. Floridas šaurums austrumos to savieno ar Atlantijas okeānu, bet Jukatanas šaurums dienvidaustrumos — ar Karību jūru. Līča platība ir , ūdens apjoms — .

Līča ūdeņu enerģija, kurus Saule vasaras periodā stipri sasilda, veido lielus un spēcīgus tropiskos ciklonus un vētras, stiprākie no kuriem (Katrīna, Gustavs, Aivens u.c.) gandrīz katru gadu nodara milzīgus postījumus piekrastes teritorijām.

Ārējās saites 

ASV ģeogrāfija
Meksikas ģeogrāfija
SKS 20. ekspedīcija

SKS 20. ekspedīcija (;  jeb ISS-20) bija Krievijas, ASV, ESA, Japānas un Kanādas kosmonautu ekspedīcija uz Starptautisko kosmisko staciju (SKS).

Šī bija pirmā SKS pamatapkalpe sešu cilvēku apjomā. Tā kā stacijā kā glābšanas līdzeklis tiek izmantoti Krievijas kosmosa kuģi Sojuz, kuros ir vieta tikai trim cilvēkiem, tad sešu cilvēku apkalpei vienlaicīgi ir nepieciešami divi kuģi. Pirmais no tiem, Sojuz TMA-14 stacijā ieradās  kā 19. ekspedīcija. Kad otrais kuģis Sojuz TMA-15 saslēdzās ar SKS , sākās 20. ekspedīcija, un 19. ekspedīcijas apkalpe kļuva par 20. pamatu. Par jaunās ekspedīcijas komandieri palika 19. ekspedīcijas komandieris Genādijs Padalka.

Apkalpe

Rezerves apkalpe 
 Džefrijs Viljamss, komandieris (Bereta aizvietošanai) 
 Maksims Surajevs, lidojuma inženieris (Padalkam) 
 Soiči Noguči, lidojuma inženieris (Vakatam) 
 Andrejs Keiperss (André Kuipers), lidojuma inženieris (de Vinnem) ESA, 
 Dmitrijs Kondratjevs (Дмитрий Юрьевич Кондратьев), lidojuma inženieris (Romaņenko) 
 Kriss Hedfīlds (Chris Hadfield), lidojuma inženieris (Tirskam) , CSA

Iziešanas atklātā kosmosā

Lidojuma gaita 
 tika veikta kosmosa kuģa Sojuz TMA-14 pārvietošana no Zvezda moduļa saslēgšanās mezgla uz Pirs moduli. Kosmosa kuģī operācijas laikā atradās kosmonauti Genādijs Padalka, Maikls Berets un Koiči Vakata, jo viņi ne uz īsu brīdi nedrīkst palikt bez glābšanas kuģa. Atvienošanās notika 21:29 UTC, saslēgšanās pie Pirs — 21:55, autonomā lidojumā kugis atradās 26 minūtes. Operācija tika veikta, lai atbrīvotu vietu kravas kuģim Progress M-67, kas stacijā ieradās jūlija beigās.

 vakarā notika oficiāla maiņas nodošana. G. Padalka nodeva stacijas vadību 21. ekspedīcijas komandierim F. de Vinnem.

Ārējās saites 
 20. ekspedīcija NASA mājas lapā
 19./20. ekspedīcija Eņergija mājas lapā 

20
Andrea Bočelli

Andrea Bočelli (; dzimis ) ir itāliešu tenors. Ierakstījis vairāk nekā divdesmit klasiskās un popmūzikas diskus un septiņas operas. Visā pasaulē pārdots vairāk nekā 65 miljoni disku. Divpadsmit gadu vecumā kļuva akls.

Dzimis Toskānā, Ladžatiko uz dienvidiem no Pizas un bērnību pavadīja ģimenes lauku saimniecībā. Jau bērnībā Andrea Bočelli patika muzicēt. 1980. gadā iestājās Pizas universitātē, kur studēja tieslietas. Pēc universitātes kādu gadu strādāja par juristu, bet vēlāk uzstājās bāros.

1992. gadā rokdziedātājs Cukero (Zucchero) aizsūtīja Lučāno Pavaroti savas dziesmas demoversiju ar Bočelli partiju, lai Pavaroti varētu piedalīties dziesmas ierakstā. Noklausoties demoversiju, Pavaroti ieteica Cukero atstāt Bočelli dziesmas izpildījumā, un sākās viņa popularitātes kāpums. 1994. gadā Andrea Bočelli ieguva jaunpienācēju balvu Sanremo festivālā. 1995. gadā, uztājoties Sanremo festivāla pamatprogrammā, Bočelli izpildīja dziesmu "Con te partirò", kura plašāk pasaulē zināma ar nosaukumu Time to Say Goodbye, kuru ierakstā izpilda duetā ar Sāru Braitmenu. 

1958. gadā dzimušie
Toskānā dzimušie
Itāliešu dziedātāji
Colosseum: Road to Freedom

Colosseum: Road to Freedom (Japānā pazīstams arī kā Gladiator: Road to Freedom) ir Sony PlayStation 2 konsolei izdotā datorspēle. Tā ir sajaukums starp cīņu un lomu spēles žanriem. Spēle notiek Romas impērijā, imperatora Komodusa valdīšanas laikā.

Sižets 
Colosseum: Road to Freedom spēlē spēlētājs ir vergs, kuram jāpiedalās gladiatoru cīņās, lai izcīnītu sev brīvību. Spēles lielākā daļa notiek trenējoties vai cīnoties arēnā.

Ārējās saites 
 KOEI Oficiālā mājaslapa 
 Ertain Japānas Oficiālā mājaslapa 
 

Cīņu datorspēles
PlayStation 2 spēles
2005. gada videospēles
Anna Brigadere

Anna Brigadere (dzimusi , mirusi ) bija latviešu rakstniece, dramaturģe un dzejniece.

Biogrāfija 
Dzimusi  Kalnamuižas pagasta "Vecbaļļās" kalpa ģimenē. Viņas tēvs Krišjānis bijis kalps un audējs, māte Lavīze (dzimusi Vanaga). Apmēram no 1871. līdz 1875. gadam mācījusies Kalnamuižas un Auces pagastskolā. Pēc tēva nāves 1874. gadā kopā ar māti pārcēlusies uz dzīvi Jelgavā pie māsas Līzes. Jelgavā turpinājusi pašizglītošanos, kā arī palīdzējusi māsai šuvējas darbā. Kopā ar māsas ģimeni pārcēlusies uz dzīvi Ventspilī, apmēram 1880. gadā — uz dzīvi Rīgā. Rīgā strādāja par pārdevēju brāļa Jāņa veikalā. 1882. gada rudenī pārcēlusies uz Maskavu, kur strādāja par audzinātāju vācu fabrikanta ģimenē. Pēc tam strādājusi par mājskolotāju Jaroslavļā. 1884. gadā atgriezusies uz dzīvi Rīgā. Pēc mājskolotājas tiesību iegūšanas Reinšes augstākās meiteņu skolas viengadīgajos pedagoģijas kursos strādājusi par mājskolotāju dažādās vācu ģimenēs Rīgā.

Apmēram 1893. gadā sacerējusi savu pirmo stāstu "Slimnīcā", kas 1896. gadā tika publicēts laikraksta "Baltijas Vēstnesis" pielikumā. 1897. gadā pievērsusies galvenokārt literārajam darbam. Šajā pašā gadā tika izdota arī rakstnieces pirmā grāmata (stāsts "Vecā Karlīne"). Savu pirmo pasaku lugu "Sprīdītis" sarakstījusi 1903. gadā pēc Rīgas Latviešu teātra direktora Jēkaba Dubura lūguma (viņš Brigaderei bija lūdzis iztulkot kādu bērnu lugu, tomēr rakstniece nevarēja atrast ko piemērotu). Teātrī tā pirmoreiz tika uzvesta 1903. gadā, nākamajā gadā iznāca grāmata, savukārt 1985. gadā tā tika ekranizēta. "Sprīdītis" ir ticis tulkots vairākās valodās.

No 1906. līdz 1907. gadam bijusi latviešu valodas skolotāja E. Šubes sieviešu proģimnāzijā, no 1908. līdz 1909. gadam bijusi laikraksta "Latvija" literārās daļas un tā satīras pielikuma "Skaidiena" vadītāja. 1915. gadā devusies uz Maskavu bēgļu gaitās, kur 1917. gadā sarakstīja poēmu "Spēka dēls". 1917. gadā atgriezusies uz dzīvi Rīgā, šeit arī pavadījusi atlikušo dzīves posmu. Kopš 1922. gada vasaras pavadījusi savā mājā "Sprīdīšos", Tērvetē, šeit pēc Brigaderes nāves tika atvērts muzejs.

Dzīves nogalē tapušie stāsti tikuši izdoti krājumā "Klusie varoņi" (1933). No 1926. līdz 1933. gadam sarakstījusi autobiogrāfisko triloģiju: "Dievs, daba, darbs" (1926), "Skarbos vējos" (1930) un "Akmeņu sprostā" (1933). Šī triloģija tiek uzskatīta par rakstnieces mākslinieciskās jaunrades augstāko virsotni. Rakstījusi arī dzeju.

1926. gadā tikusi apbalvota ar trešās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 20. gadsimta 30. gados un 1986. gadā tikusi nodibināta Brigaderes prēmija.

Atsauces

Ārējās saites 

 "Letonikas" ieraksts

Dobeles novadā dzimušie
Latviešu rakstnieki
Rakstnieces
Latviešu valodā rakstošie
19. gadsimta rakstnieki
20. gadsimta rakstnieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Rīgas Meža kapos apbedītie
Roberts Bukarts

Roberts Bukarts (dzimis  Jūrmalā) ir latviešu hokejists, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv "HC Vítkovice"

Roberta brālis Rihards arī ir profesionāls hokejists.

Karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru R. Bukarts uzsāka 2005. gadā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba SK Rīga 20 sastāvā. 2006.—2007. gada sezonā viņš aizvadīja 7 spēles HK Rīgas 2000 rindās, bet 2007.—2008. gada sezonā devās uz Ziemeļameriku, no kuras gan pavisam ātri atgriezās, pievienojoties SK Rīga 18 rindām. 2008.—2009. gada sezonu R. Bukarts aizvadīja Krievijas Augstākās līgas kluba Maskavas "Krilia Sovetov" rindās. 2009. gada KHL draftā viņu izraudzījās Rīgas "Dinamo" ar kopējo 13. numuru.

2009. gada vasarā pievienojās Rīgas "Dinamo", tās sastāvā nākamajā sezonā KHL aizvadot 32 spēles. Lai gan turpmākajās sezonas Bukarta spēles laiks komandā pieauga, joprojām daļu katras sezonas viņš aizvadīja "Dinamo" fārmklubos. 2014.—15. gada sezonā Bukarts Rīgas "Dinamo" sastāvā atzīmējās ar 14 rezultativitātes punktiem, kas kļuva par viņa rezultatīvāko sezonu KHL karjerā. 2015.—16. gada sezonas ievadā komanda līgumu ar uzbrucēju lauza.

2015. gada novembrī hokejists pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam HK Zlīna. Bukarts ātri kļuva par vienu no komandas līderiem, decembrī tiekot atzīts par Ekstralīgas mēneša labāko spēlētāju. Sezonu uzbrucējs noslēdza ar 31 rezultativitātes punktu 36 spēlēs. Martā komanda pagarināja līgumu ar Bukartu uz vēl vienu gadu. 2017.—18. gada sezonā ar 49 punktiem Bukarts bija Čehijas Ekstralīgas ceturtais rezultatīvākais spēlētājs. 2018. gada vasarā pievienojās Tržinecas "Ocelari" vienībai, taču janvāra nogalē tika aizmainīts uz Prāgas "Sparta". Sezonu Bukarts noslēdza kā līgas rezultatīvākais ārzemju spēlētājs. "Sparta" jūnija nogalē Bukartu uz vienu sezonu izīrēja HC Vitkovice vienībai.

2020. gada maijā noslēdza līgumu ar Čerepovecas "Severstal", pēc piecu gadu pārtraukuma atgriežoties KHL. Komandas rindās aizvadīja 13 spēles, taču tad decembra pirmajā pusē pārcēlās uz Rīgas "Dinamo" rindām.

Latvijas izlases rindās Bukarts spēlējis astoņos Pasaules čempionātos. Debiju izlases sastāvā Bukarts piedzīvoja 2009. gada martā, tobrīd esot vien 18 gadus vecs. Pasaules čempionāta debiju uzbrucējs aizvadīja 2011. gadā. Bukarts tika iekļauts Latvijas izlases sastāvā, lai dotos uz 2022. gada olimpiskajām spēlēm, taču īsi pirms turnīra guva savainojumu un tika aizvietots ar Gintu Meiju. Junioru vecumā spēlējis trijos Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem, kā arī 2009. gada Pasaules čempionātā junioriem, kopā 22 spēlēs atzīmējoties ar 9 gūtiem vārtiem.

Ārējās saites 

1990. gadā dzimušie
Jūrmalā dzimušie
Latvijas hokejisti
SK Rīgas 20 spēlētāji
HK Rīgas 2000 spēlētāji
SK Rīgas 18 spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Čerepovecas "Severstal" spēlētāji
Huans Sjaņfaņs

Huans Sjaņfaņs (; Huáng Xiànfán) vai Vans Jenfans (; dzimis , miris ) bija Ķīnas vēsturnieks un antropologs, pirmais džuanu tautības profesors. Pētīja džuanu un citu Ķīnas mazākumtautību vēsturi, kultūru un valodu. Aplūkoja Ķīnas mazākumtautību mijiedarbību ar ķīniešu pamattautu plašā kultūras spektrā.

Biogrāfija 
Huans Sjaņfaņs ir dzimis Fusui pilsētā (Guansji province) nabadzīga džuanu minoritātes zemkopja ģimenē. Sjaņfaņam bija viena māsa un viens brālis; bērnību viņš pavadīja Fusui pilsētā. Jau agrā vecumā Huans iemācījās rakstīt un lasīt, un no bērnības izrādīja interesi par dzeju. Bet tomēr viņam vislabāk padevās vēsture. Pamatizglītību ieguva vietējā privātā un valsts skolā. 1926. gadā viņš devās uz Pekinu, kur viņš Pekinas Universitātē deviņus gadus studēja vēsturi un senos tekstus. Šajā laikā viņš publicēja sešas vēstures grāmatas un daudzus rakstus. 1932. gadā saņēma vēstures bakalaura grādu, bet 1935. gadā - maģistra grādu. 1935.—1937. gados mācības turpināja Tokijas Universitātē, kur viņš apguva austrumu tautu vēsturi, rietumu kultūras vēsturi, japāņu valodu, japāņu kultūru un folkloru. Šajā laikā viņš publicēja daudzus rakstus un divas vēstures grāmatas. 

1937. gadā, sākoties Ķīnas-Japānas karam, Huans Sjaņfaņs atgriezās Guansji un sāka strādāt Guansji universitātē. 1940. gadā viņš kļuva par asociēto profesoru. 1941. gadā strādāja par profesoru Suņa Jatsena universitātē Guanžou pilsētā (Kantona), kļūdams par pirmo džuanu tautības profesoru. No 1943. gada strādāja par profesoru Guansji universitatē, pētīja džuanu un citu Ķīnas mazākumtautību vēsturi. Nomira 1982.gadā 83 gadu vecumā.

Galvenās publikācijas 
 Ķīnas visparīgā vēsture. (1932-1934; 3 sējumos, līdzautors) 
 Ārzemju vēsture. (1933; vidusskolas kurss 2 sējumos)
 Lauksaimniecība Juaņu dinastijas laikā. (1934)
 Tanu dinastijas sabiedrība. (1936)
 Taisjui mācekļu kustības saglabāšana Sunu dinastijā. (1936)
 Ķīniešu Šan dinastijas sociālā vēsture. (1950)
 Ķīniešu feodālās sabiedrības vēsture. (1952)
 Ievads džuanu vēsturē. (1957)
 Džuanu vispārīgā vēsture. (1988; publicēts pēc nāves) 
 Ķīnas senās grāmatas. (2004; publicēts pēc nāves)
 Vei Bacuņa kritiskā biogrāfija (2008; publicēts pēc nāves)

Atsauces

Ārējās saites 

 Ķīnas mūsdienu etnoloģijas dibinātāji - Huans Sjaņfaņs 
 Vēsturnieks Huans Sjaņfaņs

Guansji Džuanu autonomajā reģionā dzimušie
Ķīnas vēsturnieki
Ķīniešu zinātnieki
Antropologi
Roberts Jekimovs

Roberts Jekimovs (dzimis  Rīgā) ir latviešu hokejists, spēlē malējā uzbrucēja pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) spēlē Latvijas čempionāta komandā HK Zemgale.

Karjera 

Profesionālā spēlētāja karjeru R.Jekimovs uzsāka 2005.—2006. gada sezonā, kad spēlēja SK Rīgas 20 rindās. Tajā viņš spēlēja līdz pat 2007.—2008. gada sezonas beigām. 2008.—2009. gada sezonu hokejists aizvadīja Zviedrijas junioru līgas kluba Brynäs IF rindās. 2009.—2010. gada sezonu uzsāka Baltkrievijas Ekstralīgas klubā Rīgas "Dinamo Juniors", taču turpināja to Somijā, Jokipojat kluba sastāvā.

No 2011. līdz 2013. gadam spēlēja SM līgas kluba Lapēnrantas "SaiPa" sastāvā, taču tad noslēdza divu gadu līgumu ar Tamperes "Ilves" vienību. "Ilves" rindās 39 spēlēs Jekimovs atzīmējās vien ar 11 (5+6) punktiem, un pēc sezonas beigām līgumu abas puses lauza. 2014.—15. gada sezonas ievadā Jekimovs uz pārbaudes laiku pievienojās Austrijas hokeja līgas vienībai Grācas "99ers", taču pēc pārbaudes laika beigšanās līgums ar spēlētāju netika noslēgts. Gada nogalē pievienojās KHL vienībai Mitišču "Atlant", tās rindās aizvadot divas spēles.

2015.—16. gada sezonas ievadā Jekimovs divas spēles aizvadīja Latvijas čempionāta komandā Rīgas "Prizma", taču tad devās uz Dāniju, pievienojoties Gentoftes "Stars" rindām. "Stars" rindās 44 spēlēs Jekimovs guva 44 punktus, sezonu noslēdzot līgas rezultatīvāko spēlētāju divdesmitniekā. Jūnija sākumā noslēdza līgumu ar citu līgas klubu Herningas "Blue Fox".

2020.—21. gada sezonā HK Zemgale sastāvā izcīnīja Latvijas čempionāta sudraba medaļas, tika atzīts par līgas labāko uzbrucēju. Nākamajā sezonā Jekimovs kopā ar komandu izcīnīja Latvijas čempiona titulu.

Latvijas izlases rindās spēlējis 2009. gada Pasaules čempionātā, kā arī trijos Pasaules čempionātos junioriem un divos Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Rīgas 2000 spēlētāji
SK Rīgas 20 spēlētāji
Mitišču "Atlant" spēlētāji
HK Zemgales spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Mīkaels Telkvists

Mīkaels Telkvists (; dzimis  Sunbibergā, Zviedrijā) ir bijušais zviedru hokejists, vārtsargs, Zviedrijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis septiņas sezonas Nacionālās hokeja līgas klubos Toronto "Maple Leafs", Fīniksas "Coyotes" un Bufalo "Sabres". Vēlāk trīs sezonas aizvadījis arī Rīgas "Dinamo" sastāvā. Zviedrijas izlases rindās kļuvis par 2006. gada olimpisko čempionu.

Karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru Telkvists uzsāka 1998. gadā, kad spēlēja Zviedrijas Elitsērijas klubā Djurgardens IF, 1999-00 un 2000-01 sezonā kļūstot par Zviedrijas čempionu. 2000. gada NHL draftā viņu izraudzījās Toronto "Maple Leafs" ar kopējo 70. kārtas numuru. 2001-02 sezonā Telkvists devās uz Ziemeļameriku, kur spēlēja AHL, bet jau 2002-03 sezonā debitēja arī "Maple Leafs" rindās. "Maple Leafs" un tās fārmkluba Sentdžonas "Maple Leafs" rindās Telkvists spēlēja līdz pat 2006. gada novembrim, kad tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes", kuras rindās spēlēja līdz pat 2008-09 sezonas nogalei, kad tika aizmainīts uz Bufalo "Sabres", kuras rindās aizvadīja vien sešas spēles. 2009. gada 1. maijā parakstīja līgumu ar KHL klubu Kazaņas "Ak Bars", kurā uzsāka 2009.-10. gada sezonu. 
2009. gada 19. novembrī Telkvists tika aizmainīts uz Somijas SM-liiga klubu Raumas "Lukko", "Ak Bars" pretī saņemot Petri Vehanenu. 2010. gada 4. augustā viņš parakstīja līgumu ar Rīgas "Dinamo".

Pēc 2010.—2011. gada sezonas beigām vārtsargs parakstīja līgumu ar Zviedrijas klubu MODO. Klubā aizvadīja vienu sezonu, pēc tās pievienodamies KHL klubam Rīgas "Dinamo". "Dinamo" sastāvā hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas.

2014. gada aprīlī noslēdza līgumu ar Zviedrijas hokeja līgas vienību Djurgårdens IF, tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas. 2017. gadā noslēdza karjeru.

Zviedrijas izlases rindās spēlējis četros Pasaules čempionātos, pa vienai reizei izcīnot sudraba un bronzas medaļas, kā arī . un . gada Olimpiskajās spēlēs, 2006. gada kļūstot par Olimpisko čempionu.

Karjeras statistika

Statistika izslēgšanas spēlēs

Atsauces

Ārējās saites 
 The Internet Hockey Database profils 
 Zviedrijas Olimpiskās komitejas profils 
 Rīgas "Dinamo" profils 

1979. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Bufalo "Sabres" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Zviedrijas hokeja līgas čempioni
Stokholmas lēnē dzimušie
Niko Kapanens

Niko Klauss Pēteri Kapanens (; dzimis 1978. gada 29. aprīlī) ir somu hokejists, centra uzbrucējs, Somijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2016) Kapanens spēlē SM līgas kluba Hemēnlinnas HPK sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Kapanens uzsāka 1995. gadā, kad pievienojās SM līgas klubam HPK, kura rindās aizvadīja piecas sezonas, līdz 2000. gadam, kad pievienojās Turku TPS vienībai, kuras rindās 2000.—01. gada sezonā kļuva par Somijas čempionu.

1998. gada NHL draftā viņu ar kopējo 173. numuru izvēlējās Dalasas "Stars". 2001. gadā Kapanens devās uz Ziemeļameriku, kur lielāko daļu sezonas aizvadīja AHL klubā Jūtas "Grizzlies", kurš ir Dalasas "Stars" fārmklubs, bet "Stars" sastāvā Niko aizadīja vien deviņas spēles. Nākamajās divās sezonās Kapanens bija nostiprinājies "Stars" rindās. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā Kapanens spēlēja Šveices hokeja līgas kluba EV Zug rindās, taču tad atgriezās Dalasas "Stars".

Pēc 2005.—06. gada sezonas noslēguma Kapanens tika aizmainīts uz Atlantas "Thrashers" vienību, taču nākamajā vasarā ar viņu līgumu parakstīja Fīniksas "Coyotes", kuras rindās Kapanens spēlēja arī 2007.—08. gada sezonā.

2008. gada vasarā Niko pārcēlās uz Eiropu, pievienojoties KHL klubam Kazaņas "Ak Bars", nākamajās divās sezonās kluba sastāvā izcīnot Gagarina kausu. 2013.—14. gada sezonā kopā ar Prāgas "Lev" sasniedza Gagarina kausa finālu, tajā gan septiņās spēlēs piekāpjoties Magņitogorskas "Metallurg". Vasarā, pēc "Lev" dalības atsaukšanas no KHL, pievienojās Helsinku "Jokerit" rindām. "Jokerit" rindās aizvadīja divas sezonas, abās pildot komandas kapteiņa funkcijas, bet tad, 2016. gada jūnijā, atgriezās Hemēnlinnas HPK rindās.

Somijas izlases rindās spēlējis desmit  Pasaules čempionātos, izcīnot vienu zelta, divas sudraba un divas bronzas medaļas, kā arī 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs, 2006. gadā izcīnot sudraba, bet 2010. gadā — bronzas medaļas.

Ārējās saites 

1978. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Dalasas "Stars" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Prāgas "Lev" spēlētāji
Helsinku "Jokerit" spēlētāji
Gagarina kausa ieguvēji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
SM līgas čempioni
World Athletics

World Athletics, līdz 2019. gadam — Starptautiskā vieglatlētikas federāciju asociācija ( — IAAF), ir starptautiska sporta pārvaldes organizācija, kura regulē vieglatlētikas sporta notikumus. Tā ir dibināta 1912. gadā tās pirmajā kongresā Stokholmā. Tās dibinātāji bija 17 nacionālās vieglatlētikas federācijas un sākotnējais nosaukums bija Starptautiskā amatieru vieglatlētikas federācija (). Kopš 1993. gada oktobra tās galvenā mītne atrodas Monako.

Kopš 1982. gada IAAF ir veikusi virkni izmaiņu noteikumos, atļaujot sportistiem par dalību sacensībās saņemt materiālu atlīdzību. Tomēr IAAF saglabāja vārdu "amatieris" nosaukumā līdz pat tās 2001. gada kongresam, kurā nosaukums tika nomainīts uz pašreizējo formu. Pēc 2019. gada Pasaules čempionāta organizācijas nosaukums tika mainīts uz World Athletics.

Iepriekšējais IAAF prezidents bija Lamins Diaks no Senegālas, kurš kļuva par prezidenta vietas izpildītāju īsi pēc iepriekšējā prezidenta Primo Nebiolo nāves 1999. gadā un 2001. gada kongresā tika ievēlēts par IAAF prezidentu. Savā postenī viņš nostrādāja 16 gadus.  Lamina Diaka vietā ievēlēja britu Sebastjanu Ko. Sebastjans Ko balsošanā pārspēja otru kandidātu uz IAAF prezidenta vietu Sergeju Bubku nu Ukrainas. 2019. gadā Sebastjans Ko tika apstiprināts uz vēl vienu termiņu organizācijas vadībā.

Atsauces 

 
Sporta organizācijas
Stepans Bandera

Stepans Bandera (; dzimis , miris ) bija viens no ukraiņu nacionālistu kustības vadītājiem no 1930. līdz 1950. gadiem. No 1941. līdz 1959. gadam Ukraiņu nacionālistu organizācijas (UNO) () vadītājs.

Biogrāfija 

Dzimis Starijuhriņivas ciemā Ivanofrankivskas apgabalā, kas tobrīd bija Austroungārijas impērijas sastāvā. Viņa tēvs bija studējis teoloģiju Ļvivas Universitātē un bija grieķu katoļu (uniātu) mācītājs. Bērnībā Stepans slimoja ar locītavu reimatismu. 1918. gadā viņš tika ievēlēts Rietumukrainas Tautas Republikas parlamentā, bet 1919. gadā kalpoja Ukraiņu Galīcijas armijā. Stepana Banderas māte Miroslava arī bija nākusi no grieķu katoļu mācītāja ģimenes.

1919. gadā Stepans aizbrauca uz Striju, kur dzīvoja viņa vecvecāki. Tur viņš iestājās ukraiņu klasiskajā ģimnāzijā, ko pabeidza 1927. gadā. 1922. gada pavasarī no tuberkulozes nomira viņa māte. 1922. gada sākumā Bandera iestājās Plastā (ukraiņu skautu kustība). Ģimnāzijā iekļāvies arī Ukraiņu ģimnāziju augstāko klašu organizācijā. Pēc ģimnāzijas beigšanas centās izbraukt uz Čehoslovākiju, lai iestātos Ukraiņu Tautsaimniecības akadēmijā, bet neveiksmīgi, jo no poļu varas iestādēm nesaņēma atļauju izbraukšanai. 1928. gadā viņš iestājās Ļvivas Politehniskajā skolā Dubļanos, kur studēja inženiera agronoma specialitātē. Šo skolu viņš absolvēja 1932. gadā, tomēr diplomu nesaņēma, jo tika arestēts. 1928. gadā tika uzņemts Ukraiņu kara organizācijā. Sākotnēji darbojies izlūkošanas, bet vēlāk propagandas nodaļā.

1934. gadā piedalījās Polijas valdības ministra slepkavībā. Par to viņam tika piespriests nāvessods, kas pēc tam tika mainīts uz mūža ieslodzījumu. 1939. gadā, kad Ļvivu okupēja Padomju Savienība, iznāca no cietuma. 1941. gada 30. jūnijā Ļvivā UNO deklarēja Ukrainas neatkarīgās valsts nodibināšanu, tomēr jau drīz pēc tam vācieši Stepanu Banderu arestēja un līdz 1944. gadam turēja ieslodzījumā Zaksenhauzenes koncentrācijas nometnē. Ukraiņu nacionālisti turpināja darboties pagrīdē.

1944. gada oktobrī tika atbrīvots no ieslodzījuma un apmetās Rietumvācijā, kur vadīja UNO rietumvalstīs bāzētās grupas. 1959. gada 15. oktobrī tika atrasts miris savā dzīves vietā. Viņu noindēja VDK aģents Bogdans Stašinskis.

Ārējās saites 

 Stepan Bandera — Perspectives for Ukrainian Revolution (audio recordings) 
 PETLURA, KONOVALETS, BANDERA — Three Leaders of Ukrainian Liberation Movement murdered by the Order of Moscow (audiobook)
 Biogrāfija 

1909. gadā dzimušie
1959. gadā mirušie
Ukrainas politiķi
Padomju represiju upuri
Nacistiskās Vācijas represiju upuri
Nogalinātie politiķi
Ukraiņi
Aleksandrs Jerofejevs

Aleksandrs Jerofejevs (dzimis  Rīgā) ir profesionāls latviešu hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) spēlē Latvijas čempionāta komandā Rīgas "Olimp".

Karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru A. Jerofejevs uzsāka 1999. gadā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas kluba Rīgas "Nik's Brih" sastāvā. Nākamās trīs sezonas viņš aizvadīja Daugavpils "Stalkers-Juniors" rindās, bet 2003.—2004. gada sezonā spēlēja HK Liepājas Metalurga sastāvā, lai gan ne reizi nekļuva par Latvijas čempionu. 

No 2004. līdz 2006. gadam A. Jerofejevs spēlēja Ziemeļamerikā, bet 2006.—2007. gada sezonu uzsāka SM līgas kluba Tamperes "Ilves" rindās. Tiesa, tur viņam neizdevās nostiprināties sastāvā, tādēļ sezonu viņš turpināja Slovākijas Ekstralīgas kluba HK Popradas SKP rindās, bet jau 2007.—2008. gada sezonā pievienojās Prāgas "Sparta" vienībai. 

2008. gadā pievienojās Čehijas Ekstralīgas klubam Prāgas "Sparta", taču sezonas pusē pārgāja uz KHL klubu Ņižņekamskas "Ņeftehimik". 2009.—10. un 2010.—11. sezonu aizvadīja KHL klubā Novokuzņeckas "Metallurg".

2011.—12. sezonā, spēlējot Slovākijas Ekstralīgas klubā Bratislavas "Slovan", Jerofejevs izcīnīja Slovākijas čempiona titulu.

2014. gada oktobra sākumā noslēdza līgumu ar Rīgas "Dinamo".

2021. gadā Jerofejevs Rīgas "Olimp" sastāvā kļuva par Latvijas čempionu.

Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis piecos Pasaules čempionātos, kā arī 2004. gada Pasaules čempionātā junioriem un 2009. gadā Olimpisko spēļu kvalifikācijā.

Atsauces

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Rīgas "NIK's Brih" spēlētāji
Daugavpils Stalkera spēlētāji
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" spēlētāji
Novokuzņeckas "Metallurg" spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Rīgas "Prizma" spēlētāji
Slovākijas Ekstralīgas čempioni
Bratislavas "Slovan" spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Andrē Lakošs

Andrē Lakošs (, dzimis 1979. gada 29. jūlijā Vīnē) ir austriešu hokejists, aizsargs, Austrijas hokeja izlases spēlētājs. Pašlaik (2014) Lakošs spēlē NLB līgas kluba Langnau "Tigers" rindās.

Spēlētāja karjera 
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Lakošs uzsāka 1995. gadā Ziemeļamerikā. 1997.—98. un 1998.—99. gada sezonas Lakošs aizvadīja Ontario hokeja līgā, bet tad 1999. gada NHL draftā viņu ar kopējo 95. numuru izvēlējās Ņūdžersijas "Devils" un nākamās divarpus sezonas Lakošs aizvadīja tās fārmklubā - AHL klubā Albanī "River Rats". 2001.—02. gada sezonu viņš noslēdza Jūtas "Grizzlies" rindās. 

2002.—03. gada sezonā Lakošs atgriezās Austrijā, pievienojoties Vīnes "Capitals" rindām un aizvadot tajā divas sezonas. 2004.—05. gada sezonā Lakošs vēlreiz centās nonākt NHL, sezonu aizvadot AHL kluba Sirakjūsas "Crunch" vienībā, bet jau 2005.—06. gada sezonā Andrē atkal spēlēja EBEL līgā, nākamās divas sezonas aizvadot Zalcburgas "Red Bull" rindās, 2006.—07. gada sezonā kļūstot par Austrijas čempionu. 

2007.-08. gada sezonu Lakošs aizvadīja Zviedrijas Elitsērijas vienībā Farjestads BK. 2008. gada vasarā Lakošs pievienojās Čeļabinskas "Traktor" rindām, tās sastāvā aizvadot pusotru sezonu. 2009.—10. gada sezonas otrajā pusē aizsargs atgriezās "Red Bull" rindās.

2011.—12. gada sezonu Lakošs uzsāka Vācijas hokeja līgas kluba Ķelnes "Haie" sastāvā, taču tad pievienojās EBEL klubam Vīnes "Capitals", komandas rindās spēlējot līdz pat 2013. gada vasarai. 2013.—14. gada sezonu aizsargs ievadīja HK Homutova rindās, taču jau drīz atgriezās "Capitals" sastāvā.

2014. gada decembrī Lakošs pievienojās Langnau "Tigers".

Austrijas izlases rindās Lakošs spēlējis deviņos Pasaules čempionātos, kā arī 2002. gada olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Austrijas hokejisti
Čeļabinskas "Traktor" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Vīnē dzimušie
O'Nīls

O'Nīls var būt:

 Braiens O'Nīls (Brian O'Neill; dzimis 1988) — ASV hokejists;
 Džermeins O'Nīls — amerikāņu basketbolists;
 Šakils O'Nīls — amerikāņu basketbolists.

Uzvārdi
Toms Hartmanis

Toms Hartmanis (dzimis 1987. gada 12. decembrī Liepājā) ir bijušais latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Karjeras lielāko daļu aizvadījis Latvijas čempionātā, kopā ar HK Kurbads kļūstot par divkārtēju Latvijas čempionu.

Spēlētāja karjera 
Savu karjeru Toms sāka Zviedrijā, kur no 2004. līdz 2007. gadam spēlēja Stocksunds IF un Almtuna IS junioru klubos. 2007-08 sezonā Hartmanis spēlēja HK Rīgas 2000 rindās. 2009.-10. gada sezonā Hartmanis spēlēja HK Dinamo Juniors Baltkrievijas Ekstralīgā, kā arī divas spēles aizvadīja Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2010.-11. un 2011.-12. gada sezonu viņš aizvadīja Anglijā, bet 2012.-13. gada sezonā piedalījās arī 13 spēlēs Kazahstānas čempionātā. 2013. gada vasarā Hartmanis pievienojās Latvijas virslīgas klubam HK Kurbads. Turpmākajās trīs sezonās kopā ar komandu trīs reizes izcīnīja Latvijas čempionāta sudraba medaļas. 2017. un 2018. gadā kļuva par valsts čempionu, 2017. gadā tiekot atzīts arī par finālsērijas vērtīgāko spēlētāju. 2019. gadā Hartmanis noslēdza spēlētāja karjeru.

Latvijas izlases rindās piedalījies četrās pārbaudes spēlēs. Junioru vecumā spēlējis divos Pasaules čempionātos junioriem, kā arī divos Pasaules čempionātos hokejā U-18 jauniešiem.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Rīgas 2000 spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
HK Kurbada spēlētāji
Liepājā dzimušie
Latvijas čempioni hokejā
Krievijas Augstākā līga hokejā

Krievijas Augstākā līga ir starptautiska hokeja līga, kurā pašlaik spēlē 34 komandas, no kurām pa trim bāzētas Kazahstānā un Ķīnā, bet viena Uzbekistānā. Līga jau kopš tās dibināšanas 1992. gadā ir pēc spēka otrā spēcīgākā Krievijas hokeja līga.

Līdz 2008.—09. gada sezonai spēcīgākā bija Krievijas Superlīga, bet tagad tā aizvietota ar starptautisko Kontinentālo hokeja līgu.

Katras sezonas čempionvienība izcīna Bratinas kausu.

2019.—2020. gada sezonas komandas

Apbalvojumi

Ārējās saites 
Līgas oficiālā mājaslapa 
Līgas profils eliteprospects.com mājaslapā

Krievijas Augstākā līga hokejā
2009. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā

2009. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā bija 12. Pasaules čempionāts vieglatlētikā, kurš norisinājās Berlīnē, Vācijā 2009. gadā, laikposmā no 15. līdz 23. augustam.

Rezultāti

Vīrieši

Sievietes

Medaļu kopvērtējums

Punktu vērtējums

Skatīt arī 
 2009. gada Pasaules čempionāta vieglatlētikā kvalifikācijas normatīvi
 Latvija 2009. gada Pasaules čempionātā vieglatlētikā

Ārējās saites 

 Čempionāta oficiālā mājaslapa 

Pasaules czempionazsts vieglatleztikaz
2009. gada Pasaules čempionāts vieglatlētikā
Vieglatlētika Vācijā
Morozovs

Morozovs (, no моро́з — 'sals'; sieviešu dzimtē Morozova (Моро́зова) ir devītais biežākais uzvārds Krievijā (aiz Smirnovs, Ivanovs, Kuzņecovs, Sokolovs, Popovs, Ļebedevs, Kozlovs, Novikovs). Cilvēki ar šādu uzvārdu:

 Andris Morozovs (1982) — latviešu politiķis;
 Aleksejs Morozovs (Алексей Морозов; 1977) — krievu hokejists;
 Ivans Morozovs (Иван Морозов; 2000) — krievu hokejists;
 Oskars Morozovs (1976) — latviešu aktieris;
 Pavļiks Morozovs (Павел Морозов; 1918—1932) — PSRS propagandas glorificēts moceklis;
 Stepans Morozovs (1902—?) — Latvijas krievu strādnieks, politiķis un sabiedriskais darbinieks;
 Vladimirs Morozovs (1968) — latviešu svarcēlājs.

Krievu uzvārdi
Ziemeļu polārais loks

Ziemeļu polārais loks ir viena no piecām galvenajām paralēlēm, kas atzīmēta uz Zemeslodes kartes.

Ziemeļu polārais loks atrodas 66°33′39″ (66,56083°) uz ziemeļiem no ekvatora. Viss apgabals, kas atrodas uz ziemeļiem no ziemeļu polārā loka, tiek saukts par Arktiku, bet uz dienvidiem no tā atrodas ziemeļu puslodes mērenā josla ar mērenu klimatu. Analoga paralēle dienvidu puslodē ir dienvidu polārais loks.

Ziemeļu polārais loks apzīmē arī robežu starp teritoriju, kur ir polārā diena un polārā nakts un teritoriju, kurā tādu nav. Jebkurā vietā, kas atrodas uz ziemeļiem no ziemeļu polārā loka, vismaz vienu reizi gadā Saule atrodas virs horizonta vismaz 24 stundu garumā un arī vismaz vienreiz gadā Saule neparādās virs horizonta vismaz 24 stundu laikā. Uz polārā loka šie notikumi notiek tieši pa vienai reizei gadā, t.i. Saule 24 stundas vienu dienu spīd jūnijā, bet decembrī tā 24 stundas vienas dienas laikā ir zem horizonta (ir nakts). Tieši tāpat tas notiek arī uz dienvidu polārā loka. 

Bargā klimata dēļ pavisam nedaudz cilvēku dzīvo aiz ziemeļu polārā loka. Trīs lielākās pilsētas, kuras atrodas aiz loka, atrodas Krievijā, tās ir Murmanska (325 000 iedz.), Noriļska (135 000) un Vorkuta (85 000). Ceturtā lielākā pilsēta atrodas Norvēģijā, tā ir Trumse (62 000 iedz.). Vienīgā pilsēta, kura atrodas uz ziemeļu polārā loka, ir Saleharda (Obas krastos, Krievijā).

Skatīt arī 
 Tropu loks
 Ekvators

Atsauces

Ārējās saites 

Arktika
Kartogrāfija
Dienvidu tropu loks

Dienvidu tropu loks — viena no piecām galvenajām paralēlēm, kas atzīmētas uz Pasaules kartes. Tas atrodas 23° 26′ 22″ uz dienvidiem no ekvatora. Šis loks ir ievērojams ar to, ka tas ir tālākā vieta uz dienvidiem, kur Saule dienas vidū var atrasties 90° augstumā virs horizonta, t.i., tieši virs galvas. Šādā gadījumā priekšmetiem un mājām nav ēnu, šis brīdis ilgst pavisam neilgu laiku un tikai vienu reizi gadā, decembrī.

Tādos pašos ziemeļu platumos atrodas arī Ziemeļu tropu loks. Visa teritorija, kas atrodas uz dienvidiem no dienvidu tropu loka un līdz dienvidu polārajam lokam, ir mērenā josla ar mērenu klimatu.

Dienvidu tropu loka atrašanās vieta ir mainīga, jo tas atkarīgs no Zemes ass slīpuma, kurš savukārt mainās sarežģītas Zemeslodes kustības dēļ.

Kartogrāfija

de:Wendekreis (Breitenkreis)#Südlicher Wendekreis