joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pļaviņu HES

Pļaviņu HES ir viena no Daugavas hidroelektrostacijām pie Aizkraukles pilsētas. Tā jaudas ziņā ir lielākā hidroelektrostacija Baltijā un otra lielākā Eiropas Savienībā. Pirmais Pļaviņu HES hidroagregāts tika iedarbināts 1965. gada decembrī, savukārt pilnīgā ekspluatācijā to nodeva 1968. gadā.
Pļaviņu HES ūdenskrātuves izveidošana radīja neatgriezeniskus dabas un kultūrvēsturisko vērtību zaudējumus.

Vēsture 

Pēc Otrā pasaules kara beigām 1947. gadā PSRS projektēšanas institūts „Hidroenergoprojekts” izstrādāja Daugavas izmantošanas komplekso programmu, kas paredzēja trīs nelielu Daugavas hidroelektrostaciju būvi pie Aizkraukles ar 8,4 m kritumu, pie Kokneses ar 21,4 m kritumu un pie Pļaviņām ar 16,7 m kritumu. Vēlāk projektēja divu spēkstaciju celšanu — Miemēnu HES ar 16 metru kritumu un Pļaviņu HES ar 24 metru kritumu. 1955. gadā mazo HES projektus apvienoja un pieņēma lēmumu Daugavas kanjonā ar kritumu 40 m uzbūvēt vienu lielu HES, uzstādot 10 hidroagregātus ar kopējo jaudu 825 MW.

Pļaviņu HES celtniecības direkcijas galvenais inženieris un bijušais Daugavas HES kaskādes direktors Harijs Jaunzems pauda viedokli, ka latviešu inteliģences protesti pret Staburaga appludināšanu 1964. gadā nākuši pārāk vēlu, jo “Ja šis protests būtu izteikts piecdesmito gadu vidū vai beigās, varbūt būtu projektētas divas HES: Miemēnu un Pļaviņu, kaut arī izmaksas būtu par 50 — 70% lielākas.”

No 1991. līdz 1996. gadam tika veikta Pļaviņu HES četru hidroagregātu rekonstrukcija, un no 1999. līdz 2001. gadam vēl divu, kas ļāva paaugstināt stacijas jaudu un efektivitāti. 35 gadu laikā kopš nodošanas ekspluatācijā Pļaviņu HES kopumā izstrādājusi vairāk nekā 50 teravatstundu elektroenerģijas.

Raksturojums 
Pļaviņu HES tika konstruēta kā maksimumslodžu elektrostacija, kas tiek iedarbināta tikai diennakts stundās, kad elektroenerģijas patēriņš ir vislielākais. Savukārt pavasara palu periodā aptuveni 4—6 nedēļas ūdens pieplūdums Daugavā ir pietiekami liels, lai nodrošinātu Pļaviņu HES un pārējo Daugavas hidroelektrostaciju darbību bāzes režīmā. Palu sezonā Daugavas hidroelektrostaciju izstrādes apjomi ir pietiekami, lai Latvijai ļautu elektroenerģiju arī eksportēt. 

Elektrostacija ir būtiski atšķirīga no lielākās daļas līdzīgas jaudas elektrostaciju ar to, ka tās ēka, ņemot vērā elektrostacijas lielo jaudu, ir ļoti kompakta un tās ūdens pārgāznes un ražošanas telpas apvienotas vienotā blokā, kurā ir ierīkots arī autotransportam paredzēts tunelis. Elektrostacija izstrādāto elektroenerģiju nodod 330 kilovoltu tīklā.

Pļaviņu HES tehniskie dati 
 Jauda: 908 MW (2011. gadā uzstādītā jauda ir 883,5MW)
 Kopējais hidroagregātu skaits: 10
 Hidroagregātu tips: "Francis" turbīnas
 Maksimālais kritums: 40 metri
 Ražošanas apjoms (2004.gads): 1,733 TWh
 Ūdenskrātuves tilpums: 500 miljoni kubikmetru.

Skatīt arī 
 Pļaviņu ūdenskrātuve
 Staburags
 Aizkraukle
 Daugava

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvenergo mājas lapa

Daugavas hidroelektrostacijas
Aizkraukle
Latvenergo
Kelvins

Kelvins (simbols: K) ir temperatūras mērvienība, tā ir viena no septiņām SI pamatmērvienībām. Temperatūra, kas ir vienāda ar 0 kelviniem, tiek saukta par absolūtās nulles temperatūru, savukārt Kelvina temperatūras skala — par absolūto temperatūras skalu. Kelvins pēc vērtības ir vienāds ar Celsija grādu, bet  = . Kelvina un Celsija temperatūras skalas ir nobīdītas par , jo ūdens trīskāršā punkta temperatūra atbilst .

Kelvins nosaukts britu fiziķa Viljama Tomsona, vēlākā lorda Kelvina vārdā.

Līdz 1968. gadam kelvinu oficiāli sauca par Kelvina grādu.

Ārējās saites 

SI mērvienības
SI pamatvienības
Termodinamika
Temperatūras mērvienības
Saadi

Saadi (, Saʿdī; dzimis 1184. gadā Šīrāzā, miris 1283. vai 1291. gadā) bija izcils persiešu viduslaiku dzejnieks.

Saadi dzimis Šīrāzā, Persijā. No 1195. līdz 1226. gadam viņš Bagdādē studējis arābu literatūru un islāma zinātnes.

Saadi ir pazīstams arī kā sūfistu domātājs. Saadi daudz apceļojis islāma zemes: apmeklējis Sīriju, Palestīnu, Jemenu, Turciju, Ēģipti un citas zemes. Iespējams, kādu laiku viņš pavadījis arī krustnešu gūstā.

Saadi miris dzimtajā pilsētā Šīrāzā. Pastāv neskaidrības par viņa nāves īsto laiku.

Saadi nozīmīgākie darbi ir dzeju un prozu apvienojošās grāmatas "Augļu dārzs" (Bostan, 1275), "Rožu dārzs" (Gulistan, 1258), kā arī dzejas krājums "Dīvāns" (Divan).

Pirmais, kas ar Saadi darbiem iepazīstināja Eiropu, bija francūzis Andrē di Riērs, kas 1634. gadā publicēja daļēju "Rožu dārza" tulkojumu. 1654. gadā Ādams Oleāriuss vācu valodā pilnībā publicēja gan "Augļu dārzu", gan "Rožu dārzu".

Latviešu valodā ir izdots "Rožu dārzs" Ulda Bērziņa atdzejojumā (1983).

Ārējās saites 
 "Rožu dārzs" (angļu valodā)
 Saadi biogrāfija (angļu valodā)

1184. gadā dzimušie
13. gadsimtā mirušie
Persiešu rakstnieki
Persiešu valodā rakstošie
Irānas dzejnieki
Audumla

Audumla (, Auðumla, Auðhumbla vai Auðhumla) skandināvu mitoloģijā ir pirmatnējā govs, kura kopā ar Īmiru radās bezdibenī Ginnungagapā pirms pasaules rašanās. Īmirs barojās no govs piena, savukārt govs laizīja sāli, kas klāja Ginnungagapa sienas, pamazām atklādama Buri, dievu priekšteča, ķermeni. 

Audumla pieminēta tikai Jaunākajā Edā.

Mītiskas būtnes skandināvu mitoloģijā
Poēma par Gilgamešu

Poēma par Gilgamešu ir sena Divupes odiseja. Darbs tiek datēts ar aptuveni 2100. gadu p.m.ē., tas tiek uzskatīts par pirmo nozīmīgo literatūras darbu. Tā autori ir šumeri. Sacerējums rakstīts ķīļrakstā akadiešu valodā par Divupes pilsētvalsts Urūkas karali Gilgamešu.

Vispilnīgāk saglabājies poēmas teksts atrodas uz 12 nepilnīgām plāksnītēm, kas atrastas 19. gadsimta vidū Ašurbanipala bibliotēkā, Ninīvē.

Ārējās saites 

Eposi
Literatūras vēsture
Šumeru literatūra
Šumeru mitoloģija
Juris Sokolovskis

Juris Sokolovskis (; dzimis  Rīgā) ir Latvijas politiķis, 7., 8. un 9. Saeimas deputāts, partijas PCTVL valdes līdzpriekšsēdētājs (2007—2011), jurists, augstskolas pasniedzējs. Beidzis Baltijas Krievu institūta juridisko fakultāti, 2001. gadā ieguvis maģistra grādu. 2004. gadā kļuva par šīs augstskolas docētāju.

Politiskā darbība 
1996. gadā, būdams tikai 20 gadu vecs students, J. Sokolovskis bija viens no partijas "Līdztiesība" dibinātājiem, kā arī iestājās Latvijas Cilvēktiesību komitejā. 1998. gadā 22 gadu vecumā tika ievēlēts 7. Saeimā no Tautas Saskaņas partijas saraksta, kļūstot par tobrīd jaunāko deputātu Saeimas vēsturē. Turpināja darboties arī nākamajos parlamentos: 2002. gadā ievēlēts 8. Saeimā un 2006. gadā 9. Saeimā no "Par cilvēka tiesībām vienotā Latvijā" (PCTVL) saraksta. 2003. gada martā-jūnijā bija PCTVL frakcijas priekšsēdētājs, kopš augusta — frakcijas priekšsēdētāja biedrs. Regulāri rakstījis reportāžas no Saeimas laikrakstā "Rakurss".

2004. gadā kandidēja Eiropas Parlamenta vēlēšanās Eiropas Parlamentā, bet netika tajā ievēlēts, tomēr pēc balsu skaita PCTVL sarakstā atpalika tikai no tā līderes Tatjanas Ždanokas.

2005. gadā ievēlēts par jaundibinātās PCTVL jaunatnes organizācijas līdzpriekšsēdētāju, bet 2007. gadā — PCTVL 4. kongresā ievēlēts par partijas valdes līdzpriekšsēdētāju (PCTVL tika pārveidota no apvienības par politisku partiju), šo amatu saglabājis līdz 2011. gadam.

2010. gada 10. Saeimas vēlēšanas PCTVL bija ļoti neveiksmīgas, saraksts neguva vēlētāju atbalstu un J. Sokolovskis zaudēja Saeimas deputāta mandātu. Pēc šīs neveiksmes pārtrauca aktīvo politisko darbību un nākamajā gadā ārkārtas Saeimas vēlēšanās nepiedalījās.

Privātā dzīve 
Piedalījies komandā «Пчелы» "Kas? Kur? Kad?" spēlēs Rīgas lietpratēju klubā. Aizraušanās — psihoanalīze, ūdenstūrisms, šahs.

Atsauces

Ārējās saites 
 7., 8., 9. Saeimas deputāta dati 

1976. gadā dzimušie
7. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
Baltijas Starptautiskās akadēmijas absolventi
Latvijas juristi
Rīgā dzimušie
Edi Rama

Edi Rama (Edi Rama; dzimis 1964. gadā Tirānā) ir Albānijas politiķis un mākslinieks, pašreizējais Albānijas premjerministrs. Bijušais Tirānas mērs (2000.-2011.) un kopš 2005. gada Albānijas Sociālistiskās partijas līderis.

Kaut arī Rama ir bijušās komunistu partijas vadītājs, 1991.gadā Rama bija viens no studentu kustības līderiem, kura gāza Envera Hodžas režīmu. Rama vīlās galvenās opozīcijas partijas (Demokrātiskās partijas) darbībā tajā valdošās korupcijas dēļ. 1997.gadā drošības dienesta aģenti smagi piekāva Ramu, un viņš devās emigrācijā uz Parīzi.

Tomēr 1998.gadā toreizējais Albānijas premjers Fatoss Nano piedāvāja Ramam kultūras, jaunatnes un sporta ministra portfeli, un Rama piekrita.

2000.gadā Rama tika ievēlēts par Tirānas mēru, bet 2003.gadā Edi Rama - atkārtoti ar 61% balsu. Kā pilsētas galva Edi Rama izceļas ar vides sakārtošanas projektiem. 2013. gada parlamentārajās vēlēšanās, būdams vairāku partiju koalīcijā, Rama uzvarēja, sakaujot Albānijas Demokrātiskās partijas kandidātu Sali Berišu. Viņš uzvarēja 2017. gada parlamentārajās vēlēšanās.

http://www.worldmayor.com 2004.gada balsojumā Edi Rama tika atzīts par gada labāko pilsētas galvu pasaulē.

1964. gadā dzimušie
Albānijas politiķi
Albānijas premjerministri
Pašreizējie valstu vadītāji
Liverpūle

Liverpūle () ir pilsēta Anglijā, Ziemeļrietumanglijā, pie Mersijas ietekas Īrijas jūrā. Vēsturiski svarīga ostas pilsēta. Tā tika dibināta 1207. gadā. Pazīstama kā The Beatles dzimtā pilsēta. Liverpūles pievārtē atrodas Eintrijas hipodroms (Aintree Racecourse), kurā vienreiz gadā (aprīļa sākumā) notiek Grand National sacensības - prestižākās un sarežģītākās visā Anglijā.

Liverpūlē bāzejas divi futbola klubi — Liverpool FC un Everton F.C.

Vēsture 
Kaut arī Liverpūlei pilsētas tiesības piešķirtas jau 1207. gadā, vēl 16. gadsimtā tajā bija tikai 500 iedzīvotāju.

Tomēr 17. gadsimtā Liverpūles osta sāka strauji attīstīties. Galvenais ostas ienākumu un uzplaukuma avots visa gadsimta garumā bija vergu tirdzniecība.

19. gadsimta beigās Liverpūle kontrolēja 40% no pasaules jūras tirdzniecības. Pilsēta strauji auga, sevišķi pēc 1840. gada Īrijas Lielā bada, kad pilsētā ieplūda īru emigranti.

2. pasaules kara laikā pilsēta smagi cieta vācu aviācijas uzlidojumos.

20. gadsimta 50. gadu beigās, 60. gadu gadu sākumā Liverpūle kļuva par jaunatnes mūzikas centru (Mersey sound).

Liverpūle bija 2008. gada Eiropas kultūras galvaspilsēta.

Liverpūles arhitektūra un dizains atzinību saņēma 2004. gadā, kad vairāki pilsētas rajoni tika atzīti par UNESCO Pasaules mantojuma objektu ar nosaukumu "Liverpūle — jūras tirdzniecības pilsēta", pamatojot to ar pilsētas lomu starptautiskās tirdzniecības un doku tehnoloģijas attīstībā. Tomēr šo statusu 2021. gada jūlijā atņēma, kad UNESCO lēma, ka nesenie un plānotie attīstības darbi, tādi kā futbola kluba Everton FC Bramley-Moore Dock stadions un Liverpool Waters projekts, radījuši apkaimes mantojuma nozīmīguma ievērojamu pasliktināšanos.

Cilvēki 
Liverpūlē dzimuši:

 Džeisons Aizeks (Jason Isaacs, dzimis 1963. gadā), aktieris
 Braiens Džeiks (Brian Jacques, dzimis 1938. gadā), rakstnieks
 Klaivs Bārkers (Clive Barker, dzimis 1952. gadā), rakstnieks, kinorežisors
 Stīvens Beksters (Stephen Baxter, dzimis 1957. gadā), rakstnieks
 Kenets Boldings (Kenneth E. Boulding, 1910—1993), ekonomists
 Melānija Čisholma (Melanie Chisholm, dzimusi 1974. gadā), mūziķe
 Stīvens Džerards (Steven Gerrard, dzimis 1980. gadā), futbolists
 Viljams Stenlijs Dževonss (William Stanley Jevons, 1835—1882), ekonomists
 Braiens Epstains (Brian Epstein, 1934—1967), mūzikas komersants
 Robijs Faulers (Robbie Fowler, dzimis 1975. gadā), futbolists
 Viljams Gledstons (William Ewart Gladstone, 1809—1898), politiķis
 Džordžs Herisons (George Harrison, 1943—2001), mūziķis
 Kima Ketrola (Kim Cattrall, dzimusi 1956. gadā), aktrise
 Džons Hortons Konvejs (John Horton Conway, dzimis 1937. gadā), matemātiķis
 Džons Lenons (John Lennon, 1940—1980), mūziķis
 Pols Makartnijs (Paul McCartney, dzimis 1942. gadā), mūziķis
 Saimons Retls (Saimon Rattle, dzimis 1955. gadā), diriģents
 Veins Rūnijs (Wayne Rooney, dzimis 1985. gadā), futbolists
 Ringo Stārs (Ringo Starr, dzimis 1940. gadā), mūziķis

Sadraudzības pilsētas 
  Dublina, Īrija
  Ķelne, Vācija

Atsauces 

Anglijas pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Lielbritānijā
Stīvens Beksters

Stīvens Beksters (, dzimis ) ir britu fantastikas rakstnieks.

Studējis matemātiku un inženierzinātnes.

Darbi:

 Xeelee cikls (1991-) - darbība notiek tālā nākotnē, kad cilvēce apdzīvo Visumu un konkurē ar Xeelee civilizāciju

 Manifold triloģija (1999-2002)

 Mammoth triloģija (1999-2001)

 romāns Voyage (1996) 

 romāns Titan (1997) 

 romāns Moonseed (1998) 

Vairākus darbus sarakstījis līdzautorībā ar Arturu Klārku.

Ārējās saites 

 
 Baxterium - pusoficiāla Bekstera mājaslapa   

1957. gadā dzimušie
Mersisaidā dzimušie
Angļu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Anglijas zinātniskās fantastikas rakstnieki
Linca

Linca () ir pilsēta Austrijas ziemeļos pie Donavas upes, 30 kilometrus no Čehijas robežas. Trešā lielākā pilsēta Austrijā. Augšaustrijas federālās zemes galvaspilsēta. Metalurģiskās un ķīmiskās rūpniecības centrs. Lincā dzimis austriešu rakstnieks Hermanis Bārs (Hermann Bahr) (1863-1934).

Vēsture 

Pilsēta dibināta Romas laikos, toreiz tās nosaukums bija Lentia. Nosaukums Linca pirmo reizi tika pieminēta 799. g. p. m. ē. Gadsimtiem ilgi Linca bija svarīgs tirdzniecības ceļš, savienojot vairākas pilsētas pie Donavas upes.

15. gadsimta beigās Svētās Romas impērijas imperators Frīdrihs III Lincā pavadīja sava mūža pēdējos gadus, un uz īsu laiku Linca kļuva par impērijas galveno mītni.
16. gadsimta vidū Lincā dzīvoja matemātiķis Johanness Keplers, bet 19. gadsimta vidū komponists Antons Brukners.

20. gadsimta sākumā Lincas reālskolā vienlaicīgi mācījās Ādolfs Hitlers un Ludvigs Vitgenšteins. 
Linca bija Hitlera iemīļotā pilsēta, un bija plāns to pārvērst par Lielvācijas kultūras centru. 2. pasaules kara laikā Linca bija svarīgs ķīmiskās un metalurģiskās rūpniecības centrs, bet netālu no pilsētas atradās Mauthauzenas koncentrācijas nometne. Pēc kara Donava, sadalot Lincu divās daļās, kalpoja par PSRS un ASV okupācijas zonu robežu.

Ģeogrāfija 
Lincas pilsēta atrodas Eiropas centrā, kas atrodas blakus Parīzes-Budapeštas autoceļam. Cauri pilsētai iet Donavas upe, kura ir pilsētas galvenais tūrisma un transporta tīkls. Linca ir sadalīta deviņos rajonos.

Klimats

Ievērojamākās vietas 

Ievērojamākās tūristu vietas Lincā:
 Sv. Marijas katedrāle- Lielākā baznīca Austrijā, romas katoļu baznīca, celta gotikas stilā
 Lincas pils muzejs- Lielākais daudzfunkcionālais muzejs Austrijā 
 Galvenais laukums- Lielākais pilsētas laukums Eiropā un viena no lielākajām iepirkšanās ielām Austrijā.
 Botāniskais dārzs- Dārzs ir 4,2 hektārus liels un ir izvietoti vairāk kā 10 000 dažādu augu.

Atsauces

Ārējās saites 

Austrijas pilsētas
Augšaustrija
Johanness Keplers

Johanness Keplers (Johannes Kepler, Ioannes Keplerus; dzimis , miris ) bija vācu astronoms, astrologs un matemātiķis, kā arī viena no centrālajām figūrām 17. gadsimta zinātniskajā revolūcijā. Viņš vislabāk ir zināms kā planētu kustības likumu atklājējs. Šie likumi, kuri tiek saukti par Keplera likumiem, ir aprakstīti viņa darbos Astronomia nova, Harmonices Mundi un Epitome of Copernican Astrononomy. Šie darbi deva arī Īzaka Ņūtonam pamatu universālās gravitācijas teorijas izveidē.

Keplers tiek saukts arī par pirmo zinātnisko astrofiziķi, kā arī pēdējo nopietno astrologu. Pēc pārliecības Keplers bija pitagoriešu mistiķis.

Keplers pasniedza matemātiku Lincā, Benātkos pie Jizeras bija Tiho Brahes asistents, imperatora Rūdolfa II galma matemātiķis, ģenerāļa Vallenšteina galma astrologs. Veicis fundamentālus atklājumus optikā, pilnveidojot laikabiedra Galileo Galileja teleskopu. 1604. gadā novēroja supernovu mūsu galaktikā, pierādīdams, ka kosmoss nav nemainīgs.

Keplera vārdā nosaukti Mēness un Marsa krāteri, asteroīds, Lincas universitāte. 2009. gadā NASA palaida orbītā ap Sauli Keplera orbitālo observatoriju (Kepler Space Observatory) ārpussaulessistēmas planētu meklēšanai.

Galvenie darbi 
 Mysterium Cosmographicum, 1596
 Astronomia nova, 1609
 Harmonice Mundi, 1619

Ārējās saites 

  Keplera biogrāfija
  Par Keplera sfēru mūziku
 Biografisks raksts latviešu valodā par Kepleru kā astrologu

1571. gadā dzimušie
1630. gadā mirušie
Vācijas astronomi
Vācijas astrologi
Luterāņi
Vācijas matemātiķi
Kosmologi
Latīņu valodā rakstošie
Anglikāņu svētie
Vācijas zinātniskās fantastikas rakstnieki
Bādenē-Virtembergā dzimušie
Mūsu izvēle

Latvijas Jaunatnes partija bija kreisa politiskā partija, kuru dibināja 2004. g. decembrī uz virknes bijušo LSDSP un LSP biedru, kā arī biedrības "Darba jaunatne", apvienošanas pamata. Partijas priekšsēdētājs bija Jānis Kuzins.

2005. g. pašvaldību vēlēšanās J. Kuzins tika ievēlēts par Jūrmalas Domes deputātu no "Dzimtenes" saraksta. Rīgā LJP saraksts saņēma 0,18% balsu. Jūrmalas Domē Kuzins vairākus mēnešus vadīja LJP un PCTVL apvienoto frakciju.
 
2006. g. partijas priekšsēdētājs Kuzins kļuva par apvienības "Dzimtene" līdzpriekšsēdētāju.

2009. g. pašvaldību vēlēšanās LJP startēja PCTVL Rīgas un Jūrmalas sarakstos.

LJP 2010. g. pārdēvēta par "Mūsu izvēli". No 2012. gada septembra līdz 2014. gada jūnijam partijas nosaukums bija "Uz priekšu, Latvija!".

"Mūsu izvēle" 2016. gadā apvienojās ar politisko partiju apvienību Jaunā Saskaņa un 2018. gada jūnijā tika likvidēta.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Latvijas politiskās partijas
Kreisa politika
Ludvigs Vitgenšteins

Ludvigs Jozefs Johans Vitgenšteins (, dzimis , miris ) bija austriešu filozofs, viens no ietekmīgākajiem 20. gadsimtā. Vitgenšteins savas dzīves laikā īpaši pievērsies lingvistikas pētīšanai.

Biogrāfija 
Dzimis Vīnē metālu lielrūpnieka ģimenē. Mācījās Lincas reālskolā vienlaicīgi ar Hitleru. Studēja inženierzinātnes Berlīnē un Mančestrā. Mančestrā Vitgenšteins ieinteresējās par matemātikas filozofiju. 1911. gadā Gotlobs Frēge uzaicināja Vitgenšteinu studēt Kembridžas Universitātē. Pirmā pasaules kara laikā kā brīvprātīgais dienēja Austroungārijas armijā.

Uzskati 
Vitgenšteina uzskati dzīves laikā ir mainījušies. Sākotnējie spriedumi atbilst "agrīnajam Vitgenšteinam", bet vēlāki – "vēlīnajam Vitgenšteinam". Agrīnajā un vēlākajā periodā viņš rada gandrīz divas dažādas filozofijas.
Agrīnais Vitgenšteins mēģināja atrisināt visas spekulatīvās metafizikas problēmas ar valodas loģiskās analīzes palīdzību. Viņš mēģināja pierādīt, ka visas ierastās metafizikas problēmas rodas no valodas loģikas pārprašanas. Vitgenšteins balstās sava veida pieredzes filozofijā un epistemoloģiskā reālismā, kura centrā ir valodas viennozīmības uzskats, ka valoda atbilst pasaulei, jo pasauli var aprakstīt tikai ar valodas palīdzību.
Vitgenšteina vēlīnajā domāšanā tiek noraidīti loģiski empīrisma uzskati kā metafiziki nepamatoti, tajā skaitā ietilpst arī paša agrākie uzskati.
Vitgenšteins gan nenoliedz, ka valoda varētu attēlot realitāti. Bet bez loģikas un empīriskās zinātnes tai piemīt arī daudzas citas funkcijas. Valoda tiek lietota ļoti dažādi dažādās dzīves situācijās. Valoda vairs nav fiksēta, bet tā ir tikpat jutīga un mainīga kā pati cilvēka dzīve.
1921. gadā bijušā rīdzinieka Vilhelma Ostvalda izdevumā "Annalen der Naturphilosophie" pirmoreiz tika publicēts Vitgenšteina Tractatus Logico-Philosophicus (Logisch-Philosophische Abhandlung) – viena no ietekmīgākajām grāmatām 20. gadsimta filozofijā un vienīgā Vitgenšteina grāmata, kura iznākusi autora dzīves laikā. Latviski izdota 2006. gadā ar nosaukumu "Loģiski filozofisks traktāts"().

Uzskatīdams, ka ar savu grāmatu atrisinājis visas filozofijas problēmas, Vitgenšteins pēc Pirmā pasaules kara atgriezās Austrijā un strādāja par pamatskolas skolotāju, pēc tam par klostera dārznieka palīgu.

Tomēr 1929. gadā Vitgenšteins atgriezās Kembridžā. 1951. gadā viņš nomira, un viņa pēdējie vārdi bijuši: "Pasakiet viņiem, ka man bija brīnišķīgs mūžs."

1953. gadā, jau pēc Vitgenšteina nāves, iznāca grāmata "Filozofiskie pētījumi" (Philosophische Untersuchungen, Philosophical Investigations) – vēl viens darbs, kurš būtiski izmainījis 20. gadsimta filozofijas ainu. Izdota latviski 1997. gadā ar nosaukumu "Filosofiskie pētījumi" ().

Ludviga Vitgenšteina citāts:

Atsauces

Ārējās saites 

 Vitgenšteina arhīvs Kembridžā (angliski un vāciski)
 Vitgenšteina portāls (Bergenas Universitāte, angliski)
 Tractatus Logico-Philosophicus (angliski un vāciski)
 Ludvigs Vitgenšteins "Dzeltenā grāmata" portālā 1/4 Satori 

Vīnē dzimušie
20. gadsimta filozofi
Austriešu filozofi
Britu filozofi
Vācu valodā rakstošie
Loģiķi
Matemātikas filozofija
LGBT cilvēki no Austrijas
LGBT cilvēki no Lielbritānijas
Mogiļeva

Mahiļova () jeb Mogiļeva () ir pilsēta Baltkrievijas austrumos pie Dņepras upes, apgabala centrs. Trešā lielākā Baltkrievijas pilsēta. Liels rūpniecības centrs. Pilsētā lielākoties PSRS laika apbūve.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Ietilpa Kijevas Krievzemē, vēlāk Lietuvas Dižkunigaitijā un Polijas-Lietuvas kopvalstī. 1561. gadā apmetnes iedzīvotāji sacelšanās rezultātā iznīcināja krievu garnizonu, par ko Polijas karalis Stefans Batorijs piešķīra Mahiļovai Magdeburgas tiesības un ģerboni.

Pēc Polijas Pirmās dalīšanas Mahiļova tika iekļauta Krievijas impērijas sastāvā un kļuva par guberņas centru.

Pirmā pasaules kara laikā Mahiļova bija Krievijas armijas galvenā štāba vieta un šeit uzturējās imperators Nikolajs II.

1941. gadā, Otrā pasaules kara laikā, pilsētas pievārtē un pašā pilsētā notika sīvas kaujas.

Cilvēki 
Pēc nacionālā sastāva pilsētas iedzīvotāji ir baltkrievi (87,43 %) un krievi (7,15 %).

Mahiļova ir komponista Ērvinga Berlina (Irving Berlin, 1888—1989), psihoterapeita Makša Eitingona (Max Eitingon, 1881—1943), politiķa Nikolaja Krestinska (Никола́й Никола́евич Крести́нский, 1883—1938), fiziķa Leonīda Mandelštama (Леонид Исаакович Мандельштам, 1879—1944), šahista Ļeva Polugajevska (Лев Абрамович Полугаевский, 1934—1995), Latvijas PSR valsts dabinieka Jurija Rubeņa (1925—2004), zinātnieka Oto Šmita (Отто Юльевич Шмидт, 1891—1956), matemātiķa Isaja Šura (Issai Schur, 1875—1941) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Baltkrievijas pilsētas
Mogiļevas apgabals
Sociāldemokrātiskā partija-SDP

Sociāldemokrātiskā partija-SDP (dibināta ar nosaukumu Sociāldemokrātu Savienība—SDS), bija sociāldemokrātiska politiska partija Latvijā. Tā tika izveidota 2002. gadā daļai LSDSP biedru Egila Baldzēna priekšgalā izstājoties no partijas.  5 deputāti izveidoja SDS frakciju Saeimā, bet  SDS tika reģistrēta Uzņēmumu reģistrā.

No 2002. līdz 2003. gadam to atbalstīja Jaunatnes Sociāldemokrātiskā savienība (JSS), kas vēlāk atgriezās pie LSDSP.

8. Saeimas vēlēšanās (2002) SDS ieguva 1,5 % balsu, 2004. gada Eiropas Parlamenta vēlēšanās SDS izcīnīja pēdējo vietu ar 0,34% balsu. 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās SDS saņēma 0,18% balsu un priekšpēdējo vietu. Partijas priekšsēdētājs Pēteris Salkazanovs un ģenerālsekretāre Mārīte Teivāne pēc tam pārgāja uz partiju "Jaunie Demokrāti", viens no bijušajiem partijas līderiem E. Baldzēns — uz "TB/LNNK", bijušais Saeimas deputāts Imants Burvis — uz "Tēvzemes savienību".

2006. gadā SDS Jāņa Matuļa vadībā uzsāka sarunas par atkalapvienošanos ar LSDSP. Vēlāk partija pārdēvēta par Sociāldemokrātisko partiju-SDP un 2008. gadā Egila Rutkovska vadībā uzsāka sarunas par pievienošanos Saskaņas Centram. 2010. gada aprīlī SDP, Tautas Saskaņas partija un "Jaunais centrs" apvienojās, izveidojot partiju "Saskaņa".

Atsauces

Literatūra 
 Mednis I. Partiju laiki Latvijā (1988-2002). — R.: Drukātava, 2007.  — 302.—305. lpp.

Latvijas bijušās politiskās partijas
Latvijas sociāldemokrātiskās partijas
Alises

Alises (Alyssum) ir krustziežu dzimtas augs. Stumbrs zaro no pamata, zari bieži vien ir pacili, ar zvaigžņmatiņiem. Lapas veselas, gareni otrādi olveidīgas, lancetiskas vai lineāras, sēdošas ar zvaigžņmatiņiem, mala gluda. Kauslapas stāvas, garums 0,1 - 0,3. Ziedi dzelteni, balti (kā kurai šķirnei). Pākstenītis atstāv no augļkopas ass, tas ir apaļš vai ovāls, divcirkņu, garums 0,3 - 0,5, galā ar jomu irbuļa pieliku ; vērsnas nedaudz velvētas. Katrā cirksnī 2 sēklas ar šauru spārnu. Ir sastopmas daudzas (apmēram 100) sugas, piemēram, , kauslapu alise, Gmelina alise.

Ārējās saites 

 :wikispecies:Alyssum
Gente

Gente, arī Ģente (nīderlandiešu: Gent), ir pilsēta Beļģijas ziemeļos, Flandrijas reģiona rietumos pie Lisas ietekas Šeldā, Austrumflandrijas administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Ar 262 219 iedzīvotājiem 2019. gadā, tā ir trešā lielākā Beļģijas pilsēta.

Viduslaikos Genta bija viena no lielākajām un bagātākajām pilsētām Ziemeļeiropā. Gentes vecpilsētas arhitektūrā ir lieliski saglabājušās viduslaiku celtnes. Mūsdienās tā ir trešā lielākā ostas pilsēta, aktīvs tūrisma centrs un vieta Gentes Universitāti, kura ir otrā lielākā Beļģijā pēc studentu skaita.

Vēsture 

Ap 650. gadu Sv. Armands Gentes rajonā nodibināja divas abatijas, kuras kalpoja par pilsētas izveidošanās kodolu. 851. un 879. gadā pilsētu noposta vikingi.

11. gadsimtā Gente sāka strauji attīstīties, un līdz pat 12. gadsimta beigām tā bija otrā lielākā pilsēta Eiropā pēc Parīzes. Viduslaikos Gente, kopā ar Brigi kļuva par lielu vilnas ražošanas centru. Simtgadu karš izpostīja Gentes rūpniecību, un to pamazām izkonkurēja Antverpene. 1539. gadā Gente bija Gentes sacelšanās centrs, ko apspieda Spānijas karalis Karloss I.

16. un 17. gadsimtā Gente cieta reliģiskajos karos. Kādu laiku tā kļuva par kalvinisma centru, bet tomēr neiekļāvās jaunās Nīderlandes sastāvā, un kļuva atkal katoliska.

17. un 19. gadsimtā Gente atkal kļuva par tekstilrūpniecības centru.

1814. gadā Gentē tika noslēgts Gentes miers, kas izbeidza karu starp Lielbritāniju un ASV.

Pēc Vaterlo kaujas Gente iekļāvās Nīderlandes sastāvā. 1817. gadā tika nodibināta Gentes Universitāte. 1830. gadā Beļģijas revolūcijas rezultātā Gente nokļuva jaunās valsts — Beļģijas sastāvā. 1913. gadā Gentē notika Pasaules izstāde.

Universitāte 
Gentes Universitāte ir nīderlandiešu valodā runājoša publiskā universitāte, kura ir otrā lielākā universitāte Beļģijā ar vairāk kā 38 000 studentiem un 7 900 skolotāju.

Universitāti 1817. gada 9. oktobrī dibināja Nīderlandes karalis Vilijams I. Pirmajā gadā universitātē studēja 190 studenti un mācija 19 profesoriem. Sākotnēji universitātē bija četras fakultātes- huminatārās zinātnes, medicīnas, zinātnes un juridiskā fakultāte.
Pēc Beļģijas revolūcijas universitāte nonāca Beļģijas varā.

Cilvēki 
Gentē dzimuši:

 Leo Bekelands (Leo Baekeland) (1863—1944) — ASV ķīmiķis
 Kārlis V, arī Karloss I (Karl V., Carlos I, Carlo V) (1500—1558) — Svētās Romas impērijas imperators, Spānijas karalis
 Ģentes Džons (John of Gaunt) (1340—1399) — angļu augstmanis
 Viktors Ortā (Victor Horta) (1861—1947) — jūgendstila arhitekts

Ārējās saites

Beļģijas pilsētas
Austrumflandrija
Melodija

Melodija ir galvenā muzikālās domas paudēja (vienbalsīgi izteikta muzikāla doma). Klodam Debisī ir skaņdarbi, kas balstās tikai uz harmoniju, bez melodijas (tas ir viens no izņēmumiem, kad skaņdarbu nevar iedomāties bez melodijas). Tieši melodija visdziļāk iedarbojas uz klausītāju, tāpēc to bieži dēvē par skaņdarba dvēseli. Melodija nav iedomājama bez skaņkārtas, ritmiskā zīmējuma, un citiem mūzikas izteiksmes līdzekļiem. Tātad melodiju veido dažādu mūzikas izteiksmes līdzekļu vienība.

Melodijai piemīt vairākas patstāvīgas iezīmes. Viena no iezīmem ir ka ikvienai melodijai ir melodiskā līnija, kas var būt augšupejoša, lejupejoša, līdzena jeb mazkustīga, ar lēcieniem un viļņveida. Tomēr šie pamatveidi nemēdz būt ilgstoši, tie savstarpēji papildinās. Skaņdarba beigās melodija parasti ir lejupejoša, kas rada nomierinošu iespaidu. Skaņdarba izteiksmībā liela nozīme ir melodijas apjoma — diapazonam, kas mēdz būt šaurs vai plašs. Melodiskā līnija mēdz veidot melodisko vilni, kas noved to pie augstākā sprieguma punkta — kulminācijas. Liela nozīme skaņdarba rakstura atklāšanā ir dažādām melodijas intonācijām. Raksturīgākās ir šādas kā nopūtu intonācija — lejupejošs sekundas motīvs no stiprās taktsdaļas uz vājo. Mūzikā šī intonācija rada skumju, žēlabainu nokrāsu. Tā ir pamatā V.A.Mocarta 40. simfonijas tēmai. Fanfāras intonācija — raksturīga melodijas kustība pa mažora trijskaņa skaņām uz augšu, vai arī augšupejoša kvarta. Šī intonācija pauž vīrišķību un enerģiju. Dž.Verdi šādu intonāciju izmantojis Triumfa maršā.

Mūzika
Ģentes Džons

Džons Plantagenets, 1. Lankasteras hercogs, saukts arī par Ģentes Džonu, jo dzimis Ģentē (John Plantagenet of Gaunt, 1st Duke of Lancaster, * 1340. gada 6. martā Ģentē, † 1399. gada 3. februārī Leisterā).

Anglijas karalistes pērs (Peerage of England), Augstais lords Stjuarts, Akvitānijas hercogs, Lankasteras, Linkolnas, Derbijas un Leičesteras hercogs, Ričmondas grāfs, Lankasteru dinastijas aizsācējs.

Tēvs - Edvards III. Māte - Filipa d'Eno (Philippa of Hainault), Eno (fr. Hainaut, val. Hinnot) hercoga Viljama (Count William I of Hainaut, Count William III of Avesnes, Count William III of Holland and Count William II of Zeeland) meita.

Ārējās saites

1340. gadā dzimušie
1399. gadā mirušie
Austrumflandrijā dzimušie
Lankasteru dinastija
Anglijas prinči
Anglijas dižciltīgie
Anglijas vēsture
Viktors Ortā

Viktors Ortā (Victor Horta, * 1861.gada 6. janvārī Ģentē, † 1947. gada 9. septembrī Briselē) - beļģu jūgendstila arhitekts.

Darbojās galvenokārt Briselē, kur pēc viņa projekta uzceltas vairākas celtnes. Diemžēl XX gadsimta vidū vairākas no tām nojauktas. Mūsdienās četri no Ortā celtajiem namiem ir UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Ārējās saites

 http://www.cupola.com/html/bldgstru/artnouv/artnouv1.htm - Ortā arhitektūra
 http://www.hortamuseum.be/ - Ortā muzejs Briselē

Beļģu arhitekti
Jūgendstila arhitekti
Arhitekti
Austrumflandrijā dzimušie
Džakarta

Džakarta () ir Indonēzijas galvaspilsēta, valsts galvenais ekonomikas un finanšu centrs. Izvietojusies Javas ziemeļrietumu piekrastē.
 
Administratīvi Džakarta ir speciāls provincei pielīdzināts Indonēzijas administratīvais reģions, kas sastāv no 6 municipalitātēm (Jakarta Pusat, Jakarta Timur, Jakarta Utara, Jakarta Selatan, Jakarta Barat) un vienas reģensijas.

Vēsture 

Kaut arī oficiāli pilsēta dibināta 1527. gadā, apmetne šeit bijusi jau vismaz 5. gadsimtā. 12. gadsimtā šeit atradās hinduistu Sundas valsts galvenā osta Kalapa.

Pirmie eiropieši, kuri šeit parādījās, bija portugāļi, un 16. gadsimtā Sundas karalis ļāva portugāļiem šeit izbūvēt cietoksni. 1527. gada 22. jūnijā pilsēta tika pārsaukta par Džajakartu (Jayakarta).

1619. gadā Nīderlandiešu Austrumindijas kompānija Jana Pīersona Koena (Jan Pieterszoon Coen) vadībā ieņēma pilsētu un pārsauca to par Batāviju (Batavia). Batāvija kļuva par Nīderlandes Indijas (Nederlands-Indië) galvaspilsētu. Tā kā Batāvijai faktiski bija monopols visas kolonijas ārējā tirdzniecībā, tā strauji auga.

Otrā pasaules kara laikā pilsētu, tāpat kā visu Nīderlandes Indiju (nākamo Indonēziju) okupēja Japāna. 1942. gadā, lai gūtu vietējo spēku atbalstu, japāņi atjaunoja seno pilsētas nosaukumu.

Pēc Japānas kapitulācijas, 1945. gada 17. augustā Indonēzija deklarēja neatkarību no Nīderlandes. Nīderlandiešu armija tomēr atkal ieņēma Džakartu, un tā kļuva par nīderlandiešu centru Indonēzijas Atbrīvošanās karā. 1949. gada 27. decembrī Nīderlande atzina Indonēzijas neatkarību, un Džakarta kļuva par jaunās valsts galvaspilsētu.

Ģeogrāfija 
Džakarta atrodas uz Javas salas ziemeļrietumu pusē pie Cilivungas (Ciliwung) upes ietekas Džakartas līcī, kas savukārt atrodas pie Javas jūras.

Džakarta atrodas ļoti tuvu vietai, kur robežojas Birmas plātne ar Indijas plātni.  aptuveni 110 kilometrus no Džakartas atradās 7,5 balles spēcīgās Javas zemestrīces epicentrs. Upuru skaits nebija liels, taču blīvi apdzīvoto Džakartu joprojām apdraud zemestrīces.

Džakarta, īpaši tās ziemeļu daļa, iegrimst, un daži zinātniskie modeļi paredz, ka ap 2050. gadu liela daļa no galvaspilsētas platības būs appludināta un iedzīvotājiem būs jāmeklē cita dzīvesvieta.

Atsauces

Ārējās saites 

  Oficiālā mājaslapa

Indonēzijas pilsētas
Āzijas galvaspilsētas
Indonēzijas provinces
Opera

Opera (no , "darbs mūzikā") ir muzikāli dramatisks sacerējums, kurā saturu izsaka ar dziedāšanu un simfoniskā orķestra spēli vai arī teātra ēka, kurā notiek operas izrādes. 
Operas žanrs ir radies Itālijā un visvairāk klasisko operu ir uzrakstījuši itāļu komponisti, 20. gadsimtā radās arī rokoperas žanrs.
Operas pamatā ir literārs teksts, ko sauc par libretu.

Vēsture 
Pirmie itāļu opermūzikas komponisti to apzīmēja kā favola in musica, jeb mūzikas fabula, tādējādi netieši atzīstot operu par Senās Grieķijas drāmas imitāciju. Pirmā šāda opera uzvesta Itālijā, Mantujas dodža pilī 1607. gadā, lai gan jau pirms vairākiem gadiem operas libretu bija uzrakstījis dzejnieks Alesandro Stridžo (Alessandro Striggio) (1540—1592). Šī opera sastāvēja no pieciem aktiem ar madrigālu sērijām, kuras atdalīja instrumentālas interlūdes un rečitatīvi.

Vairuma pirmo operu libretu pamatā bija klasiskas vai vēsturiskas tēmas. Taču jau sākotnēji libreti tika rakstīti arī komēdijas vai muzikālās komēdijas žanros, apmierinot Eiropas aristokrātijas vēlmes pēc izklaidēm. Mūsdienu klasiskais operas žanrs (Grand Opera) izveidojās XVIII gs. beigās, savu māksliniecisko pilnību sasniedzot itāļu, austriešu, franču, vācu un krievu opermūzikas skolās. Viena no spilgtākajām šī laikmeta iezīmēm operu libretos un mūzikā bija nacionālais romantisms, kas visvairāk jūtams Riharda Vāgnera darbos.

Iedalījums 
Pēc satura operas var iedalīt kā komēdijas, traģēdijas, drāmas, sadzīves operas, pasaku operas, vēsturiskās operas un citas. Operā apvienotas vairākas mākslas kā mūzika, glezniecība un aktierspēle, dažkārt arī balets. Visu operas mūziku iedala vokālajos un orķestra priekšnesumos. Orķestris atskaņo uvertīras, ievadus un starpspēles cēlieniem, baletmūziku.

Vokālie dziedājumi iedalās solo dziedājumos, ansambļos un koros. Solo dziedājumi sīkāk iedalās kā ārija, ariozo, arieta, kavatīne, dziesma, romance, rondo, kuplejas un rečitatīvs jeb muzikālā runa. Ansambļi sīkāk tiek iedalīti ka duets, trio jeb tercets, kvartets, kvintets, sekstets, septets, oktets un nonets. Koris piedalās masu skatos, īpaši pasvītrojot notiekošā nozīmību. Galvenās sieviešu lomas operā izpilda soprāni un mecosoprāni, vīriešu — tenori vai basi.

Populārākās operas 

2019./2020. gada sezonas populārākās operas pēc izrāžu skaita pasaulē bija:
 Dž. Verdi "Traviata" (683) 
 Ž. Bizē "Karmena" (636)
 Dž. Pučīni "Bohēma" (565)
 V.A. Mocarts "Dons Žuans" (517)
 Dž. Verdi "Rigoletto" (480) 
 V.A. Mocarts  "Burvju flauta" (478)
 Dž. Rosīni "Seviļas bārddzinis" (476)
 Dž. Pučīni "Madama Butterfly" (459)
 V.A. Mocarts "Figaro kāzas" (437)
 Dž. Pučīni "Toska" (426)
 Dž. Verdi "Aīda" (327)
 P. Čaikovskis "Jevgēņijs Oņegins" (289)
 G. Doniceti "Mīlas dzēriens" (289)
 Dž. Pučīni "Turandota" (287)
 Dž. Verdi "Nabuko" (278)

Atsauces

Skatīt arī 
 Latvijas Nacionālā opera
 Liepājas Opera

Ārējās saites 
 Historic Opera

 
Skatuves māksla
Mūzika
Emirs Kusturica

Emirs Kusturica (, dzimis  Sarajevā, Bosnijā un Hercegovinā) ir serbu kinorežisors, aktieris un mūziķis. Viens no pazīstamākajiem Eiropas kinorežisoriem XX gadsimta 80. un 90. gados. Vairākās citu režisoru filmās viņš ir piedalījies kā aktieris. Rokgrupas Emir Kusturica & No Smoking Orchestra dalībnieks.

Dzimis 1954. gadā jauktā bosniešu / serbu ģimenē. Studējis Prāgā.

Jau ar pirmo filmu "Vai Tu atceries, Dolly Bell?" (Sjećaš li se, Dolly Bell, 1981) ieguva Zelta Lauvu Venēcijas kinofestivālā. Pēc tam radījis vēl vairākas izcilas filmas. Politiski pretrunīgi vērtēts Dienvidslāvijas karu laikā, jo nepieslējās nevienai no karojošajām pusēm.

Kusturicas filmas (nepilns saraksts) 
 "Vai Tu atceries, Dolly Bell?" (Sjećaš li se, Dolly Bell, 1981) - Zelta Lauva Venēcijas kinofestivālā
 "Tēvs dienesta darīšanās" (Otac na službenom putu, 1985) - Zelta Palmas zars Kannu kinofestivālā
 "Čigānu laiks" (Dom za vešanje, 1988) - labākais kinorežisors Kannu kinofestivālā
 "Arizonas sapnis" (Arizona Dream, 1992) - Sudraba Lācis Berlīnes kinofestivālā
 Underground (Bila jednom jedna zemlja, 1995) - Zelta Palmas zars Kannu kinofestivālā
 "Melnais kaķis, baltais kaķis" (Crna mačka, beli mačor, 1998) - trīs balvas Venēcijas kinofestivālā
 "Dzīve ir brīnums" (Život je čudo, 2004) - Cēzara balva
 "Apsoli man to" (Zavet, 2007)
 Maradona by Kusturica (2008, dokumentālā filma)
 Words with Gods (daļa Our Life, 2014)
 "Satikšanās uz piena ceļa" (2016) - Mazā Zelta Lauva Venēcijas kinofestivālā

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa

1954. gadā dzimušie
Sarajevā dzimušie
Serbu kinorežisori
Dienvidslāvu kinorežisori
Serbijas mūziķi
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Zelta palmas zara ieguvēji
Ikšķiles vidusskola

Ikšķiles vidusskola ir Latvijas valsts skola, kas dibināta 1966. gadā. Tā atrodas Ikšķilē. Ikšķiles vidusskola ir arī Junior Achievement Latvija dalībskola.

Vēsture 
Ikšķiles skolas pirmsākumi ir meklējami 1864. gadā, kad Ikšķiles pašvaldības vadībā starp Daugavas upi un šoseju Rīga - Daugavpils tika ierīkota pirmā pagasta skola. Tagad šīs skolas ēka ir nosaukta par Zemturiem. Ikšķilei attīstoties, pēc aptuveni simts gadiem tika nolemts, ka jāceļ jauna skola. Skolas celtniecība norisinājās pavisam netālu no Ikšķiles centra un nu jau pie jaunās šosejas Rīga - Daugavpils (A6). Ogres rajona Ikšķiles skola tika atklāta 1966. gadā. Ikšķiles attīstība un izaugsme neapstājās uz vietas, tādēļ pie esošās Ikšķiles skolas tika piebūvētas vēl papildu telpas, kas ļāva izveidot arī vidusskolu. No 1989. līdz 1990. gadam notika skolas pārbūve un 1990. gadā tā nosaukta par Ikšķiles vidusskolu.

Atsauces 

Skolas Ikšķilē
Vidusskolas Latvijā
Mikroekonomika

Mikroekonomika (burtiski "mazā ekonomika") ir ekonomikas zinātnes joma, kas pēta atsevišķas ekonomiskas vienības - uzņēmumus, patērētāju grupas, tirgus segmentus, tautsaimniecības nozares, u.c.

Mikroekonomikas uzmanības lokā ir šādu galveno jautājumu noskaidrošana:
 Kā indivīdi vai mājsaimniecības veido pieprasījumu pēc dažādiem produktiem un pakalpojumiem;

 Kā uzņēmumi veido savu ražoto produktu vai sniegto pakalpojumu piedāvājuma struktūru un apjomu;

 Kā uzņēmumi, veidojot tirgus piedāvājumu, kombinē ražošanas faktorus un sadala resursus starp savstarpēji konkurējošiem mērķiem;

 Kā veidojas tirgus līdzsvars starp to vai citu produktu un pakalpojumu pieprasījumu un piedāvājumu.

Tirgus dalībnieki - uzņēmumi, indivīdi vai mājsaimniecības, mikroekonomikas izpratnē vienlaicīgi ir gan produktu un pakalpojumu patērētāji, gan arī to piegādātāji (ražotāji). Attiecības starp šiem tirgus dalībniekiem raksturojas ar attiecību starp tirgus pieprasījumu un piedāvājumu. Tiek pieņemts, ka tirgus ir brīvs, t.i., tajā pastāv brīva pircēju un pārdevēju konkurence. Šādā gadījumā līdzsvars starp pieprasījumu un piedāvājumu zināmā tā apjomā izveidojas pie noteiktas līdzsvara cenas. Detalizētāki tirgus līdzsvaru pēta pieprasījuma piedāvājuma teorija.

Ārējās saites 
 Mikroekonomikas simulācijas vingrinājumi 

Mikroekonomika
Stefka Kostadinova

Stefka Kostadinova (; dzimusi  Plovdivā) ir bijusī bulgāru vieglatlēte, startējusi augstlēkšanas sacensībās.

1982. gadā beidza sporta skolu Plovdivā.  Atlantā izcīnīja zelta medaļu ar olimpisko rekordu — 2,05 metri. Vairākkārtēja pasaules un Eiropas čempione augstlēkšanā. Divas reizes kļuvusi par pasaules čempioni (1987, 1995), pieckārtēju pasaules čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997), 1986. gada Eiropas čempioni, četrkārtēju Eiropas čempioni telpās (1985, 1987, 1989, 1993, 1997).

1987. gadā Romā Kostadinova uzstādīja Pasaules rekordu augstlēkšanā sievietēm — 2,09 m —, kas nav pārspēts vēl joprojām.

Kopš 2005. gada 11. novembra Kostadinova ir Bulgārijas Olimpiskās komitejas vadītāja.

Ārējās saites 

1965. gadā dzimušie
Bulgārijas vieglatlēti
1988. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1992. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Pasaules rekordisti vieglatlētikā
Plovdivas apgabalā dzimušie
Augstlēcēji
Olimpiskie zelta medaļnieki vieglatlētikā
Olimpiskie sudraba medaļnieki vieglatlētikā
Galērijs

Galērijs, pilnā vārdā Gajs Galērijs Valērijs Maksimiāns () (dzimis ap 250. gadu, miris 311. gada 5. maijā) bija Romas imperators (305-311).

Dzimis Serdikā (Serdica, mūsdienās Sofija). Dzimis vienkāršas izcelsmes vecākiem. Tēvs bija trāķietis, bet māte dāku sieviete, kas bijusi spiesta bēgt no dzimtenes. Jau agrā vecumā  pārņēmis tēva nodarbošanos kā gans. Aureliāna laikā izkalpojās kā karavīrs. 293.gadā Diokletiāns Galēriju adoptēja un izdeva tam par sievu savu meitu Valēriju.

Atbildēja par impērijas Balkānu provincēm. No 296. līdz 298. gadam karoja ar persiešiem. Aktīvi piedalījās Diokletiāna organizētajās kristiešu vajāšanās. Salonikos uzcēla triumfa arku un pili.

Miris Nikomēdijā (mūsdienu Izmitā) 311.gadā.

Ārējās saites 

Romas imperatori
250. gadā dzimušie
311. gadā mirušie
Georgijs Markovs

Georgijs Markovs (; dzimis  Sofijā, miris  Londonā) — bulgāru rakstnieks un disidents. 

1969. gadā emigrēja no komunistiskās Bulgārijas un strādāja par žurnālistu BBC, radio Brīvā Eiropa un Deutsche Welle.

1978. gada 7. septembrī (Todora Živkova dzimšanas dienā) Markovs stāvēja autobusa pieturā pie Vaterlo tilta Londonā, kad kāds svešinieks it kā nejauši iedūra Markovam ar lietussargu, atvainojās un aizgāja. 

Pēc trim dienām Markovs nomira. Ārsti Markova ķermenī atklāja rīcina pēdas. Tiek uzskatīts, ka Markovu nogalinājuši bulgāru slepenā dienesta aģenti ar tiešu VDK palīdzību.

Ārējās saites 

1929. gadā dzimušie
1978. gadā mirušie
Bulgāru rakstnieki
Valsts drošības komiteja
Bulgāru valodā rakstošie
Disidenti
Pārbēdzēji
Politiskās slepkavības
Nogalinātie rakstnieki
Sofijā dzimušie
Ostrava

Ostrava () ir pilsēta Čehijas ziemeļaustrumos pie Opavas upes ietekas Oderā. Trešā lielākā pilsēta Čehijā un otra lielākā aglomerācija pēc Prāgas. Sasniedzot vairāk kā 1 164 328 miljonus iedzīvotāju. Atrodas netālu no Polijas un ir Morāvijas-Silēzijas apgabala centrs. Vēsturiski liels akmeņogļu ieguves un metalurģijas centrs, tāpēc Čehoslovākijas laikā pilsētu sauca par "republikas dzelzs sirdi". Mūsdienās lielākā daļa šahtu un rūpnīcu ir aizvērtas, bet pilsēta vēl joprojām ir viena no piesārņotākajām pilsētām Eiropā. Pilsēta ir kandidējusi uz Eiropas kultūras galvaspilsētu 2015, bet zaudēja Plzeņai (Čehija) un Monsai (Beļģija).

Pilsētā atrodas vairākas metalurģiskās kompānijas ArcelorMittal rūpnīcas un kompānijas ASUS ražotne. Kopš 1961. gada notiek tradicionālās vieglatlētikas sacensības "Zelta naglenes".

Vēsture 
Arheoloģiskie atradumi ir pierādījuši, ka pilsēta ir apdzīvota jau vairāk ka 25 000 tūkstošus gadu. Pirmo reizi rakstos pilsēta ir minēta 1229. gadā. Pilsēta tiesības — kopš 1267.gadā, un līdz 18. gadsimta beigām Ostrava bija neliela pilsētiņa ar apmēram tūkstoti iedzīvotāju, kuri nodarbojās ar amatniecību. 1763. gadā pilsētas apkārtnē tika atrastas lielas akmeņogļu atradnes. Tika izveidotas daudzas akmeņogļu ieguves šahtas. 1843. gadā pie Ostravas Solomons fon Rotšīlds uzcēla apkārtnē pirmo metalurģisko rūpnīcu, kurai sekoja vairākas citas. Sākās liels imigrantu pieplūdums un pilsēta strauji paplašinājās. Otrā pasaules kara laikā Ostrava smagi cieta aviācijas uzlidojumos. Pilsētas ebreju iedzīvotāji tika iznīcināti, bet pēc kara, saskaņā ar Beneša dekrētiem, no pilsētas tika padzīti vācu iedzīvotāji. Sākot no 1989. gada daudzas rūpnīcas tika slēgtas. Pārmaiņas ievērojami uzlaboja pilsētas vidi un tās apkārtni.

Ievērojamas vietas 

 Kalnrūpniecības muzejs (Hornické muzeum)
 Stodolni iela (Stodolní ulice) — pilsētas ievērojamākā iela

Cilvēki 

Ostrova ir kārtslēcējas Kataržinas Badjurovas (Kateřina Baďurová, 1982), politiķa Oldržiha Černīka (Oldřich Černík, 1921—1994), futbolista Mareka Jankulovska (Marek Jankulovski, 1977), kinorežisores Veras Hitilovas (Věra Chytilová, 1929), skrējējas Tatjanas Kocembovas (Taťána Kocembová, 1962), tenisista Ivana Lendla (Ivan Lendl, 1960), rallista Karela Lopraisa (Karel Loprais, 1949), dziedātāja Jaromīra Nohavicas (Jaromír Nohavica, 1953), britu kinorežisora Karela Reiša (Karel Reisz, 1926—2002), futbolista Libora Sionko (Libor Sionko, 1977) un basketbolista Jana Veselija (Jan Veselý, 1990) dzimtā pilsēta.

1928. gadā pilsētā mira komponists Leošs Janāčeks (Leoš Janáček, 1854—1928).

Atsauces

Ārējās saites 

 ArcelorMittal Otrava
 "Zelta naglenes"

Čehijas pilsētas
Morāvijas-Silēzijas apgabala pilsētas
Sergejs Zaļetajevs

Sergejs Zaļetajevs (, dzimis ) ir Latvijas krievu fiziķis, publicists un politiķis, agrākais Latvijas Republikas Augstākās padomes deputāts (1990—1993) un Rīgas domes deputāts (2001—2013).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1946. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas 63. vidusskolā un Rīgas elektromehāniskajā tehnikumā. Studēja Latvijas Valsts universitātē (1964—1971). 
No 1965. līdz 1972. gadam strādāja par inženieri Latvijas PSR ZA Fizikālās enerģētikas institūtā, tad par pasniedzēju Rīgas Civilās aviācijas inženieru institūta Fizikas katedrā. No 1981. līdz 1990. gadam bija Latvijas PSR ZA Fizikas institūta vadošais konstruktors. 

1990. gadā viņu ievēlēja par Latvijas Republikas Augstākās padomes deputātu (1990-1993), no 21. Rīgas vēlēšanu apgabala. Viens no tiem deputātiem, kas nebalsoja par Latvijas neatkarības deklarāciju un iesaistījās frakcijā "Līdztiesība". Augusta puča 1991. gada 21. augustā Sergejs Zaļetajevs balsoja pret konstitucionālā likuma “Par Latvijas Republikas valstisko statusu” pieņemšanu. 

Pēc AP deputāta pilnvaru beigām no 1993. gada līdz 2001. gadam bija avīzes "Панорама Латвии" žurnālists. 2001. gadā ievēlēts par Rīgas domes (RD) deputātu no PCTVL saraksta kā "Līdztiesības" pārstāvis. No 2003. gada līdz 2005. gadam bija PCTVL frakcijas priekšsēdētājs. No 2001. līdz 2005. gadam pildīja domes Pilsētas īpašuma un privatizācijas lietu komitejas priekšsēdētāja pienākumus. 2007. gadā viņš noslēdza sadarbības līgumu ar SC frakciju un tika izslēgts no PCTVL.
2012. gadā viņš atkāpās no RD Pilsētas attīstības komitejas priekšsēdētāja amata it kā veselības problēmu dēļ, taču tas notika pēc tam, kad KNAB bija sācis kriminālprocesu par saimnieciska un finansiāla rakstura pārkāpumiem viņa vadītajā AS “Ceļu pārvalde”, kur RD bija akcionārs.

Atsauces

Ārējās saites 
 Personas dati  Rīgas domes mājaslapā 
 Raksts Kā noturēt "griestus" (2004)
 Intervija laikrakstam «Ракурс» (2004), krieviski

1946. gadā dzimušie
Latvijas fiziķi
Latvijas krievi
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas žurnālisti
LR Augstākās Padomes deputāti
Rīgā dzimušie
Rīgas domes deputāti (2001—2005)
Rīgas domes deputāti (2005—2009)
Rīgas domes deputāti (2009—2013)
Vera Hitilova

Vera Hitilova (, dzimusi , mirusi ) bija čehu kinorežisore, Čehu kino jaunā viļņa pārstāve.

Dzimusi Ostravā pārliecināti katoliskā ģimenē. Studējusi Muzikālās mākslas akadēmijā Prāgā pie Otakara Vāvras. Pasaules ievērību ieguva ar filmu "Mārpuķītes" (Sedmikrasky, 1966), kurā ietekmējusies no dadaistiem un sirreālistiem.

Neizbrauca no valsts pēc Prāgas pavasara sakāves. Varas iestāžu nostājas dēļ neuzņēma filmas līdz 1976. gadam, bet darbojās reklāmā.

Ārējās saites

 Hitilovas biogrāfija 

1929. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Morāvijas-Silēzijas apgabalā dzimušie
Čehoslovākijas kinorežisori
Čehu kinorežisori
Ivans Lendls

Ivans Lendls (, dzimis , Ostravā, Čehija) ir čehu izcelsmes ASV tenisists. Piedalījās profesionālos turnīros no 1978. līdz 1994. gadam. Viens no 1980. gadu vadošajiem spēlētājiem. Bija slavens ar savu lielisko fizisko sagatavotību, izturību. Lendls ir pašreizējās "pirmās raketes" Endija Marija treneris.

Dzimis Ostravā tenisistu ģimenē. 1986. gadā pārcēlās uz dzīvi ASV, bet 1992. gadā kļuva par ASV pilsoni. Bijis "pirmās raketes" titula īpašnieks. Uzvarējis vairākos Grand Slam turnīros - Austrālijas Atklātajā čempionātā (1989, 1990), Francijas Atklātajā čempionātā (1984, 1986, 1987), ASV Atklātajā čempionātā (1985, 1986, 1987), tomēr nekad nav uzvarējis Vimbldonas čempionātā.

Ārējās saites 
 

1960. gadā dzimušie
Morāvijas-Silēzijas apgabalā dzimušie
ASV tenisisti
Čehoslovākijas tenisisti