joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Horohiva

Horohiva () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabala Horohivas rajona centrs.

Rakstos pirmoreiz minēta 1240. gadā. 15. gadsimta pirmajā pusē - Švitrigaiļa īpašumā. Pilsētas tiesības no 1600. gada. Kopš 1569. gada - Rečas Pospoļitas sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā pilsēta iekļāvās Krievijas sastāvā.

Pirmā pasaules kara laikā izpostīta, pēc kara iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Horohivu ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena, bet pilsētas apkārtnē ukraiņu kaujinieki no UNA izvērsa represijas pret poļu civiliedzīvotājiem. 1944. gada 13. jūlijā, pārraujot fronti pie Horohivas, sākās Sarkanās armijas Ļvovas-Sandomiras operācija.

Pēc kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Horohiva bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Kamiņa-Kaširska

Kamiņa-Kaširska () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabala Kamiņas-Kaširskas rajona centrs.

Rakstos pirmoreiz minēta 1196. gadā. Pilsētas tiesības no 1430. gada. Kopš 1569. gada - Rečas Pospoļitas sastāvā. Pēc Polijas trešās dalīšanas 1795. gadā pilsēta iekļāvās Krievijas sastāvā.

Pēc Pirmā pasaules kara laikā iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Kamiņu-Kaširsku ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena. 

Pēc kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāju pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Kamiņa-Kaširska bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Liepājas Māras Romas katoļu baznīca

Liepājas Māras Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Liepājā, Ziemeļu priekšpilsētā. Adrese: Koku ielā 7. Jaunākā baznīca pilsētā.
Dievnamā turpinās iekšējās apdares un labiekārtošanas darbi.

Vēsture 
Ziemeļu priekšpilsētā, Laumas mikrorajonā 2002. gadā Liepājas Svētā Jāzepa Romas katoļu draudze nopirka 2403 m 2 zemesgabalu dievnama celtniecībai. Baznīcai tika dots Māras vārds Vissvētākās Jaunavas Marijas godam. Baznīcas pamatakmeni iesvētīja 2005. gada 14. maijā un sākās ēkas celtniecības darbi, kas turpinās. 2009. gada 12. septembrī toreizējais Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja Māras baznīcas kapelu, piedaloties Liepājas bīskapam emeritus Ārvaldim Andrejam Brumanim, Dienvidkurzemes dekānam Gatim Bezdelīgai, Māras draudzes prāvestam Jānim Meļņikovam, priesterim Antonam Springovičam un ticīgajiem.

Raksturojums 
2009. gada labāko arhitektūras darbu vidū ir iekļauts arhitektu Ausmas Skujiņas un Judītes Skujiņas Liepājas Māras baznīcas projekts. Dievnams ir tumši brūnu ķieģeļu nosacīti piramidāla ēka ar 243 m 2 lielo lūgšanu zāli, kanceleju, sakristeju, labdarības virtuvi. Baznīcai ir zvanu tornis ar krustu 30 metru augstumā. Zvanu tornī atradīsies zvanu komplekts ar devīzi "Salve Regina" (Esi sveicināta Marija — karaliene!). Zvanus vadīs elektroniska sistēma un tie zvanīs trīs reizes dienā. Dievnama fasāde ir triju stāvu augstumā un vērsta uz Baltijas jūras pusi, altāris atradīsies austrumu pusē pirmā stāva līmenī simbolizējot Jēzu kā uzlēcošo sauli. Baznīcā ir paredzētas 250 sēdvietas, kā arī vietas otrajā stāvā — balkonā un stāvvietas. Otrajā stāvā atradīsies kora telpas, kurām blakus būs arī mobilas telpas svētdienas skolai un draudzes pasākumiem, kuras nepieciešamības gadījumā varēs transformēt simfoniskā orķestra kapelas koncertiem. Dievnama ēkā arī iekļausies plebānija — priestera dzīvoklis, kā arī  telpas un labdarības virtuve trūkumcietējiem, kas bija baznīcas finansētāja Bruno Dāņa iecere.

Dievnama finansētāji 
Dievnama celtniecību finansējuši: mirušais priesteris Bruno Dānis, Itālijas un Amerikas katoļu bīskapu konferences dalībnieki, Vācijas katoliskās organizācijas "Bonifatiuswerk" un "Renovabis", Ole Tonsbergs no Norvēģijas un vietējie ziedotāji.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Edijs Silevičs. Draudzei pieder katoļticīgie, kas dzīvo Ziemeļu priekšpilsētas un Karostas teritorijā. Dievkalpojumi notiek divas trīs reizes nedēļā Māras baznīcas kapelā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Iesvēta kapelu Māras baznīcā www.katedrale.lv
 Sv.Māras baznīca www.liepajnieks.lv
 Mikrorajonā būvē Skujiņas projektēto baznīcu www.a4d.lv
 Māras baznīcas projekts - viens no labākajiem www.baznicekas.lv

Baznīcas Liepājā
Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Rojas katoļu baznīca

Rojas Svētā apustuļa Andreja Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Talsu novada Rojas pagasta centrā Rojā. Adrese: Kāpu ielā 2b. Dievnamā turpinās iekšējās apdares un labiekārtošanas darbi.

Vēsture 
2003. gadā baznīca iesniedza iesniegumu Rojas pagasta padomei ar lūgumu piešķirt atļauju baznīcas celtniecībai, ko pagasta vadība atbalstīja. 2004. gadā draudze iegādājās zemes gabalu no privātīpašnieka Guntara Grosbaha. 2005. gada 23. jūlijā Liepājas diecēzes bīskapa Vilhelma Lapeļa vadībā noritēja Svētā apustuļa Andreja baznīcas pamatakmens iesvētīšana un kapsulas ar vēstījumu nākamajām paaudzēm iemūrēšana. Ceremonijā piedalījās visi Kurzemes dekāni —  Ziemeļkurzemes dekāns Andrejs Mediņš, Viduskurzemes dekāns Gatis Bezdelīga, Dienvidkurzemes dekāns Marcins Vozņaks, kā arī cilvēki no Talsiem un Rojas.Tajā pašā gadā uzsākās dievnama celtniecība, ko veica Edgara Stikāna vadītā būvfirma "Alberts GS" pēc arhitekta Jura Paegļa un arhitektu biroja "Rigers" izstrādātā projekta. 
Līdzekļu trūkuma dēļ 2007. gadā būvniecības darbi tika pārtraukti, tos atsāka 2010. gadā. No 2011. gada vasaras baznīcā notiek regulāri dievkalpojumi.

Raksturojums 
Dievnams ir vienas navas ēka, celta modernisma stilā. Dievnams celts, pielietojot mūsdienu celtniecības tehnoloģijas, no lieliem betona ķieģeļiem, plaši izmantojot arī koku. Jumtu stiprina koka sijas, kas vienlaicīgi pilda dekoratīvu funkciju. Dievnamu apgaismo plašu trīsstūra formas logu karkass galvenās fasādes priekšējās un presbitērija  sienas augšējā daļā, kas nobeidzas ar jumtu.  Virs ieejas dievnamā atradīsies kora telpas. Dievnama grīda būs klāta ar flīzēm. Dievnamā tiek veikti iekšdarbi.

Dievnama finansētāji 
Dievnama celtniecību finansējuši: Vācijas un Amerikas katoļi, kā arī vietējie draudzes un Latvijas ziedotāji.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Toms Priedoliņš. Draudzei pieder Rojas katoļticīgie iedzīvotāji. Draudze izveidojās 1992. gadā toreizējā priestera Vilhelma Lapeļa vadībā. Sākotnēji draudzes dievkalpojumi notikuši Rojas kultūras namā, bet vēlāk vairākus gadus Rojas evaņģēliski luteriskajā baznīcā.  Dievkalpojumi baznīcā notiek no 2011. gada vasaras katru svētdienu un svētku dienās. Draudzē darbojas Svētdienas skola.

Atsauces

Ārējās saites 
 Svētā apustuļa Andreja baznīcas pamatakmens iesvētīšana Rojā www.katedrale.lv
 Rojas katoļu baznīcas būvniecība www.uzcelsimbaznicu.lv

Roja
Rojas pagasts
Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Marfa

Marfa ir maza pilsēta un apgabala centrs rietumu Teksasā, ASV.

Vēsture 
Marfa dibināta ap 1880. gadu kā dzelzceļa pietura. Pilsētas nosaukums aizņemts no personāža Dostojevska romānā "Brāļi Karamazovi". Otrā pasaules kara laikā Marfas apkaimē apmācīja tūkstošiem lidotājus, (tā skaitā kino aktieru Robertu Stērlingu), kā arī daudzus ASV armijas mīnmetēju bataljonus. 1956. gadā Warner Bros. Marfā uzņēma filmu Gigants ar aktieriem Elizabete Teilore un Džeimss Dīns. Mūsdienās Marfā apmetušies mākslinieki un attīstījies savdabīgs mākslas tūrisms.

Kultūra 
Uz Marfu ceļo lai apskatīt saglabāto klasisko Teksasas mazpilsētas pilsētvidi un jauno mākslu. Amerikāņu minimālists Donalds Džads (Donald Judd) atjaunojis vairākas Marfas ēkas un apkārtnē izvietojis dažus savus darbus. Marfā ir vairākas mākslas iestādes un galerijas
un apkārtnē joprojām notiek savdabīgi pasākumi. Piemēram, trīs vācu mākslinieki nopirkuši pamesto Lobos ciemu un rīko "kino festivālus". Citviet ir uzbūvēts paviljons lai naktī novērot noslēpumainās "Marfas gaismas".
Marfas tuvumā ceļ "Garās tagadnes pulksteni", kas arī saukts par 10 000 gadu pulksteni un par pasaules lēnāko datoru. Marfas mākslas galerijas līdzīpašnieks Vilis Inde angliski iztulkojis Raiņa lugu "Zelta zirgs". Pie Marfas ASV drošības iestādes izvietojušas dirižabli pret kontrabandistiem.

Atsauces

Ārējās saites 

Teksasa
Linkolns (filma)

"Linkolns" () ir 2012. gada ASV biogrāfiskā filma. Filmas režisors ir Stīvens Spīlbergs, galvenajā lomā Denjels Dejs-Lūiss. Filmēšana ilga no 2011. gada oktobra un ilga līdz tā paša gada decembrim, bet pirmizrāde norisinājās 2012. gada 9. novembrī.

Daniels Dejs-Lūiss pēc vairāku ASV kinokritiķu biedrību viedokļa tika atzīts par labāko gada aktieri, bet pati filma tika izvirzīta septiņās Zelta globusa balvu nominācijās, tajā skaitā kā labākā drāma, bet ieguva tikai balvu nominācijā labākais aktieris, par ko tika atzīts Daniels Dejs-Lūiss. 85. Kinoakadēmijas balvai filma tika izvirzīta divpadsmit nominācijās no divdesmit četrām, bet balvas ieguva tikai nominācijās "Labākais aktieris galvenajā lomā" un "Labākais mākslinieka darbs". ASV Nacionālā kinokritiķu padome un Amerikas Kinoinstitūts iekļāva "Linkolnu" savos desmit gada labāko filmu sarakstos.

Atsauces

Ārējās saites 

2012. gada filmas
Abrahams Linkolns
ASV filmas
Stīvena Spīlberga filmas
20th Century Fox filmas
Biogrāfiskas filmas
ASV katastrofu filmas
Grobiņas Svētās Brigitas Romas katoļu baznīca

Grobiņas Svētās Brigitas Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada centrā Grobiņā. Adrese: Celtnieku 33.

Vēsture 
Grobiņas baznīcu sāka celt 2000. gadā Alda Fromaņa vadībā uz zemes gabala, ko apbūvei atvēlēja Grobiņas pašvaldība. 2002. gadā to Liepājas bīskaps Vilhelms Lapelis konsekrēja Eiropas aizbildnes — Svētās Brigitas godam. Tāpēc dievnamā ir skatāma mākslinieka Ērika Pudzēna glezna "Svētā Brigita iesvēta ordeņa brāļus un māsas". 2003. gadā 38 citu jaunbūvju vidū tika nosaukta par kandidāti uz Latvijas arhitektūras 2002. gada balvu, ko pasniedz Latvijas arhitektu savienība. Šis dievnams ieguva balvu kā labākā jaunbūve.

Raksturojums 
Arhitektu Andra un Aijas Kokinu projektētā baznīca ir būvēta ar līmēta koka konstrukcijām un koka karkasa sienām. Tā ir modernisma stila ēka, kas celta simboliskās arhitektūras formās, atgādinot Noasa šķirstu, kas izglābj katru cilvēku. Vienlaicīgi dievnams simbolizē arī ar laivām atbraukušus zviedrus, kuri atnesa kristīgo ticību šajā novadā. Savdabīgi veidots zvanu tornis. Zvani pēc Liepajas diecēzes pasūtījuma izgatavoti Polijā. Lai tos iezvanītu, nepieciešami trīs cilvēki. Zviedrijas katoļi ziedoja līdzekļus baznīcas celtniecībai un zvanu iegādei. Dievnama priekšā uzstādīts augsts koka krusts, kas norāda uz ēkas sakrālo funkciju. Saistība ar Zviedriju ir arī vēsturiska, jo Grobiņā kādreiz atradās zviedru apmetne, kuru kurši kaujās iznīcināja un netālu atrodas plaši kapulauki.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Gatis Mārtiņš Bezdelīga. Dievkalpojumi noris vienu reizi nedēļā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Sv. Brigitas katoļu baznīca  www.grobinaturisms.lv

Grobiņa
Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Lesja Ukrainka

Lesja Ukrainka (, īstajā vārdā Larisa Kosača-Kvitka (); dzimusi , mirusi ) bija ukraiņu dzejniece, dramaturģe, rakstniece, tulkotāja, publiciste un sabiedriskā darbiniece. Folkloras vācēja, pārvaldīja desmit valodas.

Dzimusi Volīnijā, jurista un rakstnieces ģimenē, mājās pulcējās ukraiņu sabiedriskie un mākslas darbinieki. Pirmo dzejoli Lesja Ukrainka uzrakstīja deviņu gadu vecumā. No 12 gadu vecuma – publicējās. 1893. gadā Ļvovā (tolaik Austroungārijā, jo Krievijā publikācijas ukrainiski bija aizliegtas) tika publicēts Ukrainkas pirmais dzejoļu krājums "Uz dziesmu spārniem" (На крилах пісень). Viņa smagi slimoja ar kaulu tuberkulozi, tāpēc bieži ārstējās ārzemēs un Krievijā. Ukrainka bija opozīcijā cara režīmam. 1902. gadā ukrainiski tulkojusi Komunistiskās partijas manifestu. 1907. gadā uz neilgu laiku arestēta. Mirusi Gruzijā, apglabāta Kijevā.

Ārējās saites 
 
 Енциклопедія життя і творчості Лесі Українки 
 Lesjas Ukrainkas darbi 
 Lesjas Ukrainkas darbi un biogrāfija lib.ru 

Ukraiņu rakstnieki
Ukraiņu valodā rakstošie
Ukraiņi
Kiverci

Kiverci () ir rajona nozīmes pilsēta Ukrainas ziemeļrietumos, Volīnijas apgabala Kivercu rajona centrs uz ziemeļaustrumiem no Luckas. Dzelzceļa mezgls.

Rakstos pirmoreiz minēta 1870. gadā Krievijas sastāvā. Apdzīvota vieta attīstījās pēc Rivnes—Koveļas dzelzceļa līnijas izbūves. Pēc Pirmā pasaules kara laikā iekļāvās jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam, pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, 1939. gadā pilsētu ieņēma PSRS karaspēks. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Kivercus ieņēma vācu karaspēks. Vācu okupācijas laikā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena. 

Pēc kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika pārcelti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Līdz 1991. gadam Kiverci bija Ukrainas PSR sastāvā.

Ārējās saites

Atsauces
Džeremijs Aironss

Džeremijs Džons Aironss (; dzimis  Kausā, Vaitas salā, Anglijā) ir angļu aktieris. Saņēmis Kīnoakadēmjas balvu nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā" par filmu "Veiksmes atgriešanās" (Reversal of Fortune, 1991).

Dzimis Vaitas salā, Lamanšā pie Anglijas dienvidu krasta. Pirmā Dž. Aironsa darba vieta bija teātris, kur viņš strādāja par asistentu, pēc tam, kad nespēja nolikt iestājeksāmenus veterinārajā skolā. Divus gadus mācījies aktieru kursos Bristolē. 1971. gadā pārcēlās uz Londonu, kur strādāja teātros un televīzijā. 1980. gadā filmējās savā pirmajā kinofilmā (Nijinsky). 1981. gadā atveidoja galveno lomu romantiskajā filmā "Franču leitnanta draudzene", kur viņa partnere bija Merila Strīpa. Šī filma atnesa Dž. Aironsam pirmo nomināciju BAFTA kino balvai. 1984. gadā spēlēja galveno lomu filmā "Svāna mīlestība" (Swann in Love), tai pašā gadā kļuva par Karaliskā Šekspīra teātra trupas dalībnieku.

Vēlākās ievērojamākās kinolomas: Dead Ringers (1988), "Veiksmes atgriešanās" (Reversal of Fortune, 1990) — šī filma atnesa viņam "Oskaru" nominācijā "Labākais aktieris galvenajā lomā", M. Butterfly (1993), "Cilvēks dzelzs maskā" (1998), "Lolita" (Lolita, 1997), "Kallasa mūžīgi mūžos" (Callas Forever, 2002), "Iekšzemes impērija" (2006). Darbojies ne vien teātrī un kino, bet daudz filmējies arī televīzijas filmās. 2011. gadā nospēlēja pāvesta Aleksandra VI lomu seriālā The Borgias.

Atsauces

Ārējās saites 

1948. gadā dzimušie
Vaitā dzimušie
Britu kinoaktieri
Kinoakadēmijas balvas ieguvēji aktieri
Zelta globusa balvas ieguvēji
Emmy balvas ieguvēji
Cēzara balvas ieguvēji
Fārgo

Fārgo () ir pilsēta Amerikas Savienotajās Valstīs. 2020. gadā pilsētā dzīvoja 125 tūkstoši iedzīvotāju. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Ziemeļdakotas lielākā pilsēta. Fārgo dzīvo aptuveni 16% no visiem Ziemeļdakotas iedzīvotājiem. Tā atrodas štata dienvidaustrumos, Redriveras krastos. Otrpus upes krastiem atrodas Minesotas štatā esošā Mūrhedas pilsēta.

2009. gadā Fārgo notika Pasaules čempionāts hokejā jauniešiem.

Sadraudzības pilsētas 

Fārgo sadraudzības pilsētas ir :

  Hamāra, Norvēģija
  Vimmerbī, Zviedrija
  Martina, Slovākija

Ārējās saites 
 https://www.fargond.gov/
 http://digitalhorizonsonline.org/

Atsauces 

Ziemeļdakotas pilsētas
Ištvāns II Ārpāds

Ištvāns II (, , ; dzimis 1101. gadā, miris ) bija Ārpādu dinastijas Ungārijas karalis no 1116. gada līdz savai nāvei 1131. gadā. Kronēts jau kā bērns 1105. gadā, tēvam karalim Kālmānam dzīvam esot.

Ištvāns II realizēja aktīvu ārpolitiku. Karoja ar Bohēmiju, Venēciju par Dalmāciju. 1123. gadā iebruka Volīnijā, aplencot Volīnijas Vladimiru. Uzņēma savā valstī Bizantijas sakautos pečeņegus. 1127. gadā karoja ar bizantiešiem. 1129. gadā ataicināja uz galmu brālēnu Bēlu II, kuru 1115. gadā tēvs Kālmāns bija padarījis aklu. Miris no dizentērijas 1131. gadā.

Ārējās saites 

Ungārijas valdnieki
Horvātijas valdnieki
1101. gadā dzimušie
1131. gadā mirušie
Ārpādu dinastija
Tarass Ševčenko

Tarass Ševčenko (; dzimis , miris ) bija ukraiņu dzejnieks un mākslinieks. Pazīstamākais Ševčenko darbs ir 1840. gadā publicētais dzejoļu krājumu Kobzars. Viņu uzskata par modernās ukraiņu literatūras un lielā mērā par modernās ukraiņu valodas pamatlicēju. Rakstījis darbus arī krievu valodā, tāpat pazīstams kā gleznotājs un ilustrators. Attēlots uz 100 Ukrainas grivnas banknotēm.

Dzīvesgājums 
Dzimis dzimtcilvēku ģimenē Morincu ciemā (mūsdienās Čerkasu apgabalā), dzīvoja tuvējā Kirilivkas ciemā. 1823. gadā Tarass zaudēja māti, bet 1825. gadā, kad Tarasam bija vienpadsmit gadu, viņš kļuva par apaļu bāreni, kad klaušu laikā mira tēvs.

Strādāja dažādus darbus dažādās vietās Kijevas guberņā, arī par djaka palīgu skolā, kur iemācījās lasīt, un vietējo ikonu zīmētāju palīgu, kur iemācījās gleznošanas pamatus. Vācbaltiešu muižnieks Pāvils fon Engelharts, pie kura Ševčenko strādāja par kalpu, pamanīja viņa spējas zīmēšanā, un paņēma līdzi Ševčenko iesākumā uz Viļņu, kur ļāva apgūt zīmēšanu pie Viļņas Universitātes pasniedzēja Jana Rustema, bet vēlāk — uz Sanktpēterburgu, kur tika iepazīstināts ar tā laika vadošajiem krievu māksliniekiem. 1838. gada aprīlī, māksliniekiem organizējot loteriju, kurā tika pārdota tieši šim gadījumam radītā mākslinieka Kārļa Brilova glezna ar dzejnieka Vasilija Žukovska portretu, izdevās savākt naudas summu, lai muižnieks būtu ar mieru Ševčenko atbrīvot no dzimtbūšanas.

Ševčenko iestājās Pēterburgas Ķeizariskajā mākslas akadēmijā, kur bija Brilova māceklis. 1843. gadā akadēmija viņam piešķīra brīvmākslinieka titulu. Studiju laikā Ševčenko publicēja lielāko daļu no saviem pazīstamākajiem darbiem — krājumu "Kobzars" (1840), "Haidamaki" (1842). Kritika šos darbus uzņēma diezgan nievājoši, jo ukraiņu valoda netika atzīta par pilnvērtīgu valodu, tomēr Ševčenko tika sirsnīgi uzņemts pašā Ukrainā, uz kurieni viņš vairākkārt devās. Pats Ševčenko par kritiķiem teica — "Lai jau sauc mani par zemnieku dzejnieku, lai tikai būtu dzejnieks, vairāk man neko nevajag" ().

1847. gadā par sodu ķeizarienes asi satīriskai attēlošanai kādā dzejolī, Ševčenko tika iesaukts armijā ar aizliegumu rakstīt dzejas un gleznot. Dienests iesākumā norisinājās Orskā (mūsdienās Orenburgas apgabalā), bet vēlāk Novopetrovskā (vēlāk nosaukta dzejnieka vārdā par Ševčenko pilsētu, Kazahstānā). Dienests turpinājās līdz pat 1857. gadam.

Pēc dienesta atgriezās Sanktpēterburgā, kur mira 1861. gadā, 47 gadu vecumā.

Piemiņa 
2015. gada novembrī Rīgā atklāja pieminekli Ševčenko.

Gleznas

Atsauces

Ārējās saites 

 Encyclopedia of Ukraine

1814. gadā dzimušie
1861. gadā mirušie
Ukraiņu rakstnieki
Ukraiņu gleznotāji
Krievu valodā rakstošie
Ukraiņu valodā rakstošie
Ukraiņi
Volodimiras-Volinskas rajons

Volodimiras-Volinskas rajons () ir Volīnijas apgabala administratīvā iedalījuma vienība Ukrainā. Robežojas ar Volīnijas apgabala Ļubomļas, Turijskas, Lokaču un Ivaniču rajoniem, kā arī Poliju.

Ārējās saites

Volīnijas apgabala administratīvais iedalījums
Argo (filma)

"Argo" () ir 2012. gada ASV trillera filma, kuras režisors ir Bens Afleks. Filmā stāstīts par 1980. gadā notikušo CIP veikto ASV diplomātu izvešanas operāciju no Teherānas Irānā, kur 1979. gadā sākās vairāk nekā gadu ilga ķīlnieku krīze. Galvenās lomas atveido pats Bens Afleks, kā arī Braians Krenstons, Alans Ārkins un Džons Gudmens.

Filmas pirmizrāde notika , ASV kinoteātros izrādīšana sākta . "Argo" saņēma pozitīvas kritiķu atsauksmes un Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit 2012. gada labākajām filmām. Filmu nominēja septiņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām tā ieguva trīs, tai skaitā labākās filmas nominācijā. Filma ir saņēmusi arī vairākas citas balvas, tai skaitā BAFTA kino balvu, Zelta globusa balvu, ASV Režisoru ģildes balvu, Critic's Choice Award balvu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Cēzara balvas ieguvēji
BAFTA kino balvas ieguvēji (filmas)
Pī dzīve

"Pī dzīve" () ir 2012. gada ASV 3D piedzīvojumu drāma, kuras režisors ir Ans Lī. Tās sižets ir balstīts uz kanādiešu rakstnieka Jana Martela romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filma ir par indiešu pusaudzi Pī, kas ir izdzīvojis kuģa katastrofā, kurā gāja bojā viņa ģimene, un Bengālijas tīģeri Ričardu Pārkeru. Filmā galvenās lomas atveido Suradžs Šarma, Irfans Kāns, Tabu, Adils Huseins, Žerārs Depardjē un Reifs Spols.

Filmas pirmizrāde notika  Ņujorkas filmu festivālā. "Pī dzīve" saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes. Amerikāņu Filmu institūts to nosauca par vienu no desmit 2012. gada labākajām filmām. "Pī dzīve" tika nominēta 11 Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā labākās filmas nominācijā, bet balvas ieguva nominācijās "Labākais režisors", "Labākā oriģinālmūzika", "Labākais operatora darbs" un "Labākie vizuālie efekti".

Atsauces

Ārējās saites 
 

 

2012. gada filmas
ASV filmas
Ana Lī filmas
Micro Analog Systems

Micro Analog Systems Oy (agrākais nosaukums Micronas Oy) ir Somijas pusvadītāju ierīču izstrādes uzņēmums. Dibināts 1980. gadā. Galvenais birojs atrodas Helsinkos.

Uzņēmums izstrādā zemsprieguma, mazas jaudas un mazu trokšņu analogās un jaukta signāla integrālās shēmas. Galvenie produkti:
 Sensora signāla saskarne (Sensor Signal Interface, SSI) — analogciparu pārveidotājs pjezorezistīvos vai kapacitīvos spiediena, temperatūras un mitruma sensoros. Šādas ierīces izmantotas Marsa atmosfēras spiediena mērīšanai NASA misijās Phoenix un Curiosity.
 Laika koda uztvērējs (Time Code Receiver) — laika signāla uztveršana no garo viļņu raidstacijām, kuras raida šādus signālus.
 Saules bateriju vadības bloks.
 Audio skaļuma kontroles mikroshēma.
 Kristāla oscilators
 Soļa elektrodzinēja kontoles mikroshēma.

Micro Analog Systems nenodarbojas ar ierīču ražošanu, to nododot citu ražotaju pārziņā.
Uzņēmumam ir otrs konstruktoru birojs Tallinā Igaunijā un pārdošanas birojs Honkongā.

Vēsture 
1980. gadā Somijas uzņēmumi, kuriem bija elektronikas iekārtu ražotnes — Nokia, Salora un Aspo dibināja kopuzņēmumu Micronas Oy pusvadītāju komponentu konstruēšanai un ražošanai. Vēlāk par Micronas akcionāru kļuva arī Outokumpu.
Ražošana sākta 1986. gadā.
Sākotnēji uzņēmums galvenokārt izstrādāja un ražoja radioprocesorus un sprieguma regulatorus mobilajiem telefoniem. Vēlāk tas pievērsās arī citai produkcijai.

Micronas nebija ienesīgs, un 1992. gadā tas tika pārdots Šveices uzņēmumam Crosstec Engineering AG, kurš dibināts 1989. gadā. Pēc Somijas uzņēmuma iegādes Crosstec Engineering AG mainīja savu nosaukumu uz Micronas. 1995. gadā izveidots mātes holdinga uzņēmums Micronas Semiconductor Holding AG.

1999. gada februārī Micronas Oy kļuva neatkarīgs no Micronas grupas, izmantojot vadības izpirkšanas vienošanos. Uzņēmumu pārdēvēja par Micro Analog Systems Oy.

2005. gadā Micro Analog Systems kļuva par fabless (izstrādā produktus, bet tos neražo) uzņēmumu, ražošanu atdalot jaunā uzņēmumā SiP Technologies Oy. SiP Technologies Oy turpināja izstrādāt integrētās pasīvās iekārtas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Micro Analog Systems mājaslapa

Somijas uzņēmumi
Nokia bijušie meitas un asociatīvie uzņēmumi
Nožēlojamie (2012. gada filma)

"Nožēlojamie" () ir Toms Hūpera režisēta 2012. gada Apvienotās Karalistes muzikālā drāma. Filmas sižets balstīts uz mūziklu ar tādu pašu nosaukumu, kas savukārt ir balstīts uz Viktora Igo 1862. gada romānu "Nožēlojamie". Filma ir stāsts par bijušo ieslodzīto Žanu Valžānu, kas kļūst par kādas Francijas pilsētas mēru. Viņš arī piekrīt rūpēties par mirstošās Fantīnes ārlaulības meitu Koseti, taču viņam kā bēglim ir jāizvairās no notveršanas no policijas inspektora Žavēra. "Nožēlojamajos" galvenās lomas atveido Hjū Džekmens, Rasels Krovs, Anna Hetaveja un Amanda Saifreda.

Filmas pirmizrāde notika  Londonā. "Nožēlojamie" saņēma galvenokārt pozitīvas kritiķu atsauksmes. Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit 2012. gada labākajām filmām. Filma nominēta astoņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā labākās filmas nominācijā, bet balvas ieguvusi nominācijās "Labākā aktrise otrā plāna lomā" (Anna Hetaveja), "Labākā skaņa" un "Labākais grims".

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Relativity Media filmas
Apvienotās Karalistes romantikas filmas
Toma Hūpera filmas
Box Office Mojo

Box Office Mojo ir mājaslapa, kas reģistrē filmu kases ieņēmumus sistemātiskā, algoritmiskā veidā. 1999. gadā mājaslapu izveidoja Brendons Grejs, pēc trim gadiem viņš uzsāka sadarboties ar Šonu Solbariju. Līdz 2008. gadam mājaslapai bija divi miljoni lasītāju, kad to iegādājās Amazon.com caur savu meitasuzņēmumu Internet Movie Database.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Tīmekļa vietnes
Daugavpils skrošu rūpnīca

Daugavpils skrošu rūpnīca ir sporta un medību munīcijas ražošanas uzņēmums. Rūpnīca ir celta 1885. gadā un tā atrodas Daugavpilī, Varšavas ielā 28.

Vēsture 

Rūpnīca ir celta 1886. gadā Daugavpils centrālās daļas augstākajā vietā (Jaunbūvē), lai varētu izvietot ražošanas telpas dažādos līmeņos. Rūpnīca ir vairākkārt pārbūvēta un paplašināta — 1911. gadā tika uzbūvēts pašreizējais rūpnīcas tornis, kurš tiek izmantots arī mūsdienās — tas ir vienīgais joprojām strādājošais svina liešanas tornis Eiropā.

Jau no pašiem pirmsākumiem rūpnīcā galvenais ražošanas virziens ir bijis svina apstrāde — no tā izgatavoja skrotis, plombas, loksnes. Pēc Otrā Pasaules kara rūpnīca tika paplašināta, tika uzbūvēti jauni cehi, paaugstināts liešanas tornis, kā arī produktu sortiments papildināts ar metāla žogiem un pakulu apstrādi.

Padomju laikā Daugavpils skrošu rūpnīca bija viens no lielākajiem rūpniecības uzņēmumiem Daugavpilī.

Pēc Latvijas neatkarības atgūšanas 20. gadsimta 90. gados rūpnīca pārtrauca žogu un pakulu ražošanu, bet attīstīja sporta un medību munīcijas ražošanu.

Ražošana 

Šodien Daugavpils skrošu rūpnīcā tiek ražota medību un sporta munīcija gludstobra un pneimatiskajiem ieročiem. Tāpat tiek izgatavotas svina plombas, makšķerēšanas piederumi u.c. Produkcija tiek gan realizēta uz vietas, gan eksportēta uz ārzemēm.

Tūrisms 

Daugavpils skrošu rūpnīcas tornis ir kļuvis par vienu no Daugavpils industriālajiem simboliem. Tas ir arī pilsētai raksturīgās sarkano ķieģeļu arhitektūras paraugiem. „Viena no plašākajām un glītākajam ielām Jaunbūvē ir Varšavas iela, kas atstāj glītu iespaidu ar savām celtnēm un apstādījumiem. Īpatnēja celtne še ir ap 30 m augstais četrstūrainais skrošu fabrikas tornis,” raksīts Daugavpils ceļojuma aprakstā  „Daugavas Vēstnesī.”  Jau 20. gadsimta 30. gados, kad rūpnīca īslaicīgi bija pārtraukusi darbību dēļ īpašnieku maiņas,  pilsētnieki ierosināja torni pārvērst par skatu torni. No skrošu liešanas torņa var redzēt Daugavpils pilsētas centru, Baznīckalnu, Daugavpils cietokšņa vaļņus un citus nozīmīgus objektus.

2012.gadā tika izveidots rūpnīcas muzejs, kurā ir apkopota informācija par tās vēsturi un produkciju, kā arī apmeklētājiem tika atvērta daļa no vēsturiskā ražošanas ceha.

Atsauces

Ārējās saites 
 DSR Oficiālā mājaslapa

Daugavpils
Rūpnīcas Latvijā
Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela

Zirņu Svētā Mārtiņa Romas katoļu kapela ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes kapela. Tā atrodas Saldus novada Zirņu pagasta centrā Zirņos, Bērzu ielā 4.

Vēsture 
Sākoties Atmodai, arvien vairāk Zirņu pagasta cilvēki sāka pievērsties ticībai, bet nebija telpu dievkalpojumu noturēšanai. Katoļu dievkalpojumus Zirņos sāka noturēt 1997. gadā Zirņu pamatskolā. Tos palīdzēja organizēt Staņislava Balgalve. Draudze vēlējās atrast sev pastāvīgas telpas un 2001. gadā, pateicoties pagasta valdes priekšsēdētājam Vilnim Grāvelim, tās iekārtoja bijušajās kopmītņu telpās, kur izveidoja kapelu. Tajā pašā gadā kapelu iesvētīja Liepājas diecēzes bīskaps Ārvaldis Andrejs Brumanis, veltot to Svēta Mārtiņa godam.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Romans Grantovskis. Zirņu draudze sākusi veidoties 1997. gadā, bet to oficiāli nodibināja 2008. gadā. Dievkalpojumi notiek reizi mēnesī, uz kuriem pulcējas aptuveni 20 ticīgo cilvēku. Īres maksu un komunālos pakalpojumus sedz Zirņu pagasta pašvaldība. Draudzes vecākā ir Benita Kārkliņa, tajā darbojas Svētdienas skola, kuru vada skolotāja Staņislava Balgalve un Maltas ordeņa palīdzības dienests.

Atsauces

Ārējās saites 
 Zirņu Sv. Mārtiņa draudze www.katedrale.lv
 

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Zirņu pagasts
Sudraba nitrāts

Sudraba nitrāts (AgNO3) jeb elles akmens ir sudraba un slāpekļskābes sāls. AgNO3 ir bezkrāsaini rombiski kristāli, kas ļoti labi šķīst ūdenī (tomēr nav higroskopiski), bet gaismā pamazām kļūst tumši. Etilspirtā un acetonā šķīst slikti, labāk šķīst piridīnā. Ūdens šķīdumam ir neitrāla reakcija un rūgta metāliska garša. Virs 159,6 °C stabila ir heksagonāli romboedriska polimorfiskā modifikācija ar mazāku blīvumu.

Vēsture 
Viduslaiku dabaszinātnieks Alberts Lielais (Albertus Magnus) 13. gadsimtā dokumentēja sudraba atdalīšanu no zelta, šķīdinot slāpekļskābē. Alberts Lielais arī atzīmēja sudraba nitrāta šķīduma spēju veidot tumšus plankumus uz ādas.

Iegūšana 
Var iegūt, šķīdinot sudrabu slāpekļskābē:

 Ag + 2HNO3 → AgNO3 + NO2 + H2O

Ja iegūšanai izmantotais sudrabs satur vara piejaukumu, kopā ar sudraba nitrātu rodas vara nitrāts, kuru atdala, izgulsnējot sudrabu sudraba hlorīda (AgCl) veidā ar nātrija hlorīdu. AgCl reducē līdz metāliskam sudrabam ar cinku atšķaidītas sērskābes klātienē. Var reducēt arī, vārot ar cukuru vai formaldehīdu un nātrija hidroksīdu. Iegūto tīro sudrabu no jauna šķīdina slāpekļskābē.

Īpašības 

Gaismas iedarbībā sudraba nitrāts lēnām sadalās, rodoties sīkdispersam sudrabam, tādēļ sudraba nitrāta kristāli ar laiku kļūst pelēcīgi un tumši. Sudraba nitrātu jāuzglabā gaismu necaurlaidīgā tarā.

Sīkdisperss sudrabs rodas arī, sudraba nitrātam reducējoties organisku vielu klātienē. Tādēļ, ja sudraba nitrāta atšķaidīts šķīdums nonāk uz cilvēka ādas, tas rada nenomazgājamus tumšpelēkus plankumus, kas gan parasti nav kaitīgi veselībai un dažu dienu vai nedēļu laikā izzūd.

Ar kālija nitrātu un tallija(I) nitrātu sudraba nitrāts veido dubultsāļus.

Reaģē ar varu, veidojot zilu vara nitrāta šķīdumu un diegveidīgus sudraba kristālus:

 2 AgNO3 + Cu → Cu(NO3)2 + 2 Ag

Karsējot sadalās:

 2 AgNO3 → 2 Ag + O2 + 2 NO2

Nitrāti parasti termiski sadalās, rodoties attiecīgo metālu oksīdiem, taču sudraba oksīds ir pārāk nestabils un veidojas uzreiz metālisks sudrabs. Tomēr reakcijā ar sārmiem rodas sudraba oksīds:

2 AgNO3 + 2 NaOH → Ag2O + 2 NaNO3 + H2O

Izmantošana 
Medicīnā sudraba nitrātu izmanto nelielu brūču piededzināšanai un sterilizēšanai. Tam ir arī savelkoša un pretiekaisuma iedarbība. Lieto arī homeopātijā.

Sudraba nitrātu lieto arī fotomateriālu (fotofilmu, fotopapīra, fotoplašu) izgatavošanai.

Iedarbojoties uz sudraba nitrāta amonjakālu šķīdumu ar cukura, vīnskābes vai citu organisku vielu šķīdumiem, sudrabs izdalās uz stikla virsmas spīdīgas kārtiņas veidā (sudraba spoguļa reakcija); to izmanto spoguļu pagatavošanā.

Neorganiskajā sintēzē sudraba nitrātu izmanto visu pārējo sudraba savienojumu iegūšanai.

Analītiskajā ķīmijā sudraba nitrātu lieto sistemātiskajā analīzē par grupu reaģentu daudzu jonu, piemēram, hlorīdu, bromīdu, jodīdu (bet ne fluorīdu!), cianīdu, rodanīdu, hipohlorītu, jodātu, heksacianoferātu, sulfīdu izgulsnēšanai. AgNO3 ir arī reaģents arsēnūdeņraža noteikšanai.

Atsauces 

Sudrabs
Nitrāti
Antiseptiski līdzekļi
Olena Bilosjuka

Olena Bilosjuka (; dzimusi Pidhrušna (Підгрушна)  ) ir ukraiņu biatloniste. Karjeru uzsāka 2000. gadā. Pasaules kausa posmos piedalās kopš 2006.—2007. gada sezonas.

Piedalījusies divās ziemas olimpiskajās spēlēs (, ). 2014. gadā Sočos kļuva par olimpisko čempioni stafetē. Pasaules čempionātā izcīnījusi sešas medaļas. 2013. gadā Nove Mesto Morāvijā kļuva par čempioni sprintā, pēc tam sekojošajā iedzīšanā ieņēma 3. vietu, kā arī Ukrainas komandas sastāvā izcīnījusi sudrabu stafetē. 2017. gada Pasaules čempionātā Hohfilcenē ieguva sudrabu stafetē. 2020. gadā Antholcā stafetē izcīnīja bronzas medaļu. Arī 2021. gada Pasaules čempionātā izcīnīja bronzu stafetē.

 startēja tikai stafetē, kurā Ukrainas komanda ieņēma 7. vietu

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Ukrainas biatlonisti
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Lejassilēzijas vojevodistē dzimušie
Biatlonisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki biatlonā
Nove Mesto Morāvijā

Nove Mesto Morāvijā (, ) ir pilsēta Čehijā, Morāvijā. 2012. gadā tajā dzīvoja 10,2 tūkstoši cilvēku, pilsētas teritorijas platība — 61 km2.

Vēsture
Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1267. gadā. Ilgu laiku apdzīvotā vieta atradās Habsburgu impērijas sastāvā. No 1919. gada — Čehoslovākijā. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Ekonomika
Pilsēta atrodas sporta piederumu ražotne Sporten, medicīnas iekārtu ražotne Medin un elektronikas ražotne Racom.

Sports
Pilsēta ir ziemas sporta centrs. Pilsētā ir noticis 2013. gada Pasaules čempionāts biatlonā, kopš 2011.—2012. gada sezonas regulāri notiek Pasaules kausa biatlonā posmi, tāpat te regulāri notiek citu ziemas sporta veidu Pasaules kausa posmi. Notikuši arī vairāki Tour de Ski posmi.

Cilvēki
Nove Mesto Morāvijā ir čehu ātrslidotājas Martinas Sāblīkovas (Martina Sáblíková, 1987) dzimtā pilsēta.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Čehijas pilsētas
Visočinas apgabala pilsētas
Ugāles katoļu baznīca

Ugāles Svētās Monikas Romas katoļu baznīca ir topoša Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes kapela. Tā atrodas Ventspils novada Ugāles pagasta centrā Ugālē. Dievnamā notiek iekšdarbi.

Vēsture 
Sākoties atmodai, Ugālē izveidojās katoļu draudze un radās nepieciešamība pēc baznīcas dievkalpojumu noturēšanai. 2004. gadā Ugālē sāka būvēt katoļu dievnamu, tika uzbūvēti baznīcas pamati, ko finansiāli atbalstīja Vācijas katoļu palīdzības organizācija "Bonifatiusverk". Tā paša gada 23. oktobrī Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja dievnama pamatus, topošo baznīcu veltot Svētās Monikas godam un aizbildniecībai. Baznīcu bija nolemts celt modernisma stilā, ceļot guļbūvē un celtniecībā izmantojot vietējo koku baļķus. 2005. gadā tika uzbūvētas guļbaļķu sienas, bet tālākie būvdarbi apstājās finansējuma trūkuma dēļ. 2009. gada 29. augustā, Svētās Monikas draudzes titulsvētkos draudzi vizitēja Liepājas diecēzes bīskaps Vilhelms Lapelis. Darbi turpinājās 2011. gadā un augustā tika svinēti Spāru svētki.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Marcins Silvāns Virkovskis OSPPE. Ugāles draudze sāka veidoties pēc Atmodas, bet oficiāli tika nodibināta 1998. gada 25. novembrī. Dievkalpojumi notiek divas reizes mēnesī un svētkos.

Atsauces

Ārējās saites 
 Ugālē spāru svētki www.ventasbalss.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Ugāles pagasts
Henrijs Deivids Toro

Henrijs Deivids Toro (; dzimis , miris ) bija amerikāņu autors, dzejnieks, filozofs, dabaszinātnieks, vēsturnieks.

Vislabāk pazīstams ar savu grāmatu "Voldena jeb Dzīve mežā" (Walden), kas tika izdota 1854. gadā. Tajā ir apkopotas viņa pārdomas pēc vienkāršas dzīves dzīvās dabas vidē, darbu sarakstījis, uz diviem gadiem, diviem mēnešiem un divām dienām labprātīgi pārceļoties uz dzīvi mežā. Tāpat pazīstams ar 1849. gadā publicēto eseju Civil Disobedience. Ilgstoši rakstījis par dabas vēsturi un filozofiju, kopumā viņa darbu apjoms pārsniedz 20 sējumus.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Stanford Encyclopedia of Philosophy 

1817. gadā dzimušie
1862. gadā mirušie
Amerikāņu filozofi
Amerikāņu rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Drohobiča

Drohobiča () ir apgabala nozīmes pilsēta Ukrainas rietumos, Ļvivas apgabalā, netālu no Dņestras iztekas. Pilsētas pašvaldībā ietilpst cita pilsēta - Stebnika. Pilsētā atrodas autokrānu rūpnīca Дрогобицький завод автомобільних кранів (ДЗАК), naftas pārstrādes rūpnīca un sāls ieguves uzņēmums Галка-Дрогобыч.

Vēsture
Pilsēta radusies 11. gadsimtā kā sāls ieguves un tirdzniecības centrs. Rakstos pirmoreiz minēta 1387. gadā. Ietilpa Žečpospoļitā. Pēc Polijas pirmās dalīšanas 1772. gadā pilsēta iekļāvās Austrijas impērijā. 1775. gadā šeit tika atvērta viena no pirmajām ukraiņu ģimnāzijām Galīcijā. 19. gadsimta vidū pilsētas apkārtnē sākas naftas un dabasgāzes ieguve. 1866. gadā šeit tika uzbūvēta pirmā naftas pārstrādes rūpnīca Centrāleiropā. 

Pēc Pirmā pasaules kara Drohobiča neilgu laiku Rietumukrainas Tautas republikā, tomēr vēlāk tika iekļauta jaunizveidotajā Polijas valstī. Sākoties Otrajam pasaules karam pilsētu iesākumā ieņēma vācu karaspēks. Pamatojoties uz Molotova-Ribentropa paktu, vēlāk Drohobičā iegāja PSRS spēki. Pēc Vācijas uzbrukuma PSRS Drohobiču ieņēma vācieši. Pilsēta tika iekļauta Ģenerālgubernatūras sastāvā. Holokaustā tika iznīcināta pilsētas ebreju kopiena (1939. gada ebreji bija  39,9 % no pilsētas iedzīvotājiem).

Pēc Otrā pasaules kara lielākā daļa atlikušie poļu iedzīvotāji pārcēlās vai tika padzīti uz dzīvi Polijā, sevišķi uz tās rietumu apgabaliem, no kuriem savukārt tika padzīti vācieši. Pēc kara līdz 1991. gadam Drohobiča bija Ukrainas PSR sastāvā.

Cilvēki
Drohobičā dzimuši austriešu/ britu aktrise Elizabete Bergnere (Elisabeth Bergner, 1897-1986), poļu/ebreju mākslinieks Maurīcijs Gotlībs (Maurycy Gottlieb, 1856-1879), ukraiņu velosportists Jaroslavs Popovičs (Ярослав Попович, 1980), poļu/ebreju rakstnieks Bruno Šulcs (Bruno Schulz, 1892-1942), krievu uzņēmējs Viktors Vekselbergs (Виктор Феликсович Вексельберг, 1957). Pilsētas pievārtē, Nahueviču sādžā, dzimis ukraiņu rakstnieks Ivans Franko (Іван Якович Франко, 1856-1916).

Ārējās saites

Atsauces 

Ļvivas apgabala administratīvais iedalījums
Vaiņodes Svētā Krusta Romas katoļu baznīca

Vaiņodes Svētā Krusta Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Dienvidkurzemes novada Vaiņodes pagasta centrā Vaiņodē. Adrese: Elkoņu ielā 2.
Dievnams atrodas netālu no Vaiņodes stacijas ēkas.

Vēsture 
Pirmais dievkalpojums Vaiņodē notika 1929. gada rudenī, kad toreizējais Lēnu draudzes prāvests, bet vēlākais pirmais Latvijas kardināls Julijans Vaivods barona pēctecim nokristīja bērnu. Pēc kristībam barons nodeva Vaiņodes katoļu draudzei barona Leo fon Grothusa kapu kapelu. Kapela atradās aiz Vaiņodes muižas, mežā. Tā bija laba stāvokļa 12,5 metrus gara un tikpat plata akmens mūra celtne ar kārniņu jumtu, virs kura bija mazs tornītis. Šeit 1929. gadā Lēnu prāvests sāka noturēt dievkalpojumus. Ar prāvesta pūlēm kapela tika izremontēta, uzbūvētas kora telpas un altāris, iegādāts biķeris un ērģeles. Kapelu veltīja Svētā Krusta godam un, nodibinoties Vaiņodes draudzei, tā kļuva par draudzes dievnamu. Līdz 1940. gadam Vaiņodē bija iedalīts zemes gabals jaunas baznīcas celtniecībai un sagādāti būvmateriāli, kas Otrā pasaules kara laikā gāja zudumā. Sākoties karam, Vaiņodē izveidoja lidlauku un baronu kapu kapelu nojauca. Tās vietā katoļu draudzei piešķīra divstāvu ēku — bijušo ebreju sinagogu, ko pārbūvēja un izveidoja par baznīcu, izveidojot apakšējā stāvā lūgšanu zāli, bet augšējā — plašas kora telpas. 2004. gadā dievnamā noritēja rekonstrukcija, kurā uzņēmuma "Būvmeistars" vadītāja Roberta Jakušonoks vadībā tika atjaunots jumts, mainīti logi, krāsota fasāde un nomainīta koks grīda pret betona klājumu.

Eksterjers 
Dievnams ir apmesta kvadrātveidīga divu stāvu mūra celtne, 20 metrus gara un tikpat plata ēka]. Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz dzelzs žogs dzelzs stabiņos. Dievnamam ir netipiskas formas katoļu baznīcām logi, kas ir saglabājušies no sinagogas laikiem. Baznīcai nav torņa, jumtu nobeidz dzelzs krusts. Ieejas durvis ir no gala un sakristejas. Blakus dievnamam atrodas draudzes katlu māja.

Interjers 
Tā ir vienas navas telpa ar betona grīdu un griestiem. Lūgšanas zāle vidū atrodas pīlārs. Virs ieejas atrodas kora telpas. Augšējos logos ieliktas vitrāžas. Dievnamā ir viens koka altāris,kurā atrodas Dievmātes statuja. Aplūkojama ir mākslinieka Georga Šēnberga glezna "Krustā Sistais" un Krustaceļa staciju bildes.

Draudze 
Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Gatis Mārtiņš Bezdelīga. Vaiņodes draudze sākusi veidoties 1929. gadā. Dievkalpojumi baznīcā notiek četras reizes nedēļā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Vaiņodes baznīca iegūst jaunu seju www.katedrale.lv
 Kur dotes www.kurdoties.lv
 Baznīcas attēls www.jonins.mii.lu.lv
 Pašu spēkiem www.katedrale.lv
 Dievnama attēli www.katedrale.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Vaiņodes pagasts
Vaiņode
Ventspils Svētā Krusta Romas katoļu baznīca

Ventspils Svētā Krusta Romas katoļu baznīca ir Romas katoļu Rīgas metropolijas Liepājas diecēzes draudzes baznīca. Tā atrodas Ventspilī. Adrese: Jūras iela 32.

Vēsture 
Sākotnēji Ventspilī ir bijusi koka kapliča, kas celta 1805. gadā par bīskapa Kossakovska līdzekļiem. Tā bijusi Kuldīgas baznīcas filiāle un apkalpoja Kuldīgas draudzes prāvests. 19. gadsimta beigās Ventspils sāka veidoties par lielu pilsētu, tāpēc Kuldīgas prāvests Francis Lukšo 1898. gadā par saviem līdzekļiem uzcēla pašreizējo mūra dievnamu doriešu stilā. Zemes gabalu, uz kura atrodas baznīca un pārējās ēkas, no F. Šebinska nopirka Kuldīgas prāvests E. Landsbergs kapsētas ierīkošanai. 2011. gada 4. aprīlī Kurzemes bīskapijas  bīskaps Vilhelms Lapelis iesvētīja atjaunoto altāri,  kura centrā ir Nemitīgās palīdzības Dievmātes svētglezna, bet augstāk altārī ir ievietota Svētā Kazimira prinča svētglezna.

Eksterjers 
Dievnams ir mūra celtne, 30 metrus gara un 13 metrus plata ēka, kas būvēta doriešu stilā. Ēkas sienas ir apmestas un krāsotas, tās jumts ir klāts ar cinkoto skārdu. Nav torņu. Ieejas daļā atrodas izvirzīts portiks.  Baznīcu ieskauj dārzs, ko noslēdz mūra stabiņos koka latiņu žogs. Apkārt dievnamam atrodas kapsēta, kuru izmantoja līdz Otrajam Pasaules karam.

Interjers 
Tā ir 21 metru gara telpa līdz presbitērijam ar koka grīdu un griestiem, kas ir taisni segti un apmesti. Griesti balstās uz 6 pīlāriem. Virs ieejas ir kora telpas ar ērģelēm. Lūgšanu zālē ir augsti soli dievlūdzējiem. Ir viena sakristeja, kur glabājas liturģiskās drēbes un trauki. Baznīcā bija trīs altāri. Galveno jeb centrālo altāri ieslēdz divas kolonnas, tajā ir krusts, kuram abās pusēs ir Svētā Jāzepa un Svētā Staņislava Kostkas statujas.  Agrāk bija vēl sānu altāri ar Jēzus Sirds un Svētā Kazimira gleznām, kā arī altāris ar Jaunavas Marijas statuju Svētā Pētera un Jaunavas Marijas Nemitīgās Palīdzības gleznām, no kurām pēdējo atveda no svētvietas Romā. Šī glezna ir valsts nozīmes mākslas piemineklis,  restaurēta 2007. gadā un atstāta dievnamā, tāpat aplūkojama ir Dievmātes Pasludināšanas glezna. Viens sānu altāris ir pārvests uz Kandavas baznīcu.

Draudze 

Draudze iekļaujas Romas Katoļu Rīgas Metropolijas klēra Liepājas diecēzē. Draudzi apkalpo prāvests Juris Krisūns  OSPPE. Ventspils draudze sākusi veidoties 19. gadsimta sākumā, uzceļot koka kapelu, bet nodibinājās 1898. gadā, uzceļot pašreizējo dievnamu. Dievkalpojumi baznīcā notiek katru dienu, tie tiek noturēti latviešu un poļu valodās. Darbojas Svētdienas skola, kursi laulātajiem, Marijas leģions un harizmātiskā kopiena "Klints".

Draudzes lielākie svētki un atlaidas 
Draudzes lielākie svētki ir Svēto apustuļu Pētera un Pāvila diena, Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas diena, Svētā Krusta paaugstināšanas svētki — 40 stundas, Jaunavas Marijas bezvainīgās ieņemšanas diena.

Atsauces

Ārējās saites 
 Ventspils Sv. Krusta Romas katoļu baznīca www.vietas.lv
 Ventspils Svētā Krusta Romas katoļu baznīca www.visitventspils.com
 Senāks dievnama attēls www.zudusilatvija.lv

Romas katoļu baznīcas Latvijā
Liepājas diecēzes baznīcas
Baznīcas Ventspilī
Rudens sonāte

"Rudens sonāte" () ir 1978. gada zviedru drāma. Filmu režisēja un sarakstīja Ingmars Bergmans. Bergmans nodokļu nemaksāšanas skandāla dēļ filmu uzņēma ārpus Zviedrijas. Ainas tika uzņemtas Norvēģijā, bet filmu izplatītāja Bergmana Rietumvācijas kinokompānija Personafilm GmbH. Filmas "Rudens sonāte" galvenās lomas spēlē Ingrīda Bergmane, Līva Ullmanne un Lēna Nīmane. Filmas stāsts ir par daudzsološu klasiskās mūzikas pianisti, kas pēc vairāk kā septiņiem gadiem sastopas ar savu neizloloto meitu.

"Rudens sonāte" bija aktrises Ingrīdas Bergmanes pēdējā galvenā loma pilnmetrāžas filmā. 1979. gadā filma ieguva Zelta globusa balvu kā labākā filma svešvalodā.

Ārējās saites 

1978. gada filmas
Zviedrijas filmas
Ingmara Bergmana filmas
Drāmas
Riebums (filma)

"Riebums" () ir 1965. gada Lielbritānijas psiholoģisks trilleris. To režisēja Romans Polaņskis, tā ir pirmā Poļanska filma, kas tika uzņemta ārpus Polijas — Londonā. Filmā galvenās lomas spēlē Katrina Deneva, Ivonna Furno, Jans Hendrijs un Džons Freizers. Filmas stāsts ir par sievieti, kas pēc viņas māsas aizbraukšanas ceļojumā, piedzīvo dīvainus un šausminošus murgus un halucinācijas.

"Riebums" ir pirmā daļa Polaņska "dzīvokļu" filmu trioloģijā, tai seko "Rozmarijas bērns" (1968) un "Īrnieks" (1976). Filma ieguva Sudraba lāci un FIPRESCI balvu Berlīnes kinofestivālā.

Ārējās saites 

1965. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Romana Polaņska filmas
Drāmas
Šausmu filmas
Andrejs Mesārošs

Andrejs Mesārošs (; dzimis 1985. gada 13. oktobrī) ir slovāku hokejists, aizsargs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2017) Mesārošs pārstāv KHL klubu Bratislavas "Slovan".

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Mesārošs uzsāka 2002.—03. gada sezonā, debitējot Slovākijas Ekstralīgas kluba Trenčīnas "Dukla" sastāvā. Kluba rindās hokejists aizvadīja arī nākamo sezonu, taču 2004. gada vasarā aizsargs devās uz Ziemeļameriku, pievienojoties Rietumu hokeja līgas klubam Vankūveras "Giants".

Jau 2005.—06. gada sezonā, būdams 19 gadus vecs, Mesārošs izcīnīja vietu NHL kluba Otavas "Senators" pamatsastāvā. Nākamajā sezonā hokejists kopā ar "Senators" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Anahaimas "Ducks" hokejistiem.

Pēc 2007.—08. gada sezonas noslēguma Mesārošs tika aizmainīts uz Tampabejas "Lightning" vienību, taču 2010. gada vasarā hokejists tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers" vienību. 2014. gada martā Mesārošs tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins" vienību, taču vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Bufalo "Sabres". 2015. gada vasarā pievienojās KHL vienībai Novosibirskas "Sibir", taču jau gadu vēlāk pārcēlās uz Bratislavas "Slovan", kļūstot par komandas kapteini.

Slovākijas hokeja izlases rindās aizsargs spēlējis 2006., 2010. un 2014. gada olimpisko spēļu turnīros, kā arī 2004. un 2006. gada Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Trenčīnas apgabalā dzimušie
Slovākijas hokejisti
Otavas "Senators" spēlētāji
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Bufalo "Sabres" spēlētāji
Novosibirskas "Sibirj" spēlētāji
Bratislavas "Slovan" spēlētāji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
NHL drafta pirmās kārtas izvēles