joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Seriālais kravas konteinera kods

Seriālais kravas konteinera kods (SSCC) ir 18 ciparu skaitlis, ko izmanto loģistikas vienību identificēšanai. Lai automatizētu lasīšanas procesu, SSCC bieži tiek iekodēts svītrkodā, parasti GS1-128simbolikā, un to var iekodēt arī RFID tagā. To izmanto elektroniskās komercijas darījumos.

SSCC sastāv no paplašinājuma cipara, GS1 uzņēmuma prefiksa, sērijas numura un kontrolcipara. Tas viss ir ciparos. To izmanto augstākā iepakojuma līmeņa identifikācijai.

SSCC parasti izmanto piegādes iepriekšējos paziņojumos (ASN) EDI biznesa ziņojumos.

SSCC nevajadzētu jaukt ar SSCC vienībā esošo (serializēto) objektu GRAI vai GIAI kodiem: SSCC parasti tiek izveidots konkrētā (nosūtītāja) pusē iepakošanas laikā un zaudē savu nozīmi pēc tam, kad to ir saņēmusi otra (saņēmēja) puse, vai pēc tā izpakošanas. SSCC konteinerā esošos serializētos objektus vienmēr var identificēt pēc to GRAI vai GIAI identifikatoriem, ja vien šie GRAI vai GIAI kodi vairs nav derīgi tā iemesla dēļ, ka pats serializētais objekts ir iznīcināts vai arī tā identifikators vairs nav derīgs.

Ārējās saites 

 http://www.gs1.org
 http://www.gs1.org/barcodes/technical/idkeys/sscc 
 http://www.unece.org/trade/untdid/welcome.htm
 Serializētais Kravas Konteinera Kods (SSCC-18)
 BarcodeRobot Bezmaksas SSCC pdf etiķešu ģenerators 
Produktu klasifikācija
GS1 standarti
Kravu pārvadājumi
Unikālie identifikatori
Identifikatori
ZIL-164

ZIL-164 () ir PSRS daudztonnu kravas automašīna, ko ražoja ZIL rūpnīcā. To izveidoja uz ZIS-150 bāzes, modernizējot atsevišķus automašīnas mezglus un agregātus. Automašīnu ražoja laika posmā no 1957. gada līdz 1964. gada decembrim (kopš 1961. gada decembra kā ZIL-164A).

Pielietojums 
Kravas automašīnas ZIL-164 un ZIL-164A ilgus gadus bija galvenās darba automašīnas gandrīz visās PSRS autosaimniecībās. Uz to bāzes specializētās rūpnīcas lielos daudzumos izlaida furgonus, cisternas, ugunsdzēsības automašīnas, autoceltņus un citu veidu speciālo tehniku.

ZIL-164A konstrukcijā ieviesa dažādus uzlabotus mezglus no plānotā ZIL-130 modeļa (sajūgu, pārnesumkārbu, stāvbremzi, kombinēto bremžu vārstu). Šī atjaunotā modeļa izmēģinājumi notika 1960. gadā, bet ražošanā nonāca 1961. gada oktobrī. Galvenā vizuālā ZIL-164 un ZIL-164A atšķirība ir dzesēšanas ribu izvietojums dzinēja pārsega sānos: ZIL-164 tās ir vertikālas, bet ZIL-164A horizontālas (tādas pašas kā (ZIS-150).

Daudzas kravas automašīnas, ko Padomju armija izmantoja Austrumvācijā, aprīkoja ar speciālām Vācijā ražotām virsbūvēm. Bieži vien vācu ugunsdzēsības automašīnas, kas veidotas uz ZIL-164 bāzes, pēc norakstīšanas no armijas daļām turpināja kalpot tuvējo pilsētu ugunsdzēsības brigādēs.

Uz ZIL-164A šasijas uzstādīja PSRS pirmo sērijveidā ražoto cisternu sašķidrinātās gāzes pārvadāšanai (АЦЖНГ-4-164А). Autosaimniecībās ZIL-164 izmantoja līdz 1970. gadu beigām, bet atsevišķas auto vienības līdz pat 1990. gadiem. 1960. gadu sākumā ZIL-164 un tā modifikācijas jau bija novecojušas, tādēļ 1965. gadā pārtrauca to ražošanu.

ZIL-164A tehniskais raksturojums 
 Riteņu formula - 4x2
 Pašmasa — 4100 kg
 Pilna masa - 8250 kg
 Kravnesība:
 pa asfaltbetona ceļiem — 4000 kg
 pa grants ceļiem — 3500 kg
 Pieļaujamais piekabes svars:
 pa ceļiem — 4500 kg
 Garums — 6700 mm
 Garenbāze — 4000 mm
 Platums — 2470 mm
 Riteņu platums:
 priekšējā ass — 1700 mm
 aizmugurējā ass — 1740 mm
 Augstums (pēc kabīnes) — 2180 mm
 Klīrenss:
 zem priekšējās ass — 325 mm
 zem aizmugurējās ass — 265 mm
 Dzinējs: — ZIL-164A (ЗИЛ-164А) (benzīna, karburatora, sešu cilindru)
 Dzinēja jauda — 100 Zs pie 2800 apgr/min
 Dzinēja darba tilpums — 5560 cm³
 Pārnesumkārba — mehāniskā, piecu pārnesumu
 Piekare:
 priekšējā — lokšņu atsperes ar amortizatoriem
 aizmugurējā — lokšņu atsperes
 Maksimālais ātrums — 70 km/h
 Degvielas bāku tilpums — 150 litri
 Degvielas patēriņš uz 100 km braucot ar ātrumu 40 km/h — 27 litri
 Bez stūres hidrauliskā pastiprinātāja

Ārējās saites 
 ZIL-164 apraksts 

ZIL
Padomju automobiļi
Alfreda Markovska

Alfreda Noncija Markovska (, dzimusi , mirusi ) bija Polijas čigāniete. Viņa Otrā pasaules kara laikā izglāba apmēram piecdesmit bērnus no holokausta un Porajmosa genocīda.

Biogrāfija 
Alfreda Markovska piedzima 1926. gadā Polijas austrumu robežzemē (Kresi) netālu no Stanislavovas (tagad Ivanofrankivska Ukrainā) ceļojošā taborā turīgā Polijas čigānu ģimenē.

1939. gadā vācu iebrukuma laikā viņi atradās Ļvovā. Pēc tam, kad Padomju Savienība arī iebruka Polijā, baidoties no ukraiņu nacionālistiem, tabors pārcēlās uz vācu okupēto Polijas daļu.
1941. gadā slaktiņā netālu no Bjalas Podlaskas vācieši noslepkavoja visus Markovskas ģimenes locekļus, tostarp Alfredas Markovskas vecākus un brāļus. Kad viņa atgriezās pie ģimenes ar pārtikas produktiem, viņa atrada nometni iznīcinātu un aptuveni astoņdesmit cilvēkus nošautus. Alfreda bija vienīgā, kas izdzīvoja. Viņa devās uz Rozvadovu, kur 1942. gadā 16 gadu vecumā apprecējās ar čigānu Gucio, kura ģimene arī bija iznīcināta. Drīz laulātie tika ieslodzīti Ļubļinas čigānu geto, pēc tam tika nogādāti uz Lodzu un Beļecu, no kurienes viņiem izdevās aizbēgt.

Viņi atgriezās Rozvadovā, un Alfreda Markovska ieguva viltotu personas apliecību un dokumentu par nodarbinātību, un tika reģistrēta kā dzelzceļa strādniece. Strādājot uz dzelzceļa sliedēm viņa bija lieciniece ieslodzīto pārvadājumiem uz apkārtnes nometnēm. Alfreda Markovska iesaistījās ebreju un čigānu, it īpaši bērnu, glābšanā no nāves. Viņa devās uz zināmām cilvēku masveida slaktiņu vietām un meklēja izdzīvojušos. Turklāt viņai pat izdevās izglābt dažus bērnus no vilcieniem, kas brauca garām Rozvadovai, dodoties uz nāves nometnēm. Markovska tos atveda uz savām mājām, noslēpa un ieguva viltotus dokumentus, kas pasargāja viņus no vāciešiem. Tiek lēsts, ka pateicoties Markovskai, tika izglābti apmēram piecdesmit bērni.

1944. gadā Padomju Savienība atbrīvoja Polijas teritoriju. Tā kā Sarkanā armija piespiedu kārtā iesauca čigānus savās rindās, Markovska kopā ar vīru un dažiem bērniem, kurus viņa bija izglābusi (ieskaitot dažus vācu bērnus, kas vēlējās bēgt no padomju karavīriem) bēga uz rietumiem, vispirms uz centrālo Poliju un pēc tam uz tā sauktajām "atgūtajām teritorijām" (tagad Polijas rietumos).

Pēc kara Polijas Tautas Republikas varas iestādes uzsāka kampaņu, lai piespiestu čigānus apmesties un atteikties no sava tradicionālā dzīvesveida. Markovska un viņas ģimene dzīvoja vispirms Przezmierovas ciemā netālu no Poznaņas, bet pēc vīra nāves pārcēlās uz Gožovu Velkopolsku.

2006. gada oktobrī Alfreda Markovska tika apbalvota ar Polijas atdzimšanas ordeni par ebreju un čigānu bērnu glābšanu Otrajā pasaules karā.
Kā uzskatīja Alfreda Markovska, viņai bija ap 250 mazbērnu — viņas pašas un to bērnu bērni, kurus viņa izglāba no nāves.

Markovska mira 2021. gada 30. janvārī, 94 gadu vecumā

Atsauces

Ārējās saites 

 Alfreda Markowska romarising.org

Polijas cilvēki
Čigāni
Marcels Nēbelss

Marcels Nēbelss (, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Nēbelss pārstāv Vācijas hokeja līgas komandu Berlīnes "Eisbären" (2021. gada informācija). Nēbelsu 2011. gada NHL draftā ar kopējo 118. numuru, 4. kārtā izvēlējās Filadelfijas "Flyers".

Karjera 
Savu profesionālo karjeru Nēbelss sācka 2009. — 2010. gada sezonā DEL līgas kluba Krēfeldes "Pinguine" sastāvā. Nākamajā sezonā Nēbelss pārcēlās uz Rietumu hokeja līgas komandu Sietlas "Thunderbirds", kur spēlēja divus gadus. Vēlāk spēlējis citā WHL komandā Portlendas "Winterhawks", ECHL komandā Trentonas "Titans" un AHL komandā Adirondakas "Phantoms". 2014. gadā Nēbelss atgriezās Vācijā un pievienojās Berlīnes "Eisbären".

Vācijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2013., 2014., 2016., 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātā. Izcīnījis sudraba medaļu 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Vācijas hokejisti
Krēfeldes "Pinguine" spēlētāji
Berlīnes "Eisbaren" spēlētāji
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Darens Dīcs

Darens Dīcs (, dzimis ) ir Kanādā dzimis Kazahstānas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Dīcs pārstāv KHL komandu Astanas "Baris". Dīcu 2011. gada NHL draftā ar kopējo 138. numuru, 5. kārtā izvēlējās Monreālas "Canadiens".

Karjera 
Dīcs savu karjeru sāka Rietumu hokeja līgas klubā Saskatūnas "Blades". 2013. gadā viņš pievienojās AHL komandai Hamiltonas "Bulldogs", kur spēlēja divas sezonas. 2015. gadā debitējis Monreālas "Canadiens" sastāvā, kur aizvadīja 13 spēles. Vēlāk spēlējis AHL komandās Sentdžonsas "IceCaps", Hēršijas "Bears" un Teksasas "Stars". 2017. gadā Dīcs pievienojās KHL komandai Astanas "Baris".

Atsauces

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Kazahstānas hokejisti
Monreālas "Canadiens" spēlētāji
Astanas "Baris" spēlētāji
Albertā dzimušie
Letjas mežs

Letjas mežs () ir valsts nozīmes aizsargājama teritorija Rumānijas galējos austrumos Donavas deltā, kas atbilst IUCN Ia kategorijai (stingra režīma dabas rezervātam) un atrodas Tulčas žudeca austrumos K.A. Roseti komūnā.

Letjas mežs ir vecākais dabas rezervāts Rumānijā. Tas tika izveidots 1938. gadā, kad Rumānijas Ministru padome pieņēma lēmumu Nr. 645, pasludinot mežu par dabas rezervātu. Tas atrodas starp Donavas deltas Sulinas un Kilijas atzariem un tā platība ir aptuveni 2 825 ha. Mežs ir audzis Donavas un jūras smilšu sanesumos, tā teritorijā atrodas smilšu kāpas līdz 22 m augstumam.

Šis mežs kļuva par pamatu vēlākajam Donavas deltas biosfēras rezervātam, kas pasludināts par pasaules mantojuma objektu. Saskaņā ar UNESCO Cilvēka un Biosfēras programmu 1992. gadā Donavas delta tika starptautiski atzīta par biosfēras rezervātu, ieskaitot Letjas mežu.

Letjas mežs ir vistālāk ziemeļos esošais subtropu mežs, kurā ir daudz staipekņu un liānu veida kāpelējošu augu, piemēram, Periploca graeca, savvaļas vīnogulāji, parastais apinis, efejas.

Mežu galvenokārt veido baltā apse, piramidālā papele, parastā goba, parastais ozols, sudrabliepa, šaurlapu osis un melnalksnis. Tos papildina liela krūmu sugu daudzveidība.

Tajā dzīvo arī bagātīgs faunas komplekss, tostarp kukaiņu piekūns, jūras ērglis, zaļā vārna, pupuķis, stepes odze, mežacūka, lapsa, meža kaķis, ondatra, jenotsuns. Rezervātā uzturas arī ap 2000 Donavas deltas savvaļas zirgu, kuru klātbūtni tur rezervāta vadība uzskata par nevēlamu, bet dzīvnieku labturības organizācijas ieskata, ka kopš komunistu valdīšanas gadiem, kopš saimniekiem šos zirgus nabadzības un slimību dēļ nācās atlaist savvaļā, tie kļuvuši par dabiskā kompleksa sastāvdaļu. Daļa rezervāta ir no tiem nožogota. Rezervātā ir identificētas aptuveni 1600 kukaiņu sugas, tiek uzskatīts, ka tā ir ar insektiem visbagātākā teritorija Rumānijā.

Vēsturiski reģionu apdzīvo ukraiņi un "lipovani" — krievu vecticībnieku pēcteči, kuru senči glābās šeit no Nikona represijām Krievijā.

Caur rezervātu ved divi tūrisma maršruti, viens ar mašīnu pa smilšu grēdas virsotni, otrs zirgu pajūgā caur mežiem.

Atsauces 

Rumānijas dabas aizsargājamās teritorijas
Zibenslode

Zibenslode () ir 1965. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas ceturtā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģentu 007 attēlo skotu aktieris Šons Konerijs. Filmas sižets ir balstīts uz 1961. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Šī ir trešā un pēdējā Bonda filma, kuras režisors ir Terenss Jangs. Galvenās lomas filmā atveido Šons Konerijs, Klodīna Ožē un Adolfo Selī.

Filmā Džeimsam Bondam jāatrod divas NATO atombumbas, kuras nozagusi organizācija SPECTRE.

Ārējās saites 

1965. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Vladimirs Šņitņikovs

Vladimirs Šņitņikovs (, 1913—1996) bija krievu arhitekts, kurš pēc Otrā pasaules kara darbojās Latvijas teritorijā. Latvijas PSR nopelniem bagātais arhitekts (1969).

Biogrāfija 

Dzimis  Maskavā desmit bērnu ģimenē. Beidzis Maskavas Arhitektūras institūtu (1935). Kā students viņš piedalījās Vissavienības atklātajos arhitektūras konkursos. Viņa Minskas Valsts drāmas teātra projektam tika piešķirta trešā balva, balva tika piešķirts arī Radio nama projektam Maskavas Miusas laukumā. Pēc institūta beigšanas sāka strādāt vienā no Maskavas projektēšanas institūtiem un pasniedza arhitektūras projektēšanu Kara inženieru akadēmijā. Pēc viņa projekta Glazovas pilsētā tika uzbūvēti divi linu kombināta cehi.

Otrā pasaules kara laikā dienēja Sarkanajā armijā (1939—1945), projektējot militārās inženierbūves. Sarkanās armijas virzības laikā caur Latviju sapieru bataljons Šņitņikova vadībā, neskaitot atmīnēšanas darbus, uzcēla tiltus pār Aiviekstes upi un pāri Daugavai Skrīveru apkārtnē, pēc tam pār Lielupi un Misu. Pēc Rīgas ieņemšanas bataljona štābs atradās Imantas teritorijā, kur vēlāk Šņitņikovs projektēja dzīvojamo rajonu "Imanta-1". Karu pabeidza majora pakāpē.

Pārcēlies uz Rīgu uz pastāvīgu dzīvi, viņš strādāja Latvijas PSR centrālajā projektēšanas institūtā "Latgiprogorstroj", ieņēma valsts celtniecības projektēšanas institūta galvenā arhitekta amatu (līdz 1980. gadam). Latvijas Arhitektu savienības biedrs kopš 1946. gada.

Autors un līdzautors liela mēroga arhitektūras darbiem, kuriem bija raksturīgs staļiniskā laikmeta monumentālisma nospiedums, taču Latvijā viņam bija raksturīga arī latviešu nacionālā ornamenta elementu izmantošana ēku projektēšanā.

Cēlis arī dzīvojamās un sabiedriskās ēkas Rīgā, Slokā, Liepājā, Ogrē, Viļakā un citās pilsētās.

Miris . Apglabāts Rīgas Meža kapos.

Pazīstamākie projekti 
 Viens no Latvijas Zinātņu akadēmijas augstceltnes autoriem (1950—1958). Šajā ēkā pirmo reizi padomju augstceltnēs tika izmantotas saliekamās betona konstrukcijas, bet ārējā apdarē tika izmantotas māla un keramikas flīzes. Arhitekti mēģināja saskaņot ēkas siluetu un it īpaši 111 metru smaili ar Vecrīgas smailēm.
 Daugavas stadions Rīgā (1952)
 Rīgas Kultūras un atpūtas parka "Mežaparks" Lielā estrāde kopā ar Guntu Irbīti un Karīnu Dannenhiršu (Daujāti) (1955)
 Dinamo stadions (1956)
 Sporta nams "Daugava" kopā ar G. Akopjanu (1960—1963)
 Rīgas Civilās aviācijas institūta komplekss (1961—1969)
 Viens no Latvijas PSR Ministru padomes ēkas piebūves autoriem (1954—1957)
 Viesu māja "Gauja" Līgatnē (1971—1974)
 Mikrorajons "Imanta-1": 24 piecstāvu ēkas, skola 1284 skolēniem, divi lieli bērnudārzi, pirmās lielo paneļu 12 stāvu ēkas.
 Dzīvojamā ēka Ļeņina un Engelsa ielu stūrī Rīgā ar 129 dzīvokļiem.

Atsauces 

Latvijas arhitekti
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Tēvijas Kara ordeni apbalvotie
1913. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
1996. gadā mirušie
Tu dzīvo tikai divreiz

Tu dzīvo tikai divreiz () ir 1967. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas piektā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģentu 007 attēlo skotu aktieris Šons Konerijs. Filmas sižets ir balstīts uz 1964. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors pirmo reizi ir Luīss Gilberts, kurš vēlāk bija režisors arī filmām "Spiegs, kurš mīlēja mani" (1977) un "Mēnesgājējs" (1979).

Filmā Džeimsam Bondam jānovērš kara draudi starp ASV un PSRS, kas izcēlušies pēc mistiskām kosmosa kuģu nozušanām.

Ārējās saites 

1967. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Go A

Go_A () ir ukraiņu elektrofolka mūzikas grupa no Kijivas Ukrainā, kas izveidota 2012. gadā. Grupa piedalīsies, pārstāvot Ukrainu, 2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu Shum (Шум).

Vēsture 
Ideja par grupas izveidi, kuras mūzikā tiktu apvienota elektroniskā mūzika ar ukraiņu tautas mūziku radās grupas biedram Tarasam Ševčenko 2011. gadā, bet viņam radās grūtības atrast līdzīgi domājošus mūziķus. Go_A savu darbību uzsāka 2012. gada beigās, kad tika izlaists tās pirmā dziesma Коляда. Grupas nosaukums nozīmē "atgriezties pie saknēm", apvienojot angļu vārdu Go ("doties") ar grieķu alfabēta burtu alfa (Α), kas simbolizē visa sākumu. Grupas darbības laikā tās sastāvs ir mainījies 14 reizes.

Pašreizējie Go_A dalībnieki nāk no atšķirīgām Ukrainas vietāmː Katerina Pavlenko — Ņižinas, Tarass Ševčenko Kijivas, Ihors Didenčuks Luckas un Ivans Grigorjaks — Čerņivcu apgabala. Visi, izņemot Ihoru Didenčuku, kurš pats spēlē vairāk nekā 30 mūzikas instrumentu, no grupas dalībniekiem reiz ir spēlējuši smago metālu. Katerina Pavlenko ir arī veterānu kora vadītāja, kamēr Ivans Grigorjaks ir bijis arī repa grupas dalībnieks.

2016. gadā grupa izlaida singlu Веснянка, kas uzvarēja nacionālajā konkursā The Best Track in Ukraine un vairākas nedēļas pēc kārtas bija ukraiņu radiostaciju topos. Tā paša gada novembrī iznāca grupas debijas albums Іди на звук, kas sastāvēja arī no dziesmas Веснянка. Dziesma 2019. gadā arī sasniedza mūzikas topus Slovākijā. 2017. gada sākumā viņi ierakstīja Ziemassvētku singlu Щедрий вечір sadarbībā ar Katya Chilly. Grupa savas darbības laikā ir piedalījusies vairākos koncertos un festivālos, galvenokārt Ukrainā, bet arī ārpus tās.

Eirovīzijas dziesmu konkurss 
 tika paziņots, ka Go_A būs vieni no dalībniekiem Ukrainas nacionālajā atlasē 2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursam Roterdamā, Nīderlandē ar dziesmu Solovey (Соловей). Grupa atlasē piedalījās galvenokārt viņu fanu pieprasījuma dēļ. Viņi atlases finālā  uzvarēja, iegūstot visaugstāko rezultātu gan no žūrijas, gan skatītājiem. Viņi konkursā būtu piedalījušies, ja tas  nebūtu atcelts COVID-19 pandēmijas dēļ. Taču uzreiz pēc atcelšanas paziņojuma tajā pašā dienā ukraiņu pārraidītājs UA:PBC paziņoja, ka grupa atgriezīsies 2021. gada konkursā.  tika paziņots, ka grupa konkursā Roterdamā, Nīderlandē piedalīsies ar dziesmu Shum (Шум), kas tika izvēlēta ar žūrijas 5 mūzikas profesionāļu sastāvā palīdzību. Pašas dziesmas oriģinālā versija ar tās sākotnējo mūzikas videoklipu tika izlaista jau , taču saīsinātā un uzlabotā dziesmas versija ar jaunu mūzikas videoklipu tika izdota .

Atsauces

Ārējās saites 

 Profils Eurovision.tv lapā
 
 
 

 

Ukrainas mūzikas grupas
2010. gadu mūzikas grupas
Ukrainas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki‎
2020. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
2021. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Viņas augstības slepenajā dienestā

"Viņas augstības slepenajā dienestā", dažkārt arī saukta par "Viņas majestātes slepenajā dienestā" (), ir 1969. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas sestā filma. Britu specdienesta MI6 aģentu 007 pirmo un vienīgo reizi attēlo austrāliešu aktieris Džordžs Leizenbijs. Filmas sižets ir balstīts uz 1963. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Pīters R. Hants, kurš visās iepriekšējās filmās veica montāžu.

Sākotnēji bija paredzēts, ka Leizenbijs Džeimsu Bondu attēlos 7 filmās, taču filmas uzņemšanas gaitā viņš paziņoja, ka piedalīsies tikai vienā filmā.

Ārējās saites 

1969. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Gunārs Asaris

Gunārs Asaris (1934) ir latviešu arhitekts, Rīgas pilsētas galvenais arhitekts (1971–1998), vēlāk Rīgas Politehniskā institūta docētājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1934. gada 23. jūnijā Rīgā Konstantīna Asara un viņa sievas Hildas, dzimušas Vassermanes, ģimenē.  

1959. gadā beidza studijas RPI Celtniecības fakultātes Arhitektūras nodaļā. Strādāja par rajona arhitektu un galvenā arhitekta vietnieku (1959-1971) Rīgas pilsētas Galvenajā arhitektūras plānošanas pārvaldē, piedalījās Salaspils memoriāla izveidē (1961-1967). 1971. gadā viņu iecēla par Rīgas pilsētas galvenais arhitektu un viņš piedalījās Rīgas pilsētas attīstības ģenerālplānu un atsevišķu rajonu plānojumu detaļprojektu izstrādāšanā.
1979. gadā Asari ievēlēja par Latvijas Arhitektu Savienības valdes priekšsēdētāju.
1998. gadā viņš atstāja Rīgas pilsētas galvenā arhitekta amatu un pēc doktora disertācijas Dr. arch. aizstāvēšanas tika ievēlēts par RTU arhitektūras fakultātes asociēto profesoru.

Darbi 
 Salaspils memoriāls (1961-1967), līdzautori: arhitekti Oļģerts Ostenbergs, Ivars Strautmanis un Oļegs Zakamennijs; tēlnieki Ļevs Bukovskis, Jānis Zariņš, Oļegs Skarainis
 Rīgas pilsētas attīstības plāns 1995.-2005. gadam (līdzautors)
 Atsevišķu vasarnīcu un dzīvojamo ēku rekonstrukcijas projekti Jūrmalā no 1997. gada līdz 2001. gadam

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Ļeņina prēmija (1970) par Salaspils memoriālā ansambļa izveidi

Publikācijas 
 Rīgas pilsētbūvnieciskā attīstība 20.-21. gs. mija (zinātņu doktora disertācija, 1999)
 Rīgas attīstības aktualitātes. Žurnāls "Latvijas arhitektūra" (1997)
 Demography and housing AMBIO, Zviedrija (1996)

Atsauces 

Latvijas arhitekti
Rīgā dzimušie
Rīgas Tehniskās universitātes darbinieki
Jahorina

Jahorina () ir īsa kalnu grēda un slēpošanas kūrorts Bosnijā un Hercegovinā Dināru Alpos 30 km (pa autoceļu) uz DA no Sarajevas, tās augstākā virsotne Ogorjelica (1910 m) atrodas vairāku kopienu — Serbu Republikas Pales un Trnovas, kā arī Bosnijas un Hercegovinas Federācijas Sarajevas kantona Trnovas kopienas saskares vietā. Vasarā to klāj zāle, bet ziemā līdz 3 m augsts sniegs. Vidēji sniegs ir 175 dienas gadā, vidējais sniega segas augstums februārī — 106 cm.

Jahorinas ciemats un slēpošanas kūrorts atrodas Pales kopienas teritorijā kalnu ziemeļu nogāzē. Tajā rīkoja sieviešu kalnu slēpošanas sacensības 1984. gada Sarajevas ziemas olimpiskajās spēlēs. Kūrortam ir augoša popularitāte — tā vadība 2021. gada maijā ziņoja, ka 2020./2021. gada sezonā Jahorinas apmeklētāju skaits sasniedzis rekordu, neraugoties uz koronavīrusa epidēmijas radītiem traucēkļiem.

Bosnijas kara laikā Jahorina kā izdevīga artilērijas pozīcija Sarajevas apkaimē bija stratēģiski nozīmīga teritorija, un, neraugoties uz atmīnēšanas pūlēm, dažos kalna apkaimes rajonos, joprojām ir mīnas. Paša slēpošanas kūrorta robežās mīnu, domājams, vairs nav, bet ārpus tā mīnētās teritorijas ir iezīmētas. 2011. gada 30. oktobrī slovēņu paraplānists tika smagi ievainots Jahorinas kalnā, kad viņš kļūmīgi nolaidās mīnu laukā.

Attēlu galerija

Atsauces 

Alpi
Bosnijas un Hercegovinas ģeogrāfija
Dimanti ir mūžīgi

Dimanti ir mūžīgi () ir 1971. gada britu spiegu filma un Džeimsa Bonda filmu sērijas septītā filma, kurā britu specdienesta MI6 aģenta 007 lomā atkārtoti atgriezās skotu aktieris Šons Konerijs. Filmas sižets ir balstīts uz 1956. gada Iana Fleminga romānu ar tādu pašu nosaukumu. Filmas režisors ir Gajs Hamiltons. Galvenās lomas filmā atveido Šons Konerijs, Džila Sentdžona un Čārlzs Grejs. Filma tikusi nominēta Amerikas Kinoakadēmijas balvai nominācijā Labākā skaņa.

Pēc Džordža Leizenbija atteikšanās turpināt filmēties, Eon Productions vēlējās, lai galveno lomu atkal uzņemas Konerijs, par ko viņam tika samaksāti 1,25 miljoni dolāru.

Ārējās saites 

1971. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Džeimsa Bonda filmas
Piedzīvojumu filmas
Mortens Madsens

Mortens Madsens (, dzimis ) ir Dānijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Madsens pārstāv Allsvenskan līgas klubu Timrå IK. Madsenu 2005. gada NHL draftā ar kopējo 122. numuru, 4. kārtā izvēlējās Minesotas "Wild".

Karjera 
Savu karjeru sācis Zviedrijas komandā Frölunda HC. 2006. gadā Madsens pārcēlās uz Kvebekas junioru hokeja līgas klubu Victoriaville Tigres, kur 62 spēlēs Madsens iekrāja 100 punktus. Nākamās divas sezonas Madsens pavadīja AHL komanda Hjūstonas "Aeros". Vēlāk Madsens pārcēlās atpakaļ uz Zviedriju, kur četras sezonas spēlēja Modo Hockey komandā. 2013. gadā viņš pievienojās Vācijas hokeja līgas komandai Hamburgas "Freezers". No 2016. gada līdz 2018. gadam spēlējis Zviedrijas hokeja līgas komandā Karlskrona HK, kur viņš bija komandas kapteinis. Kopš 2018. gada Madsens spēlē Timrå IK komandā.

Dānijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 14 Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1987. gadā dzimušie
Dānijas hokejisti
Hamburgas "Freezers" spēlētāji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ādams Reideborns

Ādams Reideborns (, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Reideborns pārstāv KHL klubu Kazaņas "Ak Bars".

Iepriekš Reideborns ir spēlējis Zviedrijas komandās Djurgårdens IF un Modo Hockey. 2018—19. gada sezonā saņēmis Honkena balvu, kā Zviedrijas hokeja līgas sezonas labākais vārtsargs.

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Oskars Lindberjs

Oskars Lindberjs (, dzimis ) ir Zviedrijas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Lindberjs pārstāv KHL klubu Maskavas "Dinamo". Lindberju 2010. gada NHL draftā ar kopējo 57. numuru, 2. kārtā izvēlējās Fīniksas "Coyotes".

Karjera 
Savas karjeras sākumā četras sezonas pavadījis Zviedrijas Elitsērijas kluba Skellefteå AIK sastāvā. 2011. gadā Lindberjs tika aizmainīts uz Ņujorkas "Rangers". 2013. gadā pievienojies AHL klubam Hartfordas "Wolf Pack". "Rangers" sastāvā debitējis . Nākamās divas sezonas aizvadījis "Rangers" komandā. 2017. gada jūlijā Lindberjs parakstīja līgumu ar Vegasas "Golden Knights". 2019. gadā viņš tika aizmainīts uz Otavas "Senators". 2019—2020. gada sezonu pavadījis Šveices Nacionālās līgas komandas EV Zug sastāvā. Kopš 2020. gada spēlē KHL komandā Maskavas "Dinamo".

Zviedrijas hokeja izlases sastāvā Lindbejs ir piedalījies 2013. un 2017. gada Pasaules čempionātā, abas reizes izcīnot pirmo vietu.

Atsauces

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Ņujorkas "Rangers" spēlētāji
Vegasas "Golden Knights" spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Vesterbotenas lēnē dzimušie
Tirānas Botāniskais dārzs

Tirānas botāniskais dārzs ir gleznains botānisko dārzu komplekss, kas atrodas Tirānas dienvidos, Albānijā .

Tas ir vienīgais botānisko dārzu komplekss Albānijā. Būvniecība tika uzsākta 1964. gadā, sākotnēji aizņemot aptuveni 15 hektārus. Tas tika pabeigts 1971. gadā. Dārzu izveidoja albāņu botāniķis Mustafa Demiri.

Tas atrodas pilsētas dienvidos, un no tā paveras skats uz Tirānu un Krujas kalniem.

Tirānas botāniskais dārzs, kas ir Tirānas Universitātes struktūrvienība, izveidojis sadarbību ar Kanādas, Ungārijas, Ķīnas un Rumānijas dārziem.

Dārzā ir aptuveni 2000 augu sugu, un to uztur dārzkopības eksperti un zinātnieki, kuri arī izmanto dārzus pētniecības vajadzībām. Dārzi ir organizācijas Botanic Gardens Conservation International biedrs.

Pašreizējās izpētes jomas ietver ievesto augu sugu ekoloģiju, apdraudētās endēmiskās sugas un citas izpētes jomas. Īpaša specializācija ir melno priežu, ozolu un dabisko ganību zemju fitosocioloģiskajos pētījumos.

Atsauces

Ārējās saites 

Tirāna
Botāniskie dārzi
Ivica Zubacs

Ivica Zubacs (; dzimis  Mostarā, Bosnijā un Hercegovinā) ir horvātu basketbolists, spēlē centra pozīcijā. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Losandželosas "Clippers". Starptautiskās sacensībās pārstāv Horvātijas basketbola izlasi.

I. Zubacs ir dzimis horvātu ģimenē Bosnijā un Hercegovinā pie pašas Horvātijas robežas un kļuvis par Horvātijas pilsoni.

Karejera 
I. Zubacs sācis trenēties Horvātijas kluba Zagrebas "Cibona" sistēmā, bet pirmā profesionālā komanda, kurā spēlējis bija "Zrinjevac" nacionālajā otrajā līgā. 2016. gadā, kad "Cibona" piedzīvoja finansiālas grūtības, pārcēlās uz Serbijas klubu Belgradas "Mega Basket".

NBA 
2016. gada NBA drafta  otrajā kārtā I. Zubacu ar kopējo 32. kārtas numuru izraudzījās Losandželosas "Lakers". Pirmajās divās NBA sezonās daudz spēlējis "Lakers" D Līgas un G Līgas komandās. 2019. gada februārī I. Zubacs kopā ar Maiklu Bīzliju tika aizmainīts uz otru Losandželosas komandu "Clippers" pret Maiku Muskalu. "Clippers" sastāvā uzreiz kļuva par pamatsastāva centra spēlētāju, saglabājot šo pozīciju arī nākamajās sezonās.

Horvātijas izlase 
I. Zubacs ir spēlējis dažāda vecuma Horvātijas jaunatnes izlasēs. 2015. gada Pasaules čempionātā U19 izlasēm, kas notika Grieķijā, kopā ar Horvātijas izlasi izcīnīja sudraba medaļu, gūstot 15,8 punktus un 12,9 atlēkušās bumbas vidēji spēlē.

Ārējās saites 

1997. gadā dzimušie
Bosnijas un Hercegovinas Federācijā dzimušie
Bosnijas un Hercegovinas horvāti
Horvātijas basketbolisti
Bosnijas un Hercegovinas basketbolisti
Basketbola centri
Losandželosas "Lakers" spēlētāji
Losandželosas "Clippers" spēlētāji
Vecticība Latvijā

Vecticība Latvijā ir vecticības atzars Latvijā, kuram pieder aptuveni 7600 vecticībnieku (2004), kas tradicionāli dzīvo Latgalē un Sēlijā.
1991. gadā atjaunoja Latvijas Vecticībnieku Pomoras Baznīcas Centrālo Padomi (Центральный Совет Древлеправославной Поморской Церкви Латвии).
Daudzi no vecticībniekiem mitinās Daugavpilī, kurā pašlaik ir sešas draudzes, tādēļ baznīcas aprindās tā tiek dēvēta par "Vecticībnieku Jeruzalemi".
Jēkabpilī pastāv svētā svētmocekļa protopopa Abakuma draudze, kas ir vienīgā popiešu draudze visā Baltijā, kas atzīst Belajakriņicas hierarhiju (Krievijas Pareizticīgā vecticībnieku baznīca).

Vēsture 
Krievu vecticībnieki Latvijā ieradās 17. gadsimta otrajā pusē, bēgot no vajāšanām dzimtenē.

Vecticībnieks Sidors Kuzņecovs 1841. gadā uz Dreiliņbušas muižas zemes Ķengaragā nodibināja Kuzņecova porcelāna un fajansa fabriku. Lielākā daļa Kuzņecova fabrikas strādnieku arī bija vecticībnieki, kas nāca no Gžeļas, Duļevas, Kolomnas un citām Piemaskavas ciemiem un pilsētām, kas bija slavenas ar porcelāna amatniecību. Visiem, kas iestājās darbā rūpnīcā, tās īpašnieki dāvinājuši Bībeli un prasījuši, lai tie ar cieņu izturas pret uzņēmuma strādnieku ticību. Maskavas forštatē izveidojās viena no lielākajām un ietekmīgākajām Latvijas vecticībnieku kopienām.

Vecticībnieku draudzes Latvijā 
Latvijā ir reģistrētas 65 vecticībnieku draudzes.

Atsauces 

Vecticība
Reliģija Latvijā
Latvijas vēsture
Vecticībnieki
ITF-14

ITF-14 ir GS1 Interleaved 2 of 5 (ITF) svītrkoda ieviešana, Globālā Tirdzniecības Vienības Numura kodēšanai. ITF-14 simboli parasti tiek izmantoti produkta iepakojumu līmeņu kodēšanai, piemēram, kastīte, kurā ir 24 zupas kārbas. ITF-14 vienmēr tiek iekodēti 14 cipari.

Lai atrastu konkrēto uzņēmumu pēc GTVN-14, kas ir iekodēts ITF-14 simbolā, var izmantot GS1 rīku GEPIR.

Biezo melno apmali ap simbolu sauc par “nesošo rami”. “Nesošā rāmja” mērķis ir izlīdzināt drukas plates radīto spiedienu visā simbola virsmā un uzlabot nolasīšanas uzticamību, palīdzot samazināt nepareizas nolasīšanas iespējamību, kas var rasties, ja svītrkodu skenē pārāk lielā leņķī, skenēšanas staru kūlim nevis skenējot visas svītras, bet šķērsojot svītrkoda augšējo un/vai apakšējo malu, ko sauc par "īso skenēšanu". Tomēr ITF-14 gadījumā “nesošā rāmja” mala īsa skenējuma noteikšanai īsti nemaz nav nepieciešama. Tā kā ITF-14 svītrkoda datu garums vienmēr ir 14 cipari, pat tad, ja šķiet, ka īsā skenēšana nolasa derīgus datus, kļūdu var viegli atklāt, jo nolasīto datu apjoms ir īsāks par 14 cipariem; tad, kļūdas labošanai, svītrkoda skenēšanu var atkārtot. ITF-14 “nesošā rāmja” galvenā vērtība ir uzlabot pirmās skenēšanas veiksmīgas nolasīšanas rādītājus, uzlabojot drukas spiediena viendabīgumu un svītras malas noteikšanu, jo īpaši tajos gadījumos, kad ITF-14 svītrkodi tiek drukāti uz gofrētā kartona, kas ir plaši izplatīts.

Skatīt arī 

 Globālās tirdzniecības vienības numurs (GTVN)
 Globālais elektroniskais pušu informācijas reģistrs (GEPIR)
 Seriālā kravas konteinera kods (SSCC)

Ārējās saites 

 GS1 mājas lapa
 GS1 identifikācijas atslēgas (ID atslēgas)
 GEPIR: Globālais elektroniskais pušu informācijas reģistrs
 ITF-14 bezmaksas ģenerators
Svītrkods
GS1 standarti
Alars Kotli

Alars Kotli (; 1904. gada 27. augusts Veike-Mārja — 1963. gada 4. oktobris Tallina) bija igauņu arhitekts un mēbeļu dizaineris. 

Viens no slavenākajiem un ietekmīgākajiem igauņu arhitektiem, Kotli ir radījis vairākus nozīmīgus orientierus Tallinā. To skaitā ir Igauņu dziesmu svētku estrāde (1957—1960, kopā ar Henno Sepmanu un E. Pālmanu), Tallinas Universitātes galvenā ēka (1938—1940, ar Eriku Nevu), Mākslas fonda ēka (1949—1953) un administratīvā ēka Kadriorgas parkā (šobrīd Igaunijas Republikas prezidenta rezidence) kopā ar arhitektu Olevu Sīnmā (1937—1938).

Biogrāfija 
Dzimis Veikes-Mārjas mācītāja Johana Kotli ģimenē. Laika posmā no 1915. līdz 1922. gadam viņš mācījās Rakverē, Viru apriņķa reālģimnāzijā. 1922.–1923. gadā viņš studējis tēlniecību mākslas skolā Pallas Tartu un matemātiku Tartu universitātē. 1923.—1927. gadā viņš studēja Gdaņskas Tehniskajā universitātē Arhitektūras fakultātē, pēc tam līdz 1928. gadam strādāja tur kā asistents.

Kotli kopš 1930. gada bija Igaunijas Arhitektu asociācijas un Lietišķo mākslinieku asociācijas un kopš 1934. gada Inženieru kameras loceklis. Viņš piedalījās Igaunijas Padomju Arhitektu savienības dibināšanā 1945. gadā un bija tās priekšsēdētājs 1945.–1950. gadā, priekšsēdētāja vietnieks 1955.–1963. gadā. Ieņēmis arī vairākus citus amatus savas nozares organizācijās.

Kotli ir radījis arī daudzus eksperimentālus daudzdzīvokļu māju projektus, kas tika plaši izmantoti pēc Otrā pasaules kara, kad bija nopietna vajadzība pēc jauniem mājokļiem. Mazākas ēkas (divām ģimenēm) 20. gadsimta 50. gados tika izmantotas kā lielās balvas valsts organizētajā loterijā.

Kotli stils gadu gaitā ir mainījies. 1930. gados viņš ir projektējis daudzas funkcionālisma stila ēkas, piemēram, skolu ēkas Rakverē (1935—1938) un Tapā (1936—1939). Prezidenta pili, arī no pagājušā gadsimta 30. gadiem, var tikt klasificēta kā historisms, savukārt viņa 1950. un 1960. gadu stils ir līdzīgs brutālismam.

Apbedīts Tallins Meža kapos. Kopš 1988. gada tiek piešķirta Alara Kotli prēmija arhitektūrā.

Personīgā dzīve 
Alara Kolti meitas ir arhitekte Anu Kotli un programmētāja Malle Kotli.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Dziesmu svētku estrādes fotogrāfijas.

1904. gadā dzimušie
1963. gadā mirušie
Igaunijas arhitekti
Tartu Universitātes absolventi
Hakasu valoda

Hakasu valoda (хакас тілі) ir tjurku saimes valoda, kura galvenokārt izplatīta Hakasijā, kas atrodas Sibīrijas dienvidrietumos, Krievijā. Kopējais hakasu valodas pratēju skaits tiek lēsts ap 43 tūkstošiem, kas ir aptuveni puse no visiem hakasiem (otra daļa galvenokārt runā krievu valodā).

Ārējās saites 

Sibīrijas tjurku valodas
Krievijas valodas
Hakasija
Mareks Djaloga

Mareks Djaloga (, dzimis ) ir Slovākijas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Djaloga pārstāv Čehijas Ekstralīgas komandu HC Kometa Brno.

Iepriekš Djaloga ir spēlējis Slovākijas komandās HKM Zvolen, HC 07 Detva, HK Orange 20 un HK Spisska Nova Ves, Čehijas Ekstralīgas komandās HC Pardubice un Prāgas "Sparta", KHL komandās Kazaņas "Ak Bars", Bratislavas "Slovan", Pekinas "Kunlun Red Star" un Rīgas "Dinamo", kā arī Zviedrijas hokeja līgas komandā Mora IK.

Slovākijas hokeja izlases sastāvā Djaloga ir piedalījies 2013., 2014., 2015., 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātā, kā arī 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Banska Bistricas apgabalā dzimušie
Slovākijas hokejisti
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Bratislavas "Slovan" spēlētāji
Pekinas "Kunlun Red Star" spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Freds Ormēns

Freds Ormēns (, dzimis  Tjonvilā, Francijā) ir franču džeza mūziķis — saksofonists, multiinstrumentālists, aranžētājs, komponists un izpildītājs. Viņš ir latviešu-franču elektro-folk dueta Viņš un Viņa dalībnieks. Uz skatuves ar solo projektiem uzstājas ar pseidonīmu Mister Goldhand.

Biogrāfija 
Freds Ormēns sāka muzicēt Volmerāžleminas orķestrī, kurā apguva mūzikas teorijas zināšanas, klarnetes un saksofona spēli. Pēc sporta studiju uzsākšanas Mecas sporta koledžā handbola disciplīnā, viņš sešpadsmit gadu vecumā tomēr izvēlējās savu dzīvi saistīt ar mūziku. Pēc sociālo zinātņu bakalaura grāda ekonomikā viņš studējis klasisko saksofonu, pēc tam džeza saksofonu Mecas reģionālajā konservatorijā, kā arī muzikoloģiju, pedagoģiju un kora dziedāšanu Mecas Universitātē.

Savu muzikālo pieredzi viņš ir guvis gan kā mūzikas pedagogs, gan orķestra diriģents, gan saksofona pasniedzējs Didelanžas mūzikas skolā Luksemburgā. Viņš ir izveidojis sadarbību ar tādiem starptautiskiem mūziķiem kā Džamals Tomass, Kandija Dalfera, Deniss Paškēvičs, Laima Vaikule, Lerijs Grehems, uzstājies daudzos atzītos festivālos, piemēram, Petrodžeza festivālā Sanktpēterburgā, Saulkrastu džeza festivalā un Blues'n Jazz Rallye Luksemburgā. Šī sadarbība viņam ļauj izpausties visdažādos mūzikas stilos un žanros: pops, džezs, fanks, elektroniskā popmūzika un roks. 2006. gadā saksofonu kongresā Ļubļanā viņš iepazinās ar latviešu saksofonisti Ilzi Lejiņu — savu nākamo sievu, ar kuru kopā izveidoja duetu Viņš un Viņa.

Atsauces

Ārējās saites 
 Fred Hormain Oficiālā mājaslapa 

1977. gadā dzimušie
Francijas mūziķi
Globālais individuālā aktīva identifikators

Globālais individuālā aktīva identifikators (GIAI) ir daļa no GS1 standartu sistēmas. Tas ir vienkāršs rīks, kas paredzēts aktīvu identificēšanai pēc to veida un nepieciešamības gadījumā var unikāli identificēt aktīvus. “GS1 identifikācijas atslēga, ko izmanto atsevišķu aktīvu identificēšanai. Atslēgu veido GS1 uzņēmuma prefikss un individuālā aktīva atsauce."

GIAI ir viena no divām GS1 atslēgām, kas paredzēta aktīvu identifikācijai. GIAI izmanto pamatlīdzekļu identificēšanai, tas, piemēram, var būt dators, galds vai lidmašīnas sastāvdaļa. Tas dod iespēju katru aktīvu reģistrēt atsevišķi kā daļu no pamatlīdzekļu krājumu kontroles sistēmas, vienkāršāk izsakoties — jebkuru atsevišķu aktīvu uzņēmumā ar jebkādu vērtību, kas ir unikāli jāidentificē.

GIAI ir unikāla identifikācijas atslēga, kuru var globāli izmantot aktīvu identificēšanai. Detalizēta informācija par aktīvu tiek ierakstīta datu bāzē un GIAI ir atslēga, kas nodrošina saiti uz šo informāciju. To var attēlot ar GS1-128 svītrkodu, glabāt GS1 EPC etiķetē vai izmantot datu bāzē. GIAI uzdevums ir nodrošināt identifikācijas punktu, ko var izmantot ar konkrēto aktīvu saistītās datubāzē esošās informācijas izgūšanai.

Ārējās saites 

 Globālais individuālā aktīva identifikators GS1 vietnē

Atsauces 
 

GS1 standarti
Pamatlīdzekļi
Unikālie identifikatori
Identifikatori
Šons Volkers

Šons Volkers (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2021) Volkers pārstāv NHL komandu Losandželosas "Kings".

Savu profesionālo karjeru sācis AHL komandā Ontārio "Reign". 2018. gadā noslēdzis līgumu ar NHL komandu Losandželosas "Kings". 2019. gadā piedalījies AHL zvaigžņu spēlē.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Trojs Stečers

Trojs Stečers (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē aizsarga pozīcijā. Pašlaik (2022) Stečers pārstāv NHL komandu Arizonas "Coyotes".

Iepriekš Stečers ir spēlējis AHL komandā Jūtikas "Comets", kā arī četras sezonas pavadījis Vankūveras "Canucks" un vienu sezonu spēlēja Losandželosas "Kings".

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 2019. gada Pasaules čempionātā. 2021. gada Pasaules čempionātā, Rīgā ar Kanādas izlasi izcīnīja zelta medaļu.

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Džastins Denforts

Džastins Denforts (, dzimis ) ir Kanādas hokejists, spēlē uzbrucēja pozīcijā. Pašlaik (2021) Denforts pārstāv NHL komandu Kolumbusas "Blue Jackets".

Iepriekš Denforts ir spēlējis AHL komandās Redingas "Royals", Bridžportas "Sound Tigers" un Ročesteras "Americans", Somijas hokeja līgas komandā Raumas "Lukko" un KHL komandā Podoļskas "Vitjaz".

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Podoļskas "Vitjaz" spēlētāji
1958. gada Pasaules čempionāts hokejā

1958. gada Pasaules čempionāts hokejā notika Oslo, Norvēģijā no 1958. gada 28. februāra līdz 9. martam. Tas bija 25. Pasaules čempionāts hokejā.

Vietu sadalījums un statistika

Vietu sadalījums

Turnīra apbalvojumi 
 Labākie hokejisti:
 Labākais vārtsargs:  Vladimīrs Nadrhals
 Labākais aizsargs:  Ivans Tregubovs
 Labākais uzbrucējs:  Čarlijs Bērnss

Ārējās saites 
 IIHF mājaslapa 

Hokejs Norvēģijā
1958. gads sportā
Pasaules čempionāts hokejā
Liepas (Kocēnu pagasts)

Liepas ir ciems Valmieras novada Kocēnu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V193.

Pie ciema bija Ainažu-Smiltenes dzelzceļu stacija Zilaiskalns.

Atsauces 

Valmieras novada ciemi
VoLTE

VoLTE () ir ātrgaitas bezvadu sakaru standarts mobilajiem telefoniem un datu termināļiem, tai skaitā lietu interneta (IoT) ierīcēm and valkājamām ierīcēm. VoLTE ir līdz 3 reizēm lielāka datu kapacitāte nekā vecākajiem 3G standartiem un līdz 6 reizēm lielāka nekā 2G un GSM standartiem. Tas izmanto mazāku joslas platumu, jo VoLTE paketes galvene ir mazāka nekā standarta neoptimizētajos VoIP un LTE standartos. VoLTE zvanu tarifs parasti ir vienāds ar pārējo sakaru standartu zvanu tarifiem.

Lai būtu iespējams veikt VoLTE zvanu, iekārtai, tās programmaparatūrai un telekomunikāciju operatoram ir jāatbalsta VoLTE standarts zvana veicēja un zvana saņēmēja zonās.

Vēsture 
2012. gada augustā MetroPCS izlaida pasaulē pirmos pieejamos VoLTE komercionālos pakalpojumus, kas bija pieejami Dalasā, Teksasā, ASV. Šis pakalpojums tika izlaists kopā ar pirmo VoLTE telefonu, LG Connect 4G. 2014. gada maijā Singtel izlaida komercionāli pieejamu VoLTE servisu Singapūrā, kas bija pieejams tikai Samsung Galaxy Note 3, taču tas ar laiku tika paplašināts. 2014. gada Jūnijā KT korporācija demonstrēja pasaulē pirmo starptautisko savienojumu pakalpojumu, kas ir balstīts uz VoLTE. Dienvidkorejas operators izveidoja partnerattiecības ar China Mobile, lai radītu starptautisku VoLTE pakalpojumu.

2014. gada novembrī Verizon un AT&T izziņoja, ka tās iespējo VoLTE-to-VoLTE savienojumus starp saviem klientiem. VoLTE savienojamība starp Verizon un AT&T klientiem sākās 2015. gadā. Pārbaudes un tīkla izveide tika paveikta, abām komānijām izmantojot trešo pušu tīklus — šajā gadījumā Alcatel-Lucent mobilo sakaru tīklu. Tika izziņots, ka tīkla izveide tika pabeigta 2017. gadā.

2015. gada 11. jūlijā Kambodžas operators SEATEL Cambodia izziņoja pasaulē pirmo komercionāli pieejamo VoLTE servisu bez 2G un 3G tīklu atbalsta.

2019. gada februārī 253 telekomunikāciju operatori veica investīcijas VoLTE attīstībai 113 pasaules valstīs — atšķirībā no 137 operatoriem 65 valstīs 12 mēnešus iepriekš, pēc Global Mobile Suppliers Association datiem. 2019. gada augustā jau bija 262 operatori, kas attīstīja VoLTE 120 valstīs.

Līdz 2022. gada 31. decembrim Verizon plāno izbeigt savu 2G un 3G tīklu darbību, tā vietā koncentrējoties uz 4G LTE un 5G tīkliem. Klientiem ar ierīcēm bez 4G atbalsta būs jāiegādājās jaunas ierīces līdz atslēgšanas brīdim. Verizon pārtrauca aktivācijas procesus ierīcēm bez 4G atbalsta, un oriģināli Verizon bija plānojuši atslēgt savu 3G tīklu 2019. gadā, taču pagarināja atslēgšanas termiņu 3G tīklam divas reizes — pirmajā reizē termiņš tika pagarināts līdz 2020. gada 31. decembrim, un pēc tam — līdz 2022. gada 31. decembrim. Verizon Tīkla Inženierijas departamenta viceprezidents apgalvo, ka šis termiņš netiks pagarināts. Kompānija norādīja, ka termiņu pagarinājumi tika pielemti, lai samazinātu šīs darbības ietekmi uz saviem klientiem, kas joprojām izmanto 3G tīklu. 2021. gada martā mazāk nekā 1% Verizon klientu izmanto 3G tīklu, un liela daļa 3G ierīču kas joprojām tiek izmantotas ir integrētas ierīces, kā piemēram gudrās mājas aksesuāri un privātīpašumu drošības sistēmas.

References 

LTE
Mobilie sakari
IP balss pārraide
Florins Kicu

Florins Vasile Kicu (; [floˈrin vaˈsile ˈkɨt͡su]; dzimis 1972. gada 1. aprīlī) ir Rumānijas politiķis, bijušais Rumānijas premjerministrs (no 2020. gada decembra līdz 2021. gada oktobrim). No 2019. līdz 2020. gadam viņš bija valsts finanšu ministrs gan bijušā Nacionālās Liberālās partijas premjerministra Ludovika Orbana pirmajā, gan otrajā kabinetā.

Personīgā dzīva 
Florins Kicu dzimis Rimnikuvilčā, kaut arī uzaudzis Tuleikimpeni ciematā, Golešti komūnā, Vilčas žudecā. Viņš ir trešais Rumānijas premjerministrs no Rimnikuvilčas.

Izglītība 
1996. gadā absolvējis Grinela koledžu. 2001. gadā Kicu Aiovas štata Universitātē ieguva maģistra grādu ekonomikā un doktora grādu makroekonomikā un starptautiskajā ekonomikā.

Agrīnā karjera 
Pēc absolvēšanas Kicu strādāja par ekonomistu Jaunzēlandes Rezervju bankā (2001—2003) un Eiropas Investīciju bankā (2003—2005). Pēc tam viņš līdz 2011. gadam strādāja par investīciju baņķieri ING Group Rumānijas nodaļā.

Politiskā karjera 
2019. gadā Rumānijas parlamenta apvienotā budžeta un finanšu komiteja nevirzīja Kicu iecelšanu finanšu ministra amatā, lai gan tās balsojums nebija saistošs.

Pēc neuzticības balsojuma pret Orbana kabinetu, kas notika 5. februārī, 2020. gada 26. februārī prezidents Klauss Johaniss iecēla Kicu Rumānijas premjerministra amatā un lūdza viņu izveidot jaunu valdību. Tieši pirms balsojuma Kicu atkāpās par labu savam partijas līderim Ludovikam Orbanam. Sakarā ar COVID-19 pandēmijas sākumu galvenā opozīcijas partija — Sociāldemokrātiskā partija (PSD) vienojās par vēl vienu Orbana kabineta pilnvaru laiku līdz nākamajām vēlēšanām, kam būtu jānotiek tā paša gada decembrī. Līdz ar to Florins Kicu atguva finanšu ministra amatu.

Pēc 2020. gada 9. decembra Kicu bija Nacionālās liberālās partijas premjerministra kandidāts lai pēc Ludovika Orbana atkāpšanās 7. decembrī nomainītu valdības vadītāja vietas izpildītāju Nikolae Čuki. Kicu kļuva par premjerministru 23. decembrī, izveidojot trīs partiju koalīcijas valdību. Viņa kabineta sastāvs tika kritizēts par to, ka tajā bija tikai viena ministre sieviete, un par Sorina Kimpjanu iecelšanu, kurš iepriekšējā ministra amatā bija ierosinājis tiesību aktu, kas aizsargātu tos, kuri ir pieķerti plaģiātā savā akadēmiskajā darbā".

2021. gada 5. oktobrī Kicu valdība neizturēja uzticības balsojumu parlamentā.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1972. gadā dzimušie
Vilčas žudecā dzimušie
Rumānijas premjerministri
Rumānijas politiķi
Selēne

Selēne (, ) sengrieķu mitoloģijā ir mēness dieviete. Selēnu dēvē arī par Menu. Viņa ir titānu Hiperiona un Teijas meita, viņas brāļi ir Hēlijs un Ēoss. Selēnei no sakara ar Zevu ir meita Pandija. Pastāv mīts, ka Selēnei ir 50 bērni no Endimiona. Šie 50 bērni simbolizē lunāro mēnešu skaitu starp antīkajām olimpiskajām spēlēm. Selēnei sengrieķu mitoloģijā ir veltīta pavasara ekvinokcijas diena. Mākslā Selēne tiek attēlota ar lāpu rokās un zirga vilktos ratos. Romiešu mitoloģijā viņas analogs ir Lūna.

Ārējās saites 

Grieķu dievi
2022. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss

2022. gada Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss (; ) būs 20. ikgadējais Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss. Tas notiks Armēnijā, kas ieguva tiesības rīkot konkursu pēc Malenas uzvaras 2021. gada konkursā Parīzē, Francijā, ar dziesmu Qami Qami. Šī būs otrā reize konkursa vēsturē, kad to rīko Armēnija (iepriekšējā reize — 2011. gadā).

Norises vieta 

Sākotnēji, pēc noteikumiem, Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkursā iepriekšējo gadu uzvarētājiem netika dota automātiska iespēja rīkot nākamā gada konkursu. Taču, laika posmā no 2011. līdz 2017. gadam (ar izņēmumu 2012. un 2015. gadā) iepriekšējo gadu uzvarētājiem tika dota automātiska iespēja rīkot nākamā gada konkursu 2015. gadā, Itālija atteicās rīkot nākamā gada konkursu, pēc uzvaras 2014. gada konkursā. 2017. gada 15. oktobrī Eiropas Raidorganizāciju apvienība (EBU) izņēma no konkursa nolikuma noteikumu, ka iepriekšējo gadu uzvarētājiem ir automātiskā iespēja rīkot nākamā gada konkursu, tādā veidā atgriežoties pie sākotnējiem noteikumiem.

2021. gada 21. decembrī, EBU paziņoja, ka iepriekšējā konkursa uzvarētāji Armēnija rīkos 2022. gada konkursu.

2022. gada 17. februārī, Armēnijas valdības sēdes laikā, ministru prezidents Nikola Pašinjans paziņoja, ka konkurss tiks organizēts Karena Demirčana Sporta un Koncertu Kompleksā.

Dalībvalstis 
Dalību konkursam pašlaik ir apstiprinājušas 8 valstis.

Skatīt arī 
 Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss
 2022. gada Eirovīzijas dziesmu konkurss

Atsauces

Ārējās saites 

 

Bernu Eirovizijas dziesmu konkurss
Bērnu Eirovīzijas dziesmu konkurss