joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lisjēns Petī-Bretons

Lisjēns Žoržs Mazāns (; –) bija Francijas šosejas riteņbraucējs, kurš sacensībās piedalījās ar pseidonīmu Lisjēns Petī-Bretons ().

Viņš dzimis Plesē, Atlantijas Luārā, Bretaņā, kas tagad ir daļa no Luāras reģiona. Sešu gadu vecumā viņš ar vecākiem pārcēlās uz Buenosairesu, kur viņš pieņēma Argentīnas pavalstniceību. Viņa riteņbraukšanas karjera sākās, kad viņš sešpadsmit gadu vecumā laimēja loterijā velosipēdu. Tā kā viņa tēvs vēlējās, lai viņš nodarbotos ar "īstu" darbu, viņš sacensībām pieņēma iesauku Lisjēns Bretons, lai apmānītu savu tēvu. Vēlāk viņš to nomainīja uz Petī-Bretons, jo sacensību apritē jau bija kāds riteņbraucējs ar vārdu Lisjēns Bretons.

Profesionālā karjera 
Viņa pirmā ievērojamā uzvara bija treka riteņbraukšanas čempionāts Argentīnā, bet 1902. gadā viņu iesauca Francijas armijā un viņš atgriezās Francijā. Divus gadus vēlāk, 1904. gadā, viņš ar otro piegājienu uzvarēja Bol d'Or treka sacensībās, iepriekšējā gadā finišējot otrais. 1905. gadā viņš pārspēja Pasaules stundas rekordu Parīzes Vélodrome Buffalo trekā ar 41,110 km. Tajā pašā gadā viņš pievērsās šosejas riteņbraukšanai un finišēja augstajā piektajā vietā Tour de France. 1906. gadā viņš uzvarēja trešajās Parīze—Tūra sacensībās un uzlaboja savu sniegumu tūrē, finišējot ceturtais.

1907. gadā viņš uzvarēja pirmajās Milāna—Sanremo sacensībās, pēc tam piedaloties Tour de France. Tomēr līdz ar piektā posma no Lionas uz Grenobli beigām viņa uzvaras iespējas šķita samērā mazas. Col de la Porte kāpumā viņš zaudēja kontaktu ar līderiem un spēja finišēt tikai desmitajā vietā, 28 minūtes aiz Emila Žoržē kurš uzvarēja jau trešajā posmā. Tomēr saskaņā ar punktu sistēmu, kopējam laikam nebija nozīmes un viņš joprojām bija otrajā vietā. Desmitajā posmā Žoržē neatļauti samainīja velosipēdus un tiesneši posmā viņu ierindoja pēdējā vietā, kas maksāja viņam 44 punktus. Tas nozīmēja, ka Petī-Bretons pārņēma vadību un ar ar divām uzvarām posmos, kā arī otro vai trešo vietu astoņos citos posmos viņš uzvarēja tūrē ar 47 punktiem, 10 punktus priekšā otrās vietas ieguvējam Gustavam Garigū un 27 punktus priekšā Žoržē.

Viņš uzvarēja arī 1908. gada tūrē, kļūstot par pirmo braucēju, kurš uzvarējis divreiz. Šajā gadā viņš uzvarēja arī Parīze—Brisele sacensībās. Kā daļa no dominējošās Peugeot komandas, kura ieguva pirmās četras vietas, Petī-Bretons tūrē uzvarēja vēl pārliecinošāk, iegūstot tikai 36 punktus un finišējot ārpus pirmā četrinieka tikai vienā posmā. Aiz viņa finišēja komandas biedri Fransuā Fabers un Žoržs Paserjē ar attiecīgi 68 un 75 punktiem.

Tā bija pēdējā viņa lielā uzvara. Viņa karjeru izbeidz Pirmais Pasaules karš. Viņš pievienojās Francijas armijai un mira frontē 1917. gadā, autoavārijā, netālu no Truā.

Ārējās saites 

1882. gadā dzimušie
1917. gadā mirušie
Atlantijas Luārā dzimušie
Argentīnas riteņbraucēji
Francijas riteņbraucēji
Tour de France kopvērtējuma uzvarētāji
Tour de France posmu uzvarētāji
Biksti

Biksti (agrāk arī Griezes, Jaunbiksti, Bērzukrogs) ir ciems Dobeles novada Bikstu pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Bērzes upes krastos autoceļu A9 un P104 krustojumā  no novada centra Dobeles un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pēckara gados pie Bērzukroga un Palejas dzirnavām 4 km no bijušās Bikstu muižas (Bixten) un Bikstu stacijas kā kolhoza «Biksti» ciemats. Bikstos atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, pasts, veikals, viesu nams «Dzirnaviņas». Palejas ūdensdzirnavas ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces
Aļģirds Butkevičs

Aļģirds Butkevičs (; dzimis ) ir Lietuvas politiķis no sociāldemokrātu partijas (LSDP). Bijušais Lietuvas premjerministrs (2012—2016).

Atsauces

Ārējās saites 

  

1958. gadā dzimušie
Seima deputāti
Lietuvas premjerministri
Lietuvas politiķi
Miķelis Golts

Miķelis Golts (dzimis 1922. gada 25. decembrī Rucavas pagasta Nidas ciematā zvejnieku ģimenē, miris 2007. gada 23. aprīlī) bija latviešu mākslinieks.

Dzīvesgājums 

Liepājā beidzis A. Saulieša pamatskolu, no 1938. līdz 1939. gadam mācījies glezniecību K. Hartmaņa privātstudijā.

No 1947. līdz 1949. gadam mācījies Liepājas Mākslas vidusskolas Dekoratīvās noformēšanas nodaļā, kuru nepabeidza. No 1947. līdz 1972. gadam strādājis dažādus darbus: bijis krāsotājs un galdnieks, mākslinieks noformētājs un mācību meistars Liepājas Mākslas vidusskolā. Sākot ar 1947. gadu, rīkojis savu darbu izstādes (2005. gadā personālizstāde "Sibīrija Liepājā", 2008. gadā "Sībīrijas atbalss" Liepājas muzejā). M. Golta gleznas atrodas Latvijas mākslinieku savienības fondā, valsts un pašvaldības muzejos, kā arī privātkolekcijās Latvijā un ārvalstīs.Mākslinieks Miķelis Golts teicis: "Gleznoju paša izkoptās tehnikās, kur liela nozīme faktūrām".

M. Golts bija izveidojis pašam vien zināmu glezniecības autortehniku — plastisku masu, ar ko veidoja gleznu faktūras. Savas autortehnikas recepti mākslinieks rūpīgi slēpa un paņēma līdzi aizsaulē.

No 1973. gada — Latvijas Mākslinieku savienības biedrs. Ietverts "Kurzemes vārda" atlasē "20. gadsimta izcilākie Liepājas mākslinieki".

2013. gada 4. novembrī Liepājā nodibināts “Miķeļa Golta mākslas, kultūras un vēstures atbalsta fonds”.

Ārējās saites 
Miķelis Golts

1922. gadā dzimušie
2007. gadā mirušie
Dienvidkurzemes novadā dzimušie
Latvijas gleznotāji
Avellīno province

Avellīno province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Kampānijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Avellīno. Nākamās lielākās pilsētas ir Adriāno Irpīno, Merkoljāno, Solofra un Atripalda. 2011. gada beigās provincē dzīvoja aptuveni 439 tūkstoši cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 119 komūnās.

Itālijas provinces
Kampānijas provinces
Centrālāfrikas Republikas futbola izlase

Centrālāfrikas Republikas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Centrālāfrikas Republiku starptautiskās sacensībās. Vēsturiski tā ir viena no vājākajām Āfrikas un pasaules komandām, un tā ne reizi nav kvalificējusies ne FIFA Pasaules kausam, ne Āfrikas nāciju kausam. Tomēr nesen tā ir piedzīvojusi veiksmi 2009. gadā uzvarot CEMAC kausā un 2010. gadā šokējot 2012. gada Āfrikas Nāciju kausa kvalifikācijā  ar 2-0 pārspējot Alžīriju. Tā pakāpās FIFA rangā no 202. vietas 2010. gada augustā, līdz 49. vietai 2012. gada oktobrī.

Pasaules čempionātos 
 1930-1974 - Nepiedalījās
 1978 - Izstājās
 1982 - Diskvalifikācija kvalifikācijas laikā
 1986-1998 - Nepiedalījās
 2002 - Nekvalificējās
 2006-2010 - Izstājās
 2014 - Nekvalificējās
 2018 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-1972 - Nepiedalījās
 1974 - Diskvalifikācija kvalifikācijas laikā
 1976 - Izstājās
 1978-1986 - Nepiedalījās
 1988 -  Nekvalificējās
 1990-1994 - Nepiedalījās
 1996 - Izstājās
 1998 - Diskvalifikācija kvalifikācijas laikā
 2000 - Izstājās
 2002-2004 - Nekvalificējās
 2006 - Izstājās
 2008 - Nepiedalījās
 2010 - Izstājās
 2012-2017 - Nekvalificējās
 2019-2021 - Nekvalificējās

Ārējās saites 

Āfrikas futbola izlases
Futbols Centrālāfrikas Republikā
Benevento province

Benevento province () ir viena no Itālijas 110 provincēm. Tā atrodas Kampānijas reģionā. Provinces lielākā pilsēta un administratīvais centrs ir Benevento. Nākamās lielākās pilsētas ir Montezarkjo, Santagata de Džoti, Sandžordžo del Sannjo un Airola. 2011. gada beigās provincē dzīvoja aptuveni 287 tūkstoši cilvēku. Province administratīvi sīkāk dalās 78 komūnās.

Itālijas provinces
Kampānijas provinces
Mstislavs Rostropovičs

Mstislavs Rostropovičs (; dzimis , miris ) bija krievu čellists un diriģents. Muzikālās karjeras laikā izpildījis vairāk nekā 100 čella pirmatskaņojumus. Daudzi 20. gadsimta komponisti (to skaitā Dmitrijs Šostakovičs, Sergejs Prokofjevs, Vitolds Lutoslavskis, Olivjē Mesiāns, Alfrēds Šnitke, Bendžamins Britens) ir komponējuši tieši Rostropovičam.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1927. gadā Baku poļu-lietuviešu izcelsmes čellista Leopolda Rostropoviča un viņa sievas Sofijas, dzimušas Fedotovas, ģimenē. 1943. gadā Rostropoviču ģimene pārcēlās uz dzīvi Maskavā, un viņš 16 gadu vecumā uzsāka studijas Maskavas Konservatorijā (1943-1948). 
Pēc uzvarām vairākos starptautiskos konkursos Prāgā un Budapeštā (1947, 1949, 1950) viņam 1950. gadā piešķīra Staļina prēmiju. 1955. gadā viņš apprecēja Maskavas Lielā teātra operdziedātāju Gaļinu Višņevsku. 

Rostropovičs ar sievu bija arī redzami cilvēktiesību aizstāvji un padomju režīma kritiķi. 1970. gadā, kad pret rakstnieku tika vērsta propagandas kampaņa, Rostropovičs savā vasarnīcā izmitināja Aleksandru Solžeņicinu. 1974. gadā Rostropovičs un Višņevska pameta PSRS un apmetās ASV. 1978. gadā viņiem tika atņemta PSRS pilsonība (atjaunota 1990. gadā). No 1977. līdz 1994. gadam Rostropovičs bija ASV Nacionālā simfoniskā orķestra diriģents.

Pēc PSRS sabrukuma Rostropovičs un Višņevska iesaistījās sabiedriskos procesos Krievijā, atbalstot prezidentu Borisu Jeļcinu. Vēlāk bija draudzīgās attiecībās arī ar Vladimiru Putinu. Miris 2007. gadā.

Ārējās saites 

 Rostropoviča-Višņevskas fonds
 Rostropovičs allmusic.com

1927. gadā dzimušie
2007. gadā mirušie
Krievijas mūziķi
Čellisti
Diriģenti
Grammy balvas ieguvēji
Staļina prēmijas laureāti
Ļeņina prēmijas laureāti
PSRS Tautas skatuves mākslinieki
Jalta

Jalta (ukraiņu un , ) ir kūrortpilsēta Ukrainas dienvidos, Krimas pussalas dienvidu krastā. Pilsēta apskauj līci, kas iesniedzas Krimas pussalā, bet pašu pilsētu ielenc ar mežiem apaugušie Krimas kalni. Administratīvi Krimas Autonomās Republikas republikas nozīmes pilsēta (kopējā teritorija ,  iedzīvotāju), kurai pakļauti arī Alupkas pilsēta un Gaspras, Gurzufas, Livādijas, Masandras, Simeizas un Forosas pilsētciemati. 

Aptuveni 70 kilometru garo joslu gar jūru, kur atrodas arī Jalta, nereti sauc par "Lielo Jaltu". Jalta ir Krimas nozīmīgākais kūrortu centrs. Bez kūrortiem pilsētā ir arī attīstīta osta un transporta mezgli. Jaltā valda mitrs, subtropisks klimats, kas ir labvēlīgs vīnogu, orhideju u.c. siltumu mīlošu augu audzēšanai.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta radās pēc tam, kad sengrieķi šeit Melnās jūras krastā izveidoja Jalisas koloniju ( — "drošais krasts"). Dženovas tirgotāji to dēvēja par Etalitu vai Galitu. 1945. gadā netālu no pilsētas — bijušajā Krievijas ķeizara Aleksandra II rezidencē Livādijā — notika Jaltas konference.

Krimas aneksijas laikā 2014. gada martā to okupēja Krievijas bruņotie spēki.

Atsauces

Ārējās saites 

Krimas pilsētas
Leņķiskais ātrums

Leņķiskais ātrums ir leņķa mainīšanās ātrums. Fizikā un matemātikā tas ir vektoriāls lielums, pēc kura var noteikt uzreiz trīs parametrus - rotācijas ātrumu, rotācijas virzienu un asi, ap kuru objekts griežas. SI vienībās leņķisko ātrumu mēra radiānos sekundē. Leņķisko ātrumu parasti apzīmē ar grieķu burtu "omega" (). Leņķiskā ātruma vektors ir perpendikulārs rotācijas plaknei, bet to virzienu parasti nosaka pēc svārpsta likuma vai labās rokas likuma (abi likumi dod vienādu vektora virzienu).

Definīcija

Leņķiskais ātrums  ir pseidovektors, kurš raksturo rotācijas asi, rotācijas ātrumu un rotācijas virzienu. Šis vektors ir perpendikulārs rotācijas plaknei un to virzienu nosaka pēc svārpsta likuma. Vektora garumu  iegūst, diferencējot rotācijas leņķi  attiecībā pret laiku :

.

Skalāro leņķisko ātrumu izmanto, aprakstot procesus, kuros rotācijas ass nemainās. 

Konstantam leņķiskajam ātrumam (t. i., leņķiskais paātrinājums ir nulle) iepriekšējā izteiksmē vienkāršojas līdz

       vai       

Pretstatā tangenciālajam ātrumam , leņķiskais ātrums nav atkarīgs no rādiusa . Trajektorijas ātrumu var noteikt kā leņķiskā ātruma un rādiusvektora vektoriālo reizinājumu:

.

Ja leņķiskais ātrums un rādiusvektors ir savstarpēji perpendikulāri, tad trajektorijas ātruma moduli var noteikt ar tiešu skalāru reizinājumu:

.

Ja rotācijas ass ir  ass, tad leņķisko ātrumu var izteikt ar sekojošu vektoru:
.

Citas formulas

Vienmērīgai rotācijai leņķisko ātrumu var izteikt ar rotācijas frekvenci  vai rotācijas periodu :

.

Fizikāli lielumi
Klasiskā mehānika
Hākons IV Vecais

Hākons Hākonsons (, saukts arī Hākons Vecais; dzimis ap 1204. gada martā/aprīlī, miris ) bija Norvēģijas karalis 1217. līdz 1263. gadam.

Dzimis pilsoņu kara laikā. Hākona IV valdīšanas laiks iezīmējas ar Norvēģijas pilsoņu kara beigām un Norvēģijas varas un ietekmes zenītu. Dažādos laikos Hākonam piedāvāti Svētās Romas imperatora, Īrijas karaļa un Francijas Krusta karu flotes vadītāja amati. Valdīšanas beigās iekļāva Norvēģijas valstī Islandi un Grenlandes dienvidus. Hākona valdīšanas laiks iezīmējās arī ar plašu mūra ēku celtniecību un Eiropas literatūras tulkojumiem norvēģiski. Mira kampaņas laikā pret Skotiju.

Ārējās saites 
 

Norvēģijas monarhi
Inglingu dinastija
1204. gadā dzimušie
1283. gadā mirušie
Vērģupe

Vērģupe (arī Vērģupis) ir Iecavas labā krasta pieteka Bauskas novadā. Sākas kā novadgrāvis meža masīvā netālu no Dzelzāmura medību pils. Tek dienvidrietumu—rietumu virzienā, upes gultne visā garumā, izņemot 0,4 km garu posmu lejtecē, regulēta. Upes baseina augšdaļa atrodas Upmales paugurlīdzenumā, lejasdaļa — Zemgales līdzenumā. Ietek Iecavā iepretī Raņķiem. Upi šķērso Jelgavas—Krustpils dzelzceļš un autoceļš A7. Vidustecē tās krastos izvietojusies Iecavas putnufabrika.

Atsauces 

Bauskas novada upes
Iecavas novada upes
Ints Ķuzis

Ints Ķuzis (dzimis  Tukumā, miris ) bija Latvijas Iekšlietu ministrijas darbinieks, bijušais Valsts policijas priekšnieks, policijas ģenerālis, jurists un politiķis.

Ints Ķuzis dzimis 1962. gadā Tukumā. Mācījies Kandavas internātskolā, vidējo izglītību ieguvis Jelgavā. 1982. gadā, pēc atgriešanās no dienesta Padomju armijā, sācis strādāt Tukuma milicijas nodaļā. 1991. gadā beidzis PSRS Iekšlietu ministrijas Minskas augstākās milicijas skolu. 1996. gadā Ķuzis tika iecelts par Tukuma policijas priekšnieku. No 1999. gadā strādāja Rīgā, kur 2003. gadā ieņēmis Rīgas policijas pārvaldes priekšnieka amatu, vēlāk kļuvis par Rīgas reģiona pārvaldes Kriminālpolicijas priekšnieku. No 2005. līdz 2006. gadam studējis Latvijas Policijas akadēmijā, ieguvis tiesību zinātņu maģistra grādu. No 2009. gada līdz iecelšanai Valsts policijas priekšnieka amatā 2011. gadā bijis Valsts policijas Rīgas reģiona pārvaldes priekšnieks.

2005. gada maijā Ķuzis kļuva par policijas pulkvedi, bet 2009. gada decembrī viņam tika piešķirta policijas ģenerāļa speciālā dienesta pakāpe.  Ints Ķuzis paziņoja par lēmumu atstāt dienestu Valsts policijā un 10. februārī beidza pildīt Valsts policijas priekšnieka pienākumus.

 tika paziņots, ka Ints Ķuzis kandidēs Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās partiju apvienības "Jaunā Vienotība" sarakstā. 14. septembrī iestājies partijā Vienotība.

2011. gada 20. oktobrī tika apbalvots ar 1. šķiras Viestura ordeni.

Miris  pēc ilgas cīņas ar aizkuņģa dziedzera vēzi.

Atsauces

Ārējās saites 
 Valsts policijas priekšnieks
 Tu izdari kaut ko šodien!, intervija ar Intu Ķuzi

1962. gadā dzimušie
2022. gadā mirušie
Latvijas juristi
Latvijas policisti
Latvijas Policijas akadēmijas absolventi
Rīgas domes deputāti (2020—2025)
Tukumā dzimušie
Viestura ordeņa lielkrusta komandieri‎
Putrupe

Putrupe  ir Jāņupes labā krasta pieteka Bauskas un Olaines novados. Sākas kā novadgrāvis ziemeļos no Dzimtmisas. Tek rietumu—dienvidrietumu virzienā, upes gultne visā garumā regulēta. Ietek Jāņupē pie Klāviem. Upi šķērso autoceļš A7. Lielākā apdzīvotā vieta krastos ir Ziemeļi.

Atsauces 

Bauskas novada upes
Olaines novada upes
Iecavas novada upes
Lielupes baseina upes
Orkneju salas

Orkneju salas (, ) ir Apvienotajai Karalistei piederošs salu arhipelāgs Atlantijas okeāna ziemeļaustrumu daļā.

Arhipelāgā ietilpst 70 salas, no kurām apdzīvotas ir 20. Kopējā salu platība ir aptuveni 990 km², no kuriem 523 km² aizņem arhipelāga lielākā sala — Meinlenda. Iedzīvotāju skaits tiek lēsts ap 20 tūkstošiem cilvēku. Lielākā pilsēta ir Kērkvola, kas reizē ir arī salu arhipelāga administratīvais centrs.

Reljefs lielākoties ir paugurains, augstākais punkts — 447 metri vjl. Ģeoloģiski salas primāri ir veidotas no devona smilšakmeņa. Ainavā dominē virsāji, pļavas, kā arī daudzie ezeri. Attīstīta zvejniecība un aitkopība.

Orkneju salas ir apdzīvotas jau vairāk kā 8 tūkstošus gadu. Kā pirmās salas iemītnieces tiek minētas mezolīta un neolīta laikmeta ciltis, kuras vēlāk nomainīja pikti. 

Vikingu laikos 9. gadsimtā salās ieradās vikingi, ap 875. gadu salas pakļāva Norvēģija un pakāpeniski uzsāka salu kolonizāciju. 1283. gadā Orkneju salās mira Norvēģijas karalis Hākons IV Vecais. 1472. gadā Norvēģija Orkneju un Šetlendas nodeva Skotijai, jo nebija izmaksājusi norunāto pūra naudu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Arhipelāgi
Apvienotās Karalistes salas
Skotija
316. mikroautobusu maršruts (Rīga)

316. minibusu maršruts bija Rīgas sabiedriskā transporta mikroautobusu maršruts, kas kursē no Centra līdz Ķengaragam. Bijušais 216. maršruta mikroautobuss. No  kļuva par 316. mikroautobusu maršrutu, kurā nedarbojās Rīgas domes piešķirtās atlaides.

Maršruts tika slēgts 2022. gada 9. septembrī, kad paziņoja par "Rīgas Mikroautobusu Satiksmes" maksātnespējas procesa uzsākšanu.

Maršruts 
Centrs - Ķengarags kursēja pa šādām ielām - Baznīcas, Brīvības, Brīvības bulvāris, Raiņa bulvāris, Gogoļa, Sadovņikova, Ludzas, Lauvas, Lomonosova, Lubānas, Salaspils, Rušonu, Prūšu, Ikšķiles, Lokomotīves, Višķu.

Ķengarags - Centrs kursēja pa šādām ielām - Višķu, Lokomotīves, Ikšķiles, Prūšu, Rušonu, Salaspils, Lubānas, Lomonosova, Lauvas, Kalna, Lazdonas,  Sadovņikova, Gogoļa, Marijas, Merķeļa, Tērbatas,  Baznīcas.

Pieturvietas 
316. mikroautobusu maršrutā pavisam kopā bija 50 pieturas. Virzienā Ķengarags — Baznīcas iela bija 24 pieturas, bet virzienā Baznīcas iela — Ķengarags bija 26 pieturas.

Skatīt arī 
 Rīga
 Autobusu satiksme Rīgā
 Trolejbusu satiksme Rīgā
 Tramvaju satiksme Rīgā
 Sabiedriskais transports Rīgā
 Rīgas Satiksme
 Rīgas metropolitēns

Atsauces 

Mikroautobusu satiksme Rīgā
Igors Mirnovs

Igors Mirnovs (; dzimis 1984. gada 15. septembrī) ir krievu hokejists, uzbrucējs. Pašlaik (2017) Mirnovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas kluba Maskavas "Spartak" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Profesionālā spēlētāja karjeru Mirnovs uzsāka 2001.—02. gada sezonā, kad aizvadīja četras spēles Krievijas Superlīgas kluba Maskavas "Dinamo" sastāvā. Jau nākamajā sezonā uzbrucējs kluba sastāvā bija nostiprinājies. 2004.—05. gada sezonā Mirnovs kopā ar "Dinamo" izcīnīja Krievijas čempiona titulu. 2006.—07. gada sezonā Mirnovs bija komandas rezultatīvākais spēlētājs.

"Dinamo" uzbrucējs spēlēja līdz pat 2007.—08. gada sezonas vidum, kad pārcēlās uz Magņitogorskas "Metallurg" rindām, tajā aizvadot arī 2008.—09. gada sezonu. 2009.—10. gada sezonā Mirnovs spēlēja uzreiz trīs KHL klubos - Mitišču "Atlant", Balašihas "HK MVD" un Novosibirskas "Sibir".

"Sibir" sastāvā uzbrucējs aizvadīja arī visu 2010.—11. gada sezonu, to noslēdzot līgas rezultatīvāko spēlētāju divdesmitniekā, taču 2011. gada vasarā hokejists pievienojās Ufas "Salavat Julajev" rindām. Trīs gadus vēlāk Mirnovs pārcēlās uz Kazaņas "Ak Bars".

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Magņitogorskas "Metallurg" spēlētāji
Mitišču "Atlant" spēlētāji
Balašihas HK MVD spēlētāji
Novosibirskas "Sibirj" spēlētāji
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Čeļabinskas "Traktor" spēlētāji
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Aizbaikāla novadā dzimušie
Jāņupe (upe)

Jāņupe (lejtecē — Jaunā Jāņupe)  ir Smakupes labā krasta pieteka Bauskas un Olaines novados. Sākas kā novadgrāvis mežainā apvidū ziemeļaustrumos no Iecavas dzelzceļa stacijas. Tek galvenokārt rietumu virzienā pa Viduslatvijas zemieni, augštece — Baldones-Vecumnieku līdzenumā. Upes gultne visā garumā regulēta. Ietek Smakupē dienvidos no Jāņupes vasarnīcu ciema. Ap 1930. gadu izrakta pašreizējā Jāņupes notece uz Smakupi. Pirms tam upes gultne bijusi neizteikta un sazarota. Viens no lejteces atzariem ir ap 5 km garā Vecā Jāņupe, kas novadīta Baložu kanālā. Lielākā pieteka — Putrupe (11 km gara, labā). Upi šķērso autoceļš A7. Lielākās apdzīvotās vietas krastos ir Dimzukalns un Jāņupe.

Atsauces 

Bauskas novada upes
Olaines novada upes
Iecavas novada upes
Lielupes baseina upes
Jukatanas pussala

Jukatanas pussala () ir pussala Centrālamerikā, ziemeļos no tās atrodas Meksikas līcis, ziemeļaustrumos — Jukatanas šaurums, austrumos — Karību jūra. Dienvidrietumos no tās atrodas Tevantepekas zemesšaurums, kas ģeogrāfiski šķir Centrālameriku no Ziemeļamerikas.

Pussalā atrodas Meksikas štati Jukatana, Kampeče un Kintana Roo, Belizas ziemeļdaļa un Gvatemalas Petena departaments.

Ārējās saites 

Ziemeļamerika
Ziemeļamerikas pussalas
Centrālamerika
Centrālamerikas pussalas
Centrālamerikas ģeogrāfija
Meksikas ģeogrāfija
Pussalas
Jelgavas draudzes novads

Jelgavas draudzes novads jeb Jelgavas ķiršpēle () bija administratīva vienība Kurzemes un Zemgales hercogistes Jelgavas virspilskunga iecirkņa Dobeles pilskunga iecirkņa (Hauptmannschaft Doblen), vēlākā Kurzemes guberņas Dobeles apriņķa (1819—1918) sastāvā.

Tagad bijušā Jelgavas draudzes novada teritorija ir iekļauta Jelgavas novadā.

Mācītājmuižas (pastorāti) Jelgavas draudzes novadā (1841) 

 Superintendenta muiža (Superintendentenhof) jeb Supardantu muiža — Jelgavas vācu luterāņu draudzes virsmācītāja un Kurzemes superintendenta muiža,
 Bomju muiža (Baumhof) — Jelgavas latviešu luterāņu draudzes virsmācītāja muiža,
 Svētes mācītājmuiža (Swehthof) — Jelgavas latviešu luterāņu draudzes virsmācītāja muiža,
 Zaļās muižas mācītājmuiža (Grünhof),
 Salgales mācītājmuiža (Sallgaln),
 Dalbes (Dalben) baznīcas pastorāts ar Pētera (Pēternieku) muižu (Peterhof), kas piederēja pie Hercogmuižas,
 Lielvircavas mācītājmuiža (Groß-Würzau).

Muižas Jelgavas draudzes novadā (1841) 
Atsauce:

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas armijas štāba ģeodēzijas topogrāfijas daļas karte — Jelgava no  (bijušā Jelgavas draudzes novada ziemeļdaļas muižu nosaukumi latviski)
 Latvijas armijas štāba ģeodēzijas topogrāfijas daļas karte — Platone no  (bijušā Jelgavas draudzes novada dienviddaļas muižu nosaukumi latviski)

 
 
 
Dobeles apriņķis
Latvijas draudžu novadi
Team DSM

Team DSM (UCI komandas kods: DSM) ir profesionāla Vācijas šosejas riteņbraukšanas komanda. Iepriekš komanda bija zināma ar nosaukumiem Skil-Shimano, Argos-Shimano, Giant-Shimano un Giant-Alpecin, komandas vadītājs ir Ivans Spekenbrinks.

Vēsture 
Komanda ir pastāvējusi kopš 2005. gada. 2006. gadā par komandas galveno sponsoru kļuva Skil, kas iepriekš no 1984. līdz. 1985. gadam sponsorēja Francijas riteņbraukšanas komandu Skil-Sem. Pateicoties agresīvai stratēģijai 2008. un 2009. gada Parīze—Nica sacensībās, komandai piešķīra ielūgumu uz 2009. gada Tour de France, kas bija komandas pirmā dalība Lielajās tūrēs.

2012. gada sezonas sākumā komandas nosaukums bija Project 1T4i, bet pirms 2012. gada Flandrijas tūres 1. aprīlī tā kļuva par Argos-Shimano, kad sponsorēšanas līgumu uz trijiem gadiem parakstīja Argos North Sea Group, Nīderlandes naftas kompānija.

2012. gadā kopā ar trijām Francijā reģistrētām komandām ,  un  komanda saņēma savu otro ielūgumu uz Tour de France. Vēlāk komanda piedalījās arī Vuelta a España.

2012. gada decembrī tika paziņots, ka komanda ir saņēmusi 2013. gada sezonas UCI World Tour licenci.

2014. gada septembrī Vācijas šampūnu ražotājs Alpecin paziņoja, ka 2015. gada sezonā kļūs par vienu no galvenajiem komanda sponsoriem kopā ar Giant. 2014. gada decembrī Sunweb (Nīderlandes starptautisko tūru operators) paziņoja par divu gadu sponsorēšanas līguma noslēgšanu.

2016. gada 23. janvārī seši komandas dalībnieki (Džons Degenkolbs, Varēns Bargijs, Makss Valšeids, Čeds Heiga, Fredriks Ludvigsons un Ramons Sinkeldams) treniņnometnē cieta negadījumā, kad viņus notrieca auto, kas iebrauca pretējā braukšanas joslā. Visi braucēji bija stabilā kondīcijā. 2016. gada Tour de France pirmajā atpūtas dienā komanda paziņoja, ka par nākamās sezonas nosaukuma sponsoru kļūs uzņēmums Sunweb.

COVID-19 pandēmijas ietekmē ceļojumu nozares uzņēmums Sunweb cieta zaudējumus un pārtrauca komandas sponsorēšanu, tomēr 2020. gada nogalē par komandas ģenerālsponsoru kļuva viens no esošajiem sponsoriem, DSM.

2021. gada sezona

Komandas sastāvs

Uzvaras

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Riteņbraukšanas komandas
Riteņbraukšana Nīderlandē
Riteņbraukšana Vācijā
Viktors Lorencs

Viktors Lorencs (dzimis 1927. gada 30. jūlijā Rīgā, miris 1992. gada 26. janvārī Rīgā, apglabāts Rīgas Meža kapos) bija latviešu kino scenārists un aktieris.

Biogrāfija 
Dzimis Latvijas valsts un politiskā darbinieka Klāva Lorenca (1885 - 1975) un skolotājas Olgas Aleksandrīnes (dzimušas Šmits) Lorences (1886 - 1951) ģimenē. Māsa - izglītības darbiniece Silvija (dz. Lorence) Medne (1924).

Otrā pasaules kara laikā, 1944. gadā, mobilizēts Latviešu leģionā. Pēc tam bijis filtrācijas nometnē Krievijā, Komsomoļskā pie Amūras.

Atgriezies Latvijā, beidzis Rīgas 1. vidusskolu (1947). Literārais līdzstrādnieks laikrakstā "Pionieris" (no 1948), "Darba Balss" (no 1953), bijis prokuratūras izmeklētājs (1950 - 1951). Studējis Latvijas Valsts universitātes Juridiskajā fakultātē (1947 - 1951), izslēgts pēc tēva aresta. Rīgas Kinostudijas kinožurnālu teksta autors (1952 - 1953).

Studējis Kinematogrāfijas institūtā Maskavā (1954 - 1961). Beidzis institūtu kā pirmais profesionālais latviešu kinoscenārists.

1957. gadā viņš sarakstīja scenāriju ar nosaukumu "Dzimtene, piedod", kas arī tika publicēts almanahā "Jauno daiļrade" Maskavā. Rīgas Kinostudijā pie scenārija jau sāka strādāt režisors Varis Krūmiņš, bet partijas centrālkomiteja lika darbu pie filmas pārtraukt. Tikai 1964. gadā, kad Arvīds Pelše paziņoja, ka par Latvijas vēsturi jāuztaisa spēcīgs darbs, Lorencs pierunāja kinostudiju filmēt viņa scenāriju, kas kļuva par filmu "Akmens un šķembas".

Rīgas Kinostudijas Scenāriju redakcijas kolēģijas loceklis (1962 - 1987). Rakstījis scenārijus kinožurnāliem, dokumentālajām un mākslas filmām, bijis mākslas filmu redaktors. Filmējies Rīgas Kinostudijas un padomju filmās. Latvijas PSR Nopelniem bagātais skatuves mākslinieks (1987). Viens no Rīgas Kinostudijas Latvijas Tautas frontes organizācijas vadītājiem (kopā ar Rolandu Kalniņu)

Precējies trīsreiz.
No pirmajām laulībām - meita Jana.
Pēdējā sieva - Tamāra Lorence, divi dēli - Svens un Askolds.

Filmogrāfija

Scenārija autors 
 1966 - Akmens un šķembas
 1968 - Ārprāts ("Tallinfilm")
 1972 - Ceplis
 1972 - Egle rudzu laukā
 1973 - Dāvana vientuļai sievietei (līdzautors)
 1976 - Nāve zem buras
 1983 - Šāviens mežā
 1987 - Ja mēs visu to pārcietīsim
 1989 - Zītaru dzimta

Lomās 
 1965 - "Tobago" maina kursu - epizodē
 1974 - Sarkanā vijole ("Tallinfilm") - Eduards Sirmuss
 1976 - Šīs bīstamās balkona durvis - Viktors Pumpurs
 1978 - Rallijs - epizodē
 1981 - Tiesības uz šāvienu (M. Gorkija kinostudija) - Šefs
 1985 - Ej un skaties ("Mosfiļm"/"Belarusjfiļm") - vācu armijas majors

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

 Kino muzejs
 Kino - teatr. ru 

1927. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1992. gadā mirušie
Latvijas scenāristi
Latviešu kinoaktieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Aisteres iela (Rīga)

Aisteres iela ir iela Rīgā, Kurzemes rajonā, Dzirciema apkaimē. Iela sākas no Durbes ielas un izbeidzas saimnieciskas apbūves zonā. Ar Aisteres ielu turpinošām brauktuvēm tā ir savienota ar Ūdens ielu. Kopējais ielas garums ir 350 metri, tā klāta ar asfalta segumu. Ielā ir saimnieciska un darījuma ēku apbūve.

Aisteres iela ir izveidota 2010. gadā ar Rīgas domes lēmumu vienlaikus ar citām šī rajona jaunajām ielām: Durbes ielu un Nameja krastmalu.

Iela nosaukta Aisteres — ciema Durbes novada Tadaiķu pagastā — vārdā.

Ielu savienojumi 
Aisteres iela ir savienota ar šādām ielām:
 Durbes iela (T veida krustojums)
 Ūdens iela

Skatīt arī 
 Dzirciems

Atsauces 

Ielas Dzirciemā
Kurzemes rajons
12. armijas kareivju deputātu padomes izpildkomiteja

Ziemeļu frontes 12. armijas kareivju deputātu padomes izpildkomiteja, saīsināti, Iskosols (Исполнительный комитет Совета солдатских депутатов 12-й армии Северного фронта (Искосол)) bija Krievijas impērijas 12. armijas kareivju deputātu padomes izpildinstitūcija Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara laikā no 1917. gada marta līdz 1918. gada martam, kas pamatā darbojās Latvijas teritorijā.

Vēsture 
Neilgi pēc Februāra revolūcijas 12. armijas kareivju deputātu padomes kongresā Rīgā 1917. gada 9.(22.) martā ievēlēja savu izpildinstitūciju, kurai uzdeva risināt kareivju pašpārvaldes jautājumus un pārstāvēt viņu viedokli pie 12. armijas vadības. 1917. gada maijā tā apvienojās ar 12. armijas virsnieku deputātu padomes izpildkomiteju.
Līdz Oktobra revolūcijai Iskosols bija lojāls Krievijas Pagaidu valdībai. 1917. gada 28. oktobrī 12. armijas kareivju un virsnieku kongresā Cēsīs padome sašķēlās jautājumā par atbalstu Pagaidu valdībai vai Ļeņina valdībai, ar minimālu pārsvaru atbalstot Pagaidu valdības gāšanu. 14. un 15. novembrī notika 12. armijas ārkārtas kongress, kurā vairākumu ar 405 pret 143 balsīm ieguva lielinieki, kas atbalstīja Iskolata politiku Latvijā. Par jauno izpildkomitejas priekšsēdētāju ievēlēja Semjonu Nahimsonu.

Izpildkomiteja beidza pastāvēt pēc 1918. gada marta Brestļitovskas miera līguma nosacījumiem sakarā ar Krievijas bruņoto spēku demobilizāciju.

Literatūra 
 Greitjāne R., Vidzemes bezzemnieku padomju darbība, 1917.g. marts - 1918.g. februāris. - Zinātne: Rīga, 1986.
 Drīzulis A., Lielais oktobris Latvijā. - Zinātne: Rīga, 1987.
 Iskolata republika: sociālistiskā valstiskuma veidošanās Latvijā. / sast. Pēteris Bondarevs - Avots: Rīga, 1988.,

Ārējās saites 
 Padomju tiesības Latvijas teritorijā pirmskara laikā, to raksturojums.
 Ezergailis, Andrew. The Latvian Impact on the Bolshevik Revolution: The First Phase: September 1917 to April 1918, East European Monographs no. 144. Boulder: East European Monographs, 1983  (angliski)
 Значение слова "Искосол" в Большой Советской Энциклопедии (krieviski)
 Искосол. // Словари и энциклопедии на Академике. (krieviski)
 Рижская оборонительная операция. (krieviski)

Latvijas vēsture
Krievijas vēsture
Krievijas pilsoņu karš
Pape

Pape ir ciems Latvijas un Kurzemes galējos dienvidrietumos, Dienvidkurzemes novada Rucavas pagastā starp Baltijas jūru un Papes ezeru pie Papes kanāla. Sastāv no Papes Priediengala ziemeļos, Papesciema vidusdaļā un Papes Ķoņu ciema dienvidos. Ar pagasta centru Rucavu Papi savieno vietējas nozīmes ceļš V1221 (Rucava–Pape). Attālums līdz Rucavai — 9 km, Liepājai — 52 km, Palangai Lietuvā — 39 km, Rīgai — 270 km.

Ciems atrodas Papes dabas parka teritorijā. Kopš 1966. gada šeit atrodas Latvijas Universitātes Bioloģijas institūta Papes Ornitoloģiskā stacija, kas nodarbojas ar putnu migrācijas pētījumiem. 

Pape pirmoreiz pieminēta 1253. gadā līgumā par Kursas sadalīšanu kā Papissen vāciski un Popissen latīniski. Pēc Pirmā pasaules kara Pape bija viens no Kurzemes lielākajiem zvejniekciemiem ar vairāk nekā 100 mājām. Latvijas PSR laikā Papes apkārtnē atradās Padomju Savienības aviācijas militārais poligons, uz kuru lidoja kara lidmašīnas un helikopteri no apkārtējās teritorijas, kā arī bija ierīkota nozīmīga raķešu bāze.

Papes Ķoņu zvejnieku ciems ir Valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Papes Ķoņu ciema "Vītolniekos" atrodas Latvijas Etnogrāfiskā brīvdabas muzeja filiāle. Tāpat valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi ir zemnieku sētas "Agatnieki", "Boži", "Ezermaļi  un "Jūrkalni" Papes Priediengalā, bet Papes bākas tornis ir valsts nozīmes industriālais piemineklis.

Papes muižā (Papenhof) (tagad "Ezerskola" Papes ezera ziemeļaustrumu krastā Nīcas pagastā) ir dzimis vācbaltiešu izcelsmes krievu admirālis Dmitrijs fon Felkerzāms (1846—1905).

Atsauces

Ārējās saites 
LĢIA vietvārdu datubāze
Dabas parks "Pape"

Rucavas pagasts
Latvijas ciemi
Kwangmyŏngsŏng 3-2

Kwangmyŏngsŏng 3-2 (, Handža: 光明星3號2號機;) ir pirmais veiksmīgi palaistais Ziemeļkorejas pavadonis. Tas palaists .

Analoģisks pavadonis Kwangmyŏngsŏng-3 tika zaudēts nesējraķetes avārijā 2012. gada aprīlī. Pirms tam bija vēl divi neveiksmīgi mēģinājumi palaist pavadoni.

Starts notika periodā, kad tika atzīmēta iepriekšējā valsts vadītāja Kima Čenira miršanas gadadiena.

Kwangmyŏngsŏng 3-2 tika palaists  00:49:46 UTC ar nesējraķeti Unha-3 no Sohae pavadoņu palaišanas stacijas. 00:59:13 UTC pavadonis atdalījās no pēdējās pakāpes. Atšķirībā no iepriekšējām reizēm, kad Ziemeļkoreja bija paziņojusi par veiksmīgu pavadoņa palaišanu, bet ASV un citi orbitālo objektu novērotāji nekādus objektus orbītā nepamanīja, šoreiz ASV dienests uzreiz paziņoja, ka pavadonis ir orbītā.
Lai gan Ziemeļkoreja apgalvoja, ka Kwangmyŏngsŏng 3-2 veiksmīgi darbojas, neviens ārvalstu novērotājs nav uztvēris radiosignālus no tā. Vizuālie novērojumi (spožuma maiņa) rādīja, ka pavadonis nekontrolēti griežas.

Raķetes palaišana izpelnījās citu valstu (sevišķi Japānas) nosodījumu, jo tā pārkāpj ANO Drošības padomes rezolūciju 1874 par ballistisko raķešu aizliegumu Ziemeļkorejai.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kwangmyŏngsŏng 3 Gunter Dirk Kreb
 NORTH KOREA’S SUCCESSFUL SPACE LAUNCH
 North Korea’s Juche Rocket
 More Unha Wreckage
 N.Korea Built Rocket 'Mostly on Its Own'
 N.Korea's latest rocket 'could reach US'
 North Korea's impressive space launch vehicle "Unha-2"
 Proliferation Pathways to a North Korean Intercontinental Ballistic Missile
 Missile Technology Basics
 A Revised Assessment of the North Korean KN-08 ICBM
 North Korea gears up for orbital space launch
 North Korea successfully places Satellite into Orbit

Ziemeļkorejas kosmiskie aparāti
Valstu pirmie Zemes mākslīgie pavadoņi
Ekvatoriālās Gvinejas futbola izlase

Ekvatoriālās Gvinejas futbola izlase ir futbola komanda, kas pārstāv Ekvatoriālo Gvineju starptautiskās sacensībās. Tā ir bijusi viena no vājākajām Āfrikas komandām, tomēr pēc daudzu spāņu spēlētāju naturalizēšanas izlases rezultāti ir uzlabojušies. Pirmoreiz tā kvalificējās 2012. gada Āfrikas Nāciju kausam kā rīkotāji (rīkoja kopā ar Gabonu), kur sasniedza ceturtdaļfinālu. 2015. gadā vēlreiz bija Nāciju kausa mājnieki un izcīnīja 4. vietu.

Pasaules čempionātos 
 1930-1998 - Nepiedalījās
 2002-2010 - Nekvalificējās
 2014 - Nekvalificējās
 2018 - Nekvalificējās

Āfrikas Nāciju kausā 
 1957-1986 - Nepiedalījās
 1988 - Izstājās
 1990 - Nekvalificējās
 1992-1994 - Nepiedalījās
 1996 - Izstājās
 1998-2000 - Nepiedalījās
 2002-2010 - Nekvalificējās
 2012 - Ceturtdaļfināls
 2013 - Nekvalificējās
 2015 - 4. vieta
 2017 - Nekvalificējās

Āfrikas futbola izlases
Futbols Ekvatorālajā Gvinejā
Futbola formas ar nepilnīgām krāsām
Jehudi Menuhins

Jehudi Menuhins (Yehudi Menuhin; dzimis , miris ) bija amerikāņu vijolnieks, kurš lielāko daļu savas dzīves un karjeras aizvadīja Lielbritānijā. Viņš piedzima Ņujorkā ebreju izcelsmes vecākiem, kas bija ASV ieceļojuši no toreizējās Baltkrievijas teritorijas, bet 1970. gadā kļuva par Šveices pilsoni, savukārt 1985. gadā — par Lielbritānijas pilsoni.

Menuhins tika uzskatīts par brīnumbērnu un jau 11 gadu vecumā koncertēja Ņujorkas Karnegi zālē. Manuhins darbojās arī kā diriģents. 1962. gadā viņš atvēra savu vijoļskolu Londonā. 1965. gadā Menuhinam vēl kā amerikānim piešķīra Britu impērijas ordeni.

Ārējās saites 

 Jehudi Menuhina oficiālā mājaslapa 

1916. gadā dzimušie
1999. gadā mirušie
Ņujorkā dzimušie
Vijolnieki
Diriģenti
Amerikāņu mūziķi
Grammy balvas ieguvēji
Akmene

Akmene () ir pilsēta Ziemeļlietuvā uz ziemeļrietumiem no Šauļiem pie Dabiķenes upes.

Apdzīvota vieta rakstos pirmoreiz minēta 1511. gadā. 1531. gadā Sigismunds I Vecais atļāva dibināt apmetni, 1592. gadā tai tika piešķirtas pilsētas tiesības.

Tā kā apkaimē tika atklātas lielas kaļķakmens atradnes, 1947. gadā uz ziemeļaustrumiem no pilsētas tika sākta cementa rūpnīcas celtniecība. Pie rūpnīcas izauga pilsēta - Naujoji Akmene (Jaunā Akmene), kas tagad ir rajona pašvaldības centrs.

Ārējās saites 
 

Lietuvas pilsētas
Dmitrijs fon Felkerzāms

Dmitrijs fon Felkerzāms (, ; 1846-1905) bija vācbaltiešu izcelsmes Krievijas kontradmirālis no Felkerzāmu dzimtas.

Dzīvesgājums 
Dzimis  Papes muižā (Papenhof), ko tagad sauc par "Ezerskolu" Papes ezera ziemeļaustrumu krastā Nīcas pagastā. 

Flotes dienestā no 1860. gada. 1891. gadā kļuva par klipera "Džigit" (Джигит) komandieri. No 1895. gada - bruņukuģa "Imperators Nikolajs I" (Император Николай I) komandieris. No 1899. gada - kontradmirālis. Krievijas—Japānas kara laikā tika iecelts par Otrās Klusā okeāna eskadras jaunāko flagmani un bruņukuģa "Osļabja" (Ослябя) komandieri. Otrās Klusā okeāna eskadras sastāvā no Liepājas devās uz kara darbības norises vietu Tālajos Austrumos. 

Mira no slimības , dažas dienas pirms krieviem katastrofālās Cusimas kaujas. Lai nemazinātu apkalpes kaujas spējas, par kontradmirāļa nāvi netika publiski paziņots. Bruņukuģis "Osļabja" kopā ar D. Felkerzāma līķi tika nogremdēts Cusimas kaujas laikā.

1846. gadā dzimušie
1905. gadā mirušie
Felkerzāmi
Vācbaltieši
Dienvidkurzemes novadā dzimušie
Bernhards Einbergs

Bernhards Einbergs ( — 1945. gads) bija latviešu karavīrs, inženieris un politiķis.

Biogrāfija 

Dzimis Rīgā. Studējis Rīgas Politehniskajā institūtā. Kļuvis par latviešu studentu korporācijas Selonija biedru. 1916. gadā iesaukts cariskās Krievijas armijā. Piedalījies Pirmajā pasaules karā.

No 1918. gada decembra Einbergs dienēja Latvijas armijā. Piedalījies Latvijas Brīvības cīņās. 1920. gada oktobrī atvaļināts no dienesta kā virsleitnants. 1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

1923. gadā Einbergs absolvēja Latvijas Universitātes Mehānikas fakultāti. Pēc tam strādājis Satiksmes ministrijā. Pasta un telegrāfa departamenta inženieris, bet no 1931. gada tā direktors. No 1934. gada marta satiksmes ministrs. Arī pēc Ulmaņa apvērsuma, līdz pat 1940. gadam, kad viņa vietā tika iecelts Arturs Kāposts, saglabājis šo amatu.

Otrā pasaules kara laikā darbojies Latvijas Centrālā padomē. 1944. gadā apcietināts. No Rīgas Centrālcietuma 26. septembrī pārvietots uz Štuthofas koncentrācijas nometni, kur Einbergs miris 1945. gadā.

Apbalvojumi 
 Lāčplēša Kara ordenis (1921)
II šķiras Triju Zvaigžņu ordenis Nr. 306 (1937. g. 14. maijā)
I šķiras Atzinības krusts Nr. 6 (1938.g. 16. novembrī)
Lietuvas, Igaunijas, Polijas ordeņi

Atsauces 

1893. gadā dzimušie
1945. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas satiksmes ministri
Latvijas Universitātes absolventi
Nacistiskās Vācijas represiju upuri
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa lielvirsnieki
Atzinības krusta lielkrusta komandieri
Kārlis Kiršteins

Kārlis Kiršteins ( — ) bija latviešu zinātnieks, politiķis un Saeimas deputāts.

Dzīvesgājums 
Pēc izglītības mežkopis. Vijciema un Cīravas mežskolu vadītājs. No 1927. gada Kiršteins bija Latvijas Universitātes docents un mežu bioloģijas katedras vadītājs. 1928. gadā ievēlēts 3. Saeimā no Demokrātiskā Centra saraksta. Ievēlēts arī 4. Saeimā. Vairāku grāmatu, kas veltītas mežkopībai, autors, kā arī žurnāla "Meža Dzīve" līdzredaktors.

Atsauces 

1890. gadā dzimušie
1937. gadā mirušie
Cēsu novadā dzimušie
Demokrātiskā Centra politiķi
3. Saeimas deputāti
4. Saeimas deputāti
Latvijas Universitātes pasniedzēji
Venta (Lietuva)

Venta () ir pilsēta Lietuvā uz dienvidrietumiem no Naujoji Akmenes pie Ventas upes. Veidojusies pēc Otrā pasaules kara kā celtniecības materiālu rūpnīcas strādnieku ciemats. Apdzīvota vieta radās, apvienojot Bauskas un Purvju II ciemus. No 1978. gada — pilsētciemats, kopš 1995. gada — pilsēta.

Ārējās saites 
 

Lietuvas pilsētas
Pēteris Slavens

Pēteris Slavens (; 1874—1919) jeb Pēteris Slavēns bija latviešu virsnieks, Krievijas impērijas armijas pulkvedis Pirmā Pasaules kara laikā. Latviešu strēlnieku divīzijas apgādes daļas priekšnieks (1918), Sarkanās armijas Dienvidu frontes pavēlnieks (1918), Padomju Latvijas armijas virspavēlnieks (1919).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1874. gada 5. septembrī (24. augustā pēc vecā stila) Gatartas pagastā zemnieka Antona Slavēna ģimenē. Mācījās Cēsu pilsētas skolā. Pēc Kazaņas karaskolas beigšanas 1893. gadā bija Krievijas impērijas armijas kadru virsnieks. Pirmā pasaules kara laikā piedalījās kaujās Polijas un Baltkrievijas teritorijā kā 67. Tarutinas kājnieku pulka (67-й пехотный Тарутинский полк) štāba kapteinis (1914), no 1916. gada jūnija pulka štāba priekšnieks, ģenerālštāba kapteinis. 1917. gada rudenī viņu paaugstināja par pulkvedi un iecēla par Ziemeļu frontes 5.  armijas 730. kājnieku pulka (730-й Городеченский пехотный полк) komandieri. 1918. gada sākumā ārstējās Daugavpils slimnīcā, pēc vācu iebrukuma Latgalē pārcēlās uz Maskavu, kur turpināja ārstēties. Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas demobilizēts. 

Kad Krievijas pilsoņu kara sākumā 1918. gada 13. aprīlī Sarkanās armijas sastāvā pulkveža Jukuma Vācieša vadībā tika atjaunota Latviešu strēlnieku divīzija, pulkvedis P. Slavens bija tās apgādes daļas priekšnieks. 1918. gada jūlijā viņš tika iecelts par 1. Kazaņas kājnieku divīzijas komandieri. No 1918. gada 16. augusta līdz 20. oktobrim viņš bija KPFSR 5. armijas komandieris Austrumu frontē, piedalījās Kazaņas ieņemšanā. 1918. gada 9. novembrī P. Slavenu iecēla par Dienvidu frontes pavēlnieku un viņš līdz 1919. gada 24. janvārim vadīja Sarkanās armijas kaujas pret Donas armiju pie Caricinas. 
 
Pēc Sarkanās armijas iebrukuma Latvijā 1919. gada sākumā Pēteris Slavens bija Padomju Latvijas armijas revolucionārās padomes loceklis, Pētera Avena vietnieks. 1919. gada 10. martā viņu iecēla par Padomju Latvijas armijas virspavēlnieku.
Pēc militārās neveiksmes Rīgas aizstāvēšanā 1919. gada 10. jūnijā Slavens tika atcelts no Padomju Latvijas bruņoto spēku virspavēlnieka amata. Pārcelts uz Serpuhovu, kur iecelts par Tulas nocietinātā rajona komandieri, taču drīz veselības problēmu dēļ atvaļināts. 

1919. gada 18. jūlijā P. Slavens pie Vitebskas slepus šķērsoja frontes līniju, 3. novembrī pieteicās Latgales frontes štābā kā pārbēdzējs. Ieslodzīts Valmieras koncentrācijas nometnē, kur 1919. gada 14. novembrī miris (nometnes ārstu slēdziens: plaušu karsonis).

Apbalvojumi 
 Sv. Vladimira ordenis, 4. šķira ar šķēpiem un lentu (1.04.1915.);
 Sv. Annas ordenis, 2. šķira ar šķēpiem (6.08.1915.), 3. šķira ar šķēpiem un lentu (22.01.1915.), 4. šķira ar uzrakstu "Par drošsirdību" (9.04.1916.);
 Sv. Staņislava ordenis, 2. šķira ar šķēpiem un lentu (16.06.1916.), 3. šķira ar šķēpiem un lentu (3.06.1916.);
 Sv. Georgija zobens (Георгиевское оружие) par izcilību kaujās pie Varšavas 1914. gada 26. oktobrī

Atsauces 

1874. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Latviešu strēlnieku virsnieki
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Sarkano latviešu strēlnieku virsnieki
Cilvēki ar nezināmu dzimšanas datumu
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Ciecere (ciems)

Ciecere (agrāk arī Dzelmes) ir ciems Kuldīgas novada Skrundas pagastā. Izvietojies Cieceres upes kreisajā krastā autoceļu A9 un P107 krustojumā  no pagasta centra Skrundas, {{nobr|40,5 km no novada centra Kuldīgas un  no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies pie kādreizējās Skrundas pagasta valdes un Ciecereskroga. Izaugusi padomju gados. Ciecerē atrodas veikals un autoserviss.

Atsauces
Makss Čiltons

Makss Čiltons (; dzimis ) ir Lielbritānijas autosportists, kas . gadā startē Formula 1 čempionātā kā Marussia komandas pilots. Karjeru sācis ar kartingu sacensībām, piedalījies T Cars, Formula 3, no 2009. gada braucis GP2 sacensībās.

Formula 1 
. gada sezonā jauno braucēju testos Jasmarinas trasē Čiltons brauca ar Force India formulu. Nākamās, . gada sezonas otrajā pusē Makss Čiltons kļuva par Marussia testpilotu.

2012. gada nogalē tika paziņots, ka Makss Čiltons . gada sezonā būs viens no diviem Marussia F1 komandas pamatpilotiem, šajā 2013. gada sezonā Čiltons startē kopā ar franču pilotu Žilu Bjanki.

Formula 1 rezultāti 

* - Pašreizējā sezona.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
  
 Pilota profils portālā ESPN F1 

1991. gadā dzimušie
Sarejā dzimušie
Lielbritānijas autosportisti
Formula 1 piloti
Džeremijs Bentams

Džeremijs Bentams (Jeremy Bentham; dzimis , miris ) bija angļu filozofs un jurists, kas sludināja un atbalstīja dažādas sociālās reformas. Viņš ir viens no mūsdienu utilitārisma filozofijas aizsācējiem.

Bentams aizstāvēja individuālo un ekonomisko brīvību un vārda brīvību. Bentams uzskatīja, ka baznīcai jābūt atdalītai no valsts, ka ikvienam jābūt tiesībām uz laulības šķiršanu, ka sievietēm ir jābūt tādām pašām tiesībām kā vīriešiem un ka homoseksualitāte jādekriminalizē. Bentams atbalstīja verdzības un nāvessoda atcelšanu, nosodīja bērnu fizisku sodīšanu un vēlākajos dzīves gados pauda idejas par dzīvnieku tiesībām un spēju just kā izšķirīgu kritēriju jautājumā par dzīvnieku ētisko statusu.

Lai gan Bentams atzina, ka prioritātei jābūt indivīda, nevis valsts tiesībām, viņš noraidīja idejas par dabisko lietu kārtību, nosaucot to par "bezjēdzību uz koka kājām".

Atsauces

Ārējās saites 

 Bentham Index — bibliogrāfiskie avoti 

1748. gadā dzimušie
1832. gadā mirušie
Londonā dzimušie
Angļu filozofi
Rita Kukaine

Rita Kukaine (dzimusi  Sanktpēterburgā, mirusi  Rīgā) bija latviešu virusoloģe, Latvijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķe, ilggadēja LZA Mikrobioloģijas institūta direktore. Rita Kukaine bija Latvijas Universitātes Goda doktore. Viņa bija arī pensionēto zinātnieku kluba "Emeritus" valdes priekšsēdētāja.

Biogrāfija 
Rita Kukaine dzimusi Petrogradā 1922. gada 9. novembrī latviešu sarkanā strēlnieka ģimenē. 1946 gadā viņa ar izcilību pabeidza Latvijas Valsts universitātes Medicīnas fakultāti un ieguva ārsta specialitāti. Laikā no 1947. līdz 1950. gadam studēja aspirantūrā Medicīnas fakultātē. 1948. gadā iestājās PSKP. No 1950. līdz 1952. gadam strādāja par zinātnisko līdzstrādnieci Latvijas Traumatoloģijas un Ortopēdijas institūtā. No 1952. līdz 1962. gadam bija LPSR ZA Mikrobioloģijas institūta direktora vietniece. 1961. gadā Rīgas Medicīnas institūtā aizstāvēja doktora disertāciju par poliomielīta jeb bērnu triekas novēršanu Latvijā. 1962. gadā kļuva par Mikrobioloģijas institūta direktori. 1968. gadā kļuva par profesori. Par līdzdalību programmas "Revertāze" izstrādāšanā 1979. gadā tika apbalvota ar PSRS Valsts prēmiju. Saņēma arī A. Kirhenšteina prēmiju (1973. gadā).

1980. gadu vidū viņa tika ievēlēta par PSRS Augstākās padomes tautas deputāti. 
Atmodas kustības laikā 1989. gadā bija iekļauta izolējamo inteliģences pārstāvju sarakstā. 
Aktīvi darbojās Latvijas valsts neatkarības atjaunošanas procesā, no 1989. gada līdz 1991. gadam PSRS Augstākajā padomē pārstāvot Latvijas Tautas fronti. Par to viņa 2010. gada 4. maijā kļuva par Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieci.

Rita Kukaine mirusi 2011. gada 29. janvārī Rīgā (kremēta 4. februārī).

Zinātniskā darbība 
Viens no profesores Kukaines zinātniskās darbības virzieniem bija poliomielīta virusoloģijas un imunoloģijas pētījumi, pretpoliomielīta imunitātes veidošana, nonāvētās un dzīvās pretpolimielīta vakcīnas efektivitātes pētījumi un praktisko pasākumu sistēma vakcīnas ieviešanai Latvijā pret poliomielītu.

Mikrobioloģijas institūta pētījumi parādīja to, ka masveidīga iedzīvotāju vakcinācija radīja kolektīvu imunitāti pret poliomielītu un līdz ar to poliomielīta vīrusu izplatība Latvijā iedzīvotāju vidū ir beigusies.

Laika posmā no 1969.gada līdz 1980.gadam zinātniece pētījusi arī govju leikozes virusālo etioloģiju, endogēnos retrovīrusus, to raksturojumu un nozīmi patoloģijā. Viņa tika iedibinājusi jaunu virzienu molekulārajā bioloģijā - vīrusu molekulārā bioloģija.

Savas dzīves laikā viņa ir sarakstījusi 579 publikācijas.

Atsauces

Ārējās saites 
 Zinātnes Vēstnesis
 Ritas Kukaines politiskā darbība 1988. - 1991. gados

Latvijas medicīnas zinātnieki
Latvijas Universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
PSRS Valsts prēmijas laureāti
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie latvieši
Ar Oktobra Revolūcijas ordeni apbalvotie
Usma

Usma ir ciems Ventspils novada Usmas pagastā, pagasta centrs. Izvietojusies Usmas ezera ziemeļrietumu krastā  no novada domes Ventspilī un  no Rīgas.

Vēstures avotos Usmas vārds pirmoreiz minēts 1253. gadā Kurzemes bīskapijas un Livonijas ordeņa Kurzemes sadalīšanas aktā. 18. gadsimtā Usmā pastāvējusi kroņa muiža (Usmaiten) ar zemnieku sētām. Mūsdienu apdzīvotā vieta izaugusi padomju gados kā kolhoza «Usma» ciemats. Usmā atrodas pagasta pārvalde, kultūras nams, bibliotēka, feldšerpunkts, veikals, pasts, vairāki viesu nami, luterāņu baznīca. Usmas Elku liepa ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis. Usmas pamatskola slēgta 2009. gadā.

Atsauces 

Latvijas pagastu centri