joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Evina Demirhana

Evina Demirhana (; dzimusi ) ir  turku brīvā stila cīkstone, Vidusjūras spēļu čempione, Eiropas spēļu, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece.

Biogrāfija 
Evina Demirhana dzimusi daudzbērnu ģimenē Siirtā, Turcijas dienvidaustrumu daļā, 1995. gada 2. jūlijā. Mācoties sporta vidusskolā, viņa ieguva Turcijas cīņas fonda stipendiju kā viena no divdesmit veiksmīgākajām skolniecēm un talantīgākajām cīkstonēm. Viņa, nodarbojoties ar cīņas sportu, finansiāli atbalstīja savu 13 locekļu lielo ģimeni.

89 minūšu garajā dokumentālajā filmā ar nosaukumu "Siirt'in Sırrı" Demirhana spēlē galveno lomu, 16 gadus vecu meiteni, un stāsta par savu dzīvi un cīņu par finansiālu atbalstu savai ģimenei. Filma saņēma “Labākās nacionālās dokumentālās filmas balvu” 49. Starptautiskajā Antālijas filmu festivālā (“Zelta Apelsīns”) un “Īpašo žūrijas balvu dokumentālajām filmām” 19. Starptautiskajā Ādanas filmu festivālā (“Zelta lelle”), abas 2012. gadā.

Sporta karjera 
Ar cīņas sportu Evina Demirhana sāka nodarboties 15 gadu vecumā.
Viņa trenējas divpadsmit stundas dienā, sešas dienas nedēļā. Savā svara klasē viņa bija četras reizes Turcijas čempione.

No 2010. līdz 2017. gadam viņa ieguva dažāda kaluma medaļas piedaloties kadetu, junioru un jauniešu Eiropas un Pasaules čempionātos.

Pirmo medaļu pieaugušo čempionātos viņa izcīnīja Pasaules čempionātā Parīzē, kad pēc zaudējuma rumānietei Alinai Vukai svara kategorijas līdz 48 kg pusfinālā, cīņā par bronzu pieveica baltkrievieti Violetu Čiriku un ieguva trešo vietu. Tajā pašā gadā viņa ieguva vēl arī sudraba medaļu Islama sadraudzības spēlēs Baku.

Nākamajos divos gados Evina Demirhana savu medaļu klāstu papildināja ar bronzas medaļām 2018. un 2019. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2019. gada Eiropas spēlēs. Savukārt 2019. gada Vidusjūras spēlēs viņa izcīnīja zelta medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Turcijas cīkstoņi
Siirtas ilā dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Bīlefeldes "Arminia"

Bīlefeldes "Arminia" () ir Vācijas sporta klubs no Bīlefeldes, plašāk pazīstams ar tā profesionālo futbola komandu, kas pašlaik spēlē Vācijas 2. Bundeslīgā. Mājas spēles aizvada Bielefelder Alm stadionā (sponsorēšanas nolūkos saukts par SchücoArena), kura ietilpība ir 26 515 vietas. Klubs ir dibināts 1905. gadā. Tas ir nosaukts par godu herusku vadonim Arminijam, kura vadībā Teitoburgas meža kaujā ģermāņi uzvarēja romiešu karaspēku. Kluba futbolisti ir trīs reizes spēlējuši Vācijas kausa pusfinālā.

Sasniegumi 
 2. Bundeslīga
 Čempioni (4):  1977–78, 1979–80, 1998–99, 2019–20
 Vācijas 3. līga
 Uzvarētāji (1): 2014–15

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 Kluba profils soccerway.com 

Vācijas futbola klubi
Olivers Glasners

Olivers Glasners (; dzimis  Zalcburgā, Austrijā) ir austriešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis aizsarga pozīcijā. Kopš 2021. gada ir Vācijas Bundeslīgas kluba Frankfurtes "Eintracht" galvenais treneris.

Futbolista karjera 
Lielāko daļu spēlētāja karjeras pārstāvēja klubu SV Ried. 2003.—2004. gada sezonā tika izīrēts Lincas LASK. SV Ried sastāvā divreiz ir kļuvis par Austrijas kausa ieguvēju. Futbolista karjeru noslēdza 2011. gadā. Noslēdzot karjeru, viņam uz mūžu tika piešķirts kluba goda kapteiņa tituls.

Trenera karjera 
2012. gada sākumā pievienojās Red Bull Salzburg treneru kolektīvam. Tā paša gada jūlijā kļuva par kluba galvenās komandas trenera asistentu. 2014. gadā atgriezās savā agrākajā klubā SV Ried un sāka strādāt par galveno treneri. 2014.—2015. gada sezonā komanda ieguva 6. vietu Austrijas Bundeslīgā. 2015. gadā tika apstiprināts par LASK galveno treneri. Komanda tolaik spēlēja otrajā pēc līmeņa Austrijas līgā. 2017. gadā Glasnera vadībā tā izcīnīja ceļazīmi uz Bundeslīgu un 2017.—2018. gada sezonā tajā ieguva 4. vietu. Nākamajā sezonā palīdzēja komandai izcīnīt 2. vietu. 2019. gadā kļuva par Vācijas Bundeslīgas kluba VfL Wolfsburg galveno treneri, parakstot līgumu līdz 2022. gadam. 2020.—2021. gada sezonā ar Wolfsburg izcīnīja ceturto vietu Bundeslīgā, iegūstot ceļazīmi uz UEFA Čempionu līgu. Tomēr pēc sezonas klubu atstāja un kļuva par Frankfurtes "Eintracht" galveno treneri. Viņa vadībā Eintracht uzvarēja 2021.—2022. gada UEFA Eiropas līgā.

Atsauces

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Zalcburgas zemē dzimušie
Austrijas futbolisti
Austrijas futbola treneri
Seržs Gnabrī

Seržs Dāvids Gnabrī (Serge David Gnabry; dzimis  Štutgartē) ir Vācijas futbolists. Spēlē malējā pussarga pozīcijā, Vācijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu Minhenes "Bayern".

Karjera klubos 
Ar futbolu sācis nodarboties TSV Weissach jauniešu komandā. Pārstāvējis arī citas Vācijas jauniešu komandas, no 2006. līdz 2011. gadam bija VfB Stuttgart kluba sistēmā.

Profesionālo karjeru sācis Anglijas klubā Arsenal. 2015.—2016. gada sezonā tika izīrēts West Bromwich Albion, bet nespēja nostiprināties komandas sastāvā. 2016. gada augustā parakstīja līgumu ar Vācijas Bundeslīgas klubu Brēmenes "Werder". 2016.—2017. gada sezonā guva 11 vārtus Bundeslīgā.

2017. gada jūnijā parakstīja līgumu ar Minhenes "Bayern", bet uzreiz tika izīrēts citam Bundeslīgas klubam Hoffenheim. 2017.—2018. gada sezonā aizvadīja 22 spēles Bundeslīgā un guva 10 vārtus. Nospēleja vienu spēli arī kluba dublieru komandā Dienvidrietumu reģionālajā līgā. Pēc sezonas atgriezās Minhenes "Bayern".

2019. gadā Bayern sastāvā kļuva par Budeslīgas čempionu. Ar 10 gūtajiem vārtiem 2018.—2019. gada Bundeslīgas sezonā kļuva par komandas otru labāko vārtu guvēju pēc Roberta Levandovska.

Karjera izlasē 
Spēlējis dažādu vecumu Vācijas jauniešu izlasēs. 2017. gadā uzvarēja Eiropas U-21 čempionātā. Piedalījies 2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, kur Vācijas olimpiskās izlases sastāvā izcīnīja sudraba medaļu. Olimpiskajā turnīrā guva sešus vārtus un kopā ar komandas biedru Nilsu Petersenu kļuva par labāko vārtu guvēju.

Vācijas izlasē debitēja  2018. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijas spēlē pret Sanmarīno un savā pirmajā spēlē guva trīs vārtus.  draudzības spēlē pret Argentīnu guva savus desmitos vārtus izlasē, kļūdams par Vācijas izlases spēlētāju, kurš 10 gūto vārtu robežu sasniedzis vismazāk spēlēs (11), labojot Miroslava Klozes rekordu.

Sasniegumi 
Bayern Munich

 Vācijas Bundeslīga: 2018–19, 2019–20
 DFB Pokal: 2018–19, 2019–20
 DFL Supercup: 2020
 UEFA Čempionu līga: 2019–20
 UEFA Superkauss: 2020
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2020

Individuālie sasniegumi

 Bayern Munich sezonas labākais spēlētājs: 2018–19

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gadā dzimušie
Vācijas futbolisti
Vācijas izlases futbolisti
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Arsenal FC spēlētāji
West Bromwich Albion F.C. spēlētāji
Brēmenes "Werder" spēlētāji
TSG 1899 Hoffenheim spēlētāji
Minhenes "Bayern" spēlētāji
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Štutgartē dzimušie
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Alfonso Deiviss

Alfonso Boils Deiviss (; dzimis ) ir Kanādas futbolists. Spēlē malējā pussarga vai aizsarga pozīcijā Vācijas Bundeslīgas klubā Minhenes "Bayern" un Kanādas izlasē.

Dzimis Buduburamas bēgļu nometnē Ganā libēriešu ģimenē. Piecu gadu vecumā ar ģimeni pārcēlies uz Kanādu.

Karjera klubos 
Jauniešu līmenī pārstāvēja Edmontonas klubus "Internationals" un "Strikers". 2015. gadā pievienojās Vankūveras "Whitecaps" jauniešu akadēmijai. Vēlāk spēlēja kluba dublieru komandā USL līgā. 2016. gada jūlijā debitēja MLS. 2018. gada oktobrī tika atzīts par Whitecaps sezonas labāko spēlētāju.

2018. gada jūlijā tika panākta vienošanās par Deivisa pāreju uz Vācijas Bundeslīgas klubu Minhenes "Bayern", sākot ar 2019. gadu. Transfēra maksa tika noteikta 13,5 millionu ASV dolāru (11,5 millioni eiro) apmērā, bet, ieskaitot bonusus, kopējā kompensācija var sasniegt 22 miljonus ASV dolāru. Tas ir MLS transfēra summas rekords. Bundeslīgā debitēja  pret VfB Stuttgart, bet pirmos vārtus guva tā paša gada martā pret Mainz 05. 2020. gada aprīlī klubs pagarināja līgumu ar Deivisu līdz 2025. gadam.

Karjera izlasē 
 ieguva Kanādas pilsonību un uzreiz tika izsaukts uz Kanādas izlases treniņnometni. Nedēļu vēlāk 16 gadu vecumā debitēja izlasē draudzības spēlē pret Kirasao, kļūstot par visu laiku jaunāko spēlētāju, kurš ir spēlējis Kanādas izlasē. Deiviss tika iekļauts izlases sastāvā 2017. gada CONCACAF Zelta kausā. Jau pirmajā spēlē pret Gviānas izlasi guva divus vārtus, kļūstot par visu laiku jaunāko vārtu guvēju Zelta kausa vēsturē. Viņš kļuva par turnīra labāko vārtu guvēju, tika atzīts par labāko jauno spēlētāju, kā arī tika iekļauts turnīra simboliskajā izlasē. Piedalījās arī 2019. gada CONCACAF Zelta kausā.

Sasniegumi 
Bayern Munich

 Vācijas Bundeslīga: 2018–19, 2019–20
 DFB Pokal: 2018–19, 2019–20
 DFL Supercup: 2020
 UEFA Čempionu līga: 2019–20
 UEFA Superkauss: 2020
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2020

Individuālie sasniegumi

 Vankūveras "Whitecaps" gada labākais spēlētājs: 2018
 Kanādas gada labākais futbolists: 2018, 2020
 Vācijas Bundeslīgas gada labākais jaunais spēlētājs: 2019–20

Atsauces

Ārējās saites 

2000. gadā dzimušie
Kanādas futbolisti
Kanādas izlases futbolisti
Minhenes "Bayern" spēlētāji
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Irina Vinnika

Irina Vinnika (, dzimusi  Hallē, Vācijā) ir ukraiņu tautības Latvijas žurnāliste, sabiedriskā darbiniece un politiķe, bijusī Rīgas domes deputāte.

Biogrāfija 
Dzimusi Vācijas pilsētā Hallē, kur dienēja viņas tēvs. 1951. gadā ģimene pārcēlās uz Rīgu.

1965. gadā Irina pabeidza Rīgas 25. vidusskolu ar zelta medaļu, pēc tam studēja Latvijas Universitātes Bioloģijas fakultātē, kur ieguva bioloģijas un ķīmijas skolotāja specialitāti. Skolotājas darba vietā deva priekšroku žurnālistikai.

Žurnālistes karjeru sāka Latvijas PSR laikrakstā Советская молодёжь (tulkojumā "Padomju jaunatne"), pēc tam kļuva par Latvijas Radio ārštata darbinieci.

1977. gadā viņu aicināja strādāt televīzijā. Sākotnēji viņa gatavoja reportāžas PSRS Centrālās televīzijas vajadzībām, bet 1991. gada sākumā kļuva par Latvijas televīzijas krievvalodīgo ziņu vadītāju. Gatavoja un vadīja Latvijas televīzijā informatīvi analītiskās programmas "Astotais stāvs", "Jautājums pēc būtības", "Veselība", "Tiem, kuri mācās latviešu valodu". Bija projekta "Tikšanās Mārupes ielā" autore un vadītāja. Kopumā nostrādāja televīzijā 26 gadus līdz 2003. gadam, kad Latvijas televīzijā samazinājās krievvalodīgo programmu skaits.

Pēc aiziešanas no televīzijas bija Mazākumtautību lietu departamenta direktore līdz tā slēgšanai 2008. gadā.

Politiskā darbība 

2009. gadā I. Vinnika pievērsās politikai, tika ievēlēta Rīgas domē no Latvijas Pirmās partijas un "Latvijas Ceļa" saraksta. 2013. un 2017. gadā atkārtoti ievēlēta galvaspilsētas domē no Sociāldemokrātiskās partijas "Saskaņa" un "Gods kalpot Rīgai" saraksta. Pēc Rīgas domes atlaišanas 2020. gada ārkārtas vēlēšanās I. Vinnika vairs nekandidēja.

Atsauces 

1948. gadā dzimušie
Latvijas ukraiņi
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas žurnālisti
Latvijas politiķi
Rīgas domes deputāti (2009—2013)
Rīgas domes deputāti (2013—2017)
Rīgas domes deputāti (2017—2020)
Šlesera reformu partijas politiķi
2002. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

2002. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši brīvajā sacentās no 7. līdz 9. septembrim Teherānā (Irāna), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 20. līdz 22. septembrim Maskavā (Krievija), sievietes brīvajā cīņā no 2. līdz 3. novembrī Halkidā (Grieķija). Drošības apsvērumu dēļ, amerikāņu vīriešu brīvās cīņas komanda sacensībās Teherānā nepiedalījās.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Komandu vērtējums 
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 10 punktus, 2. vietu — 9 punktus, 3.—4. vietu — 8 punktus, 5.—6. vietu — 6 punktus, 7. vietu — 4 punktus, 8. vietu — 3 punktus, 9. vietu — 2 punktus un 10. vietu — 1 punktus.

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
World Female Championship
 UWW Database

2002
2002. gads sportā
Sports Irānā
Sports Krievijā
Sports Grieķijā
Zalina Sidakova

Zalina Sidakova (, ;  dzimusi ) ir osetīnu izcelsmes Baltkrievijas brīvā stila cīkstone, pasaules čempionātu medaļniece.

Biogrāfija 
Zalina Sidakova dzimusi 1992. gadā Ziemeļosetijā sportiskā ģimenē. Viņas tēvs bijis cīkstonis, māte — mākslas vingrotāja. 2002. gadā viņa ar ģimeni pārcēlās uz Baltkrieviju. Zalina ar cīņas sportu sāka nodarboties tikai pēc pārcelšanās. Viņa bija Babrujskas 3. specializētās bērnu un jaunatnes olimpisko rezervju sporta skolas audzēkne. Viņas pirmais treneris bija J. Lukomskis. Pašlaik viņa dzīvo Mogiļevā un trenējas Apgabala augstākās sporta meistarības skolā. Treneris ir Artūrs Zaicevs.

Galveno sacensību rezultāti

Pasaules čempionāti

Eiropas čempionāti

Atsauces

Ārējās saites 

 

1992. gadā dzimušie
Ziemeļosetijā-Alānijā dzimušie
Baltkrievijas cīkstoņi
Ganību iela (Liepāja)

Ganību iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas un Ezerkrasta apkaimēs. Ganību iela sākas uzreiz aiz Jaunā tilta, bet beidzas krustojumā ar Klaipēdas ielu. Ielas garums ir ap 4180 m un to pilnībā klāj asfaltbetons. Iela ir daļa no autoceļa A11. Krustojumā no Ādu ielas līdz krustojumam ar Zirņu ielai kustība notiek vienā virzienā, bet tālāk turpinās abos virzienos. Caur Ganību ielu kursē 3. autobusa, 4. autobusa, 6. autobusa, 9. autobusa un 10. autobusa maršruti. Ielas apbūve sastāv no savrupmājām, kā arī pirmskara mūra un koka mājām.

Ganību iela 63/67 atrodas Liepājas ugunsdzēsēju depo, Ganību ielā 106 atrodas Liepājas Raiņa 6. vidusskola, bet Ganību ielā 120 atrodas Liepājas Svētā Meinarda Romas katoļu baznīca.

Ielu savienojumi 

 Ādu iela
 Jaunā iela
 Kaļķu iela ("T" veida krustojums)
 Baznīcas iela ("T" veida krustojums)
 Ķieģeļu iela ("T" veida krustojums)
 Mālu iela ("T" veida krustojums)
 Dārza iela
 Kungu iela
 Priežu iela
 Pupu iela ("T" veida krustojums)
 Zāļu iela
 Eduarda Veidenbauma iela
 Otaņķu iela ("T" veida krustojums)
 Klāva Ukstiņa iela
 Ezera iela
 Strautu iela ("T" veida krustojums)
 Vidusceļa iela ("T" veida krustojums)
 Salmu iela
 Lauku iela
 Miera iela
 Rucavas iela
 Nīcas iela
 Saldus iela ("T" veida krustojums)
 Kalvenes iela
 Priekules iela
 Tukuma iela
Eduarda Tisē iela
 Zirņu iela ("T" veida krustojums)
 Ezerlīču iela ("T" veida krustojums)
 Vaiņodes iela
 Ventas iela
 Mirdzas Ķempes iela
 Gaujas prospekts ("T" veida krustojums)
 Svētes iela ("T" veida krustojums)
 Dunikas iela ("T" veida krustojums)
 Klaipēdas iela ("T" veida krustojums)

Ielas Liepājā
Klāva Ukstiņa iela (Liepāja)

Klāva Ukstiņa iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Siena ielu un Kuršu ielu, bet beidzas krustojumā ar Amatas ielu. Ielas garums ir 1015 metri. Posmā līdz Zirņu ielai ielu klāj asfaltbetons, bet posmā līdz Amatas ielai ielu sedz grants. Kustība no Amatas ielas līdz Zirņu ielai notiek abos virzienos, bet tālāk var braukt tikai Siena un Kuršu ielas virzienā. Caur Klāva Ukstiņa ielu kursē 3. autobusa, 4. autobusa, 9. autobusa un 10. autobusa maršruti. Ielas apbūve sastāv no pirmskara koka un ķieģeļu mājām, un savrupmājām.

Klāva Ukstiņa ielā 7/9 atrodas Liepājas muzeja filiāle "Liepāja okupāciju režīmos".

Ielas nosaukums ir veltīts izdevējam un sabiedriskajam darbiniekam Klāvam Ukstiņam, kurš ir dzimis Liepājā.

Ielu savienojumi 

 Kuršu iela
 Siena iela
 Bārtas iela ("T" veida krustojums)
 Bernātu iela ("T" veida krustojums)
 Pļavu iela
 Apšu iela ("T" veida krustojums)
 Bērzu iela ("T" veida krustojums)
 Ganību iela
 Ozolu iela ("T" veida krustojums)
 Riekstu iela ("T" veida krustojums)
 Zirņu iela
 Amatas iela

Ielas Liepājā
Kungu iela (Liepāja)

Kungu iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Lielo ielu un Ludviķa ielu, bet beidzas krustojumā ar Amatas ielu. Ielas garums ir 1410 metri un to pilnībā sedz asfalts. Krustojumā no Malkas ielas līdz Lielai ielai kustība norit vienā virzienā, bet no Malkas ielas līdz Amatas ielai kustība norit abos virzienos. Caur Kungu ielu kursē 3. autobusa, 4. autobusa, 7. autobusa, 9. autobusa, 10. autobusa un 11. autobusa maršruti, kā arī 22. mikroautobusa un 23. mikroautobusa maršruti. Ielas apbūvi veido pirmskara mūra un koka mājas, kā arī savrupmājas.

Kungu iela agrāk tika saukta par K. Marksa ielu, Pētera I ielu un Imanta Sudmaļa ielu.

Kungu ielā 24 atrodas Pētera I namiņš.

Ielu savienojumi 

 Lielā iela
 Ludviķa iela
 Zivju iela
 Stendera iela ("T" veida krustojums)
 Malkas iela ("T" veida krustojums)
 Bāriņu iela
 Apšu iela
 Ganību iela
 Dorupes iela
 Baidzeles iela ("T" veida krustojums)
 Zirņu iela
 Ālandes iela
 Ķoniņu iela ("T" veida krustojums)
 Rudbāržu iela ("T" veida krustojums)
 Amatas iela

Atsauces 

Ielas Liepājā
Nikosijas "Omonia"

Nikosijas "Omonia" () ir Kipras sporta klubs no Nikosijas, plašāk pazīstams ar tā profesionālo futbola komandu, kas pašlaik spēlē Kipras futbola augstākajā līgā — Pirmajā divīzijā. Tas ir dibināts 1948. gadā. Komanda mājas spēles aizvada GSP stadionā. Omonia futbolisti ir 20 reizes izcīnījuši Kipras čempiontitulu, 14 reizes uzvarējuši Kipras kausa izcīņā un 16 reizes ieguvuši Kipras superkausu. Klubā ir arī basketbola, volejbola, riteņbraukšanas un telpu futbola nodaļas. Kluba krāsas ir zaļa un balta.

Sasniegumi 
 Kipras Pirmā divīzija
 Čempioni (21): 1960–61, 1965–66, 1971–72, 1973–74, 1974–75, 1975–76, 1976–77, 1977–78, 1978–79, 1980–81, 1981–82, 1982–83, 1983–84, 1984–85, 1986–87, 1988–89, 1992–93, 2000–01, 2002–03, 2009–10, 2020–21
 Vicečempioni (16): 1959–60, 1961–62, 1967–68, 1968–69, 1979–80, 1985–86, 1989–90, 1994–95, 1997–98, 1998–99, 1999–2000, 2003–04, 2005–06, 2006–07, 2008–09, 2010–11
 Kipras kauss
 Kausa ieguvēji (14): 1964–65, 1971–72, 1973–74, 1979–80, 1980–81, 1981–82, 1982–83, 1987–88, 1990–91, 1993–94, 1999–2000, 2004–05, 2010–11, 2011–12
 Finālisti (7): 1968–69, 1970–71, 1989–90, 1991–92, 1996–97, 2006–07, 2015–16
 Kipras superkauss
 Kausa ieguvēji (16): 1966, 1979, 1980, 1981, 1982, 1983, 1987, 1988, 1989, 1991, 1994, 2001, 2003, 2005, 2010, 2012
 Finālisti (5): 1984, 1985, 1993, 2000, 2011

Atsauces

Ārējās saites 

  
 Soccerway profils 
 Transfermarkt kluba profils 
 Kluba profils UEFA vietnē 

Kipras futbola klubi
Andričgrada

Andričgrada (, kas nozīmē "Andriča pilsēta") ir kinorežisora Emira Kusturicas veidota būvprojekta nosaukums Višegradā, Serbu Republikā, Bosnijā un Hercegovinā. Filmu pilsēta veltīta dienvidslāvu romānistam un Nobela prēmijas laureātam Ivo Andričam. 

Andričgradas, kas sākotnēji saucās Kamengrada (Каменград, "Akmeņpils"), būvniecība tika sākta 2011. gada 28. jūnijā, un oficiāli tā tika atklāta 2014. gada 28. jūnijā. Faktiskā atklāšana notika 2012. gada 5. jūlijā. Andričgrada atrodas vairākus kilometrus no Kusturicas pirmās kinopilsētas Drvengradas ("Kokupils") Serbijā.

Pārskats 

Andričgrada atrodas netālu no Mehmeda pašā Sokoloviča tilta, kurš ir UNESCO pasaules mantojuma sarakstā, un stiepjas no tilta līdz Rzavas upei. Pilsētā ir ap 50 akmens ēku, tai skaitā pilsētas teātris, moderns kinoteātris, pilsētas administrācija, Tēlotājmākslas akadēmija, Andriča vidusskolas ēka, upes jahtu piestātne un osta, viesnīcas, laukumi, baznīca, "sens" krodziņš, veikali un Ivo Andriča piemiņas māja. 2016. gadā šeit tika dibināta Starptautiskā Mākslas akadēmija aktieru, režisoru un saistīto profesiju izglītošanai.

2014. gada 28. jūnijā Serbijas patriarhs Irinejs iesvētīja Vissvētajam caram Lazaram un Kosovas mocekļiem veltītu baznīcu.

Andričgrada plānota kā vieta Kusturicas jaunajai filmai Na Drini ćuprija, kuras pamatā ir Andriča romāns ar to pašu nosaukumu “Tilts pār Drinu”. Romāns tika sarakstīts Otrā pasaules kara laikā un aprakstīja pilsētas notikumus gadsimtos no tilta uzbūvēšanas līdz Pirmajam pasaules karam.

Andričgradas goda pilsoņi 

Goda pilsoņi ir cilvēki, kuriem ir piešķirta pilsētas atslēga. Tie ir: 

 Milorads Dodiks, Serbu Republikas prezidents 
 Vuks Jeremičs, ANO Ģenerālās asamblejas 67. sesijas prezidents 
 Matija Bečkoviča, rakstniece 
 Novaks Džokovičs, tenisists

Galerija

Atsauces

Skatīt arī 

 Cinevilla

Ārējās saites 

 Oficiālā vietne 
 : Andričgrada

Kino
Bosnijas un Hercegovinas kultūra
Tramlink

Tramlink ir vieglā dzelzceļa tramvaja sistēma Londonas dienvidos, lielākoties Kroidonas rajonā. Tā tika atklāta 2000. gadā un ir pirmā tramvaju sistēma Londonā pēc pēdējās tramvaja līnijas slēgšanas Londonā 1952. gadā. Tramlink izveidošanu veicināja metro neesamība Kroidonas rajonā. Tramvaja sistēmā ietilpst sliežu ceļi 28 kilometru garumā. Darbojas 4 tramvaja līnijas.

Tramvaja sistēma pieder uzņēmuma Transport for London struktūrvienībai London Trams, bet sistēmas operators ir FirstGroup meitasuzņēmums Tram Operations Ltd.

Ārējās norādes 
 
 

Londona
Tramvaju satiksme Lielbritānijā
2005. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

2005. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika  no 26. septembra līdz 2. oktobrim Ungārijas galvaspilsētā Budapeštā.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Komandu vērtējums 
Katrā svara kategorijā cīkstonis par izcīnīto 1. vietu komandai deva 10 punktus, 2. vietu — 9 punktus, 3.—4. vietu — 8 punktus, 5.—6. vietu — 6 punktus, 7. vietu — 4 punktus, 8. vietu — 3 punktus, 9. vietu — 2 punktus un 10. vietu — 1 punktus.

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu rezultāti

Atsauces 
 UWW Database

2005. gads sportā
Sports Ungārijā
2005
Ricas ezers

Ricas ezers (, ), arī Rica ezers un Lielais Ricas ezers ir ezers Kaukāza kalnos, Gruzijas teritorijā, Abhāzijas ziemeļrietumu daļā. Ezers izveidojies apmēram pirms 250 gadiem, kad kalna nogruvuma dēļ tika aizsprostota Lašipses upes gultne. Vienīgais ceļš turp no Melnās jūras piekrastes gar ezera dienvidu krastu tika uzbūvēts 1936. gadā, šī paša ceļa turpinājums vēlāk izbūvēts līdz Avadharas kūrortam uz ziemeļiem no ezera. Ezers padomju laikā bija nozīmīgs tūrisma objekts. To joprojām apmeklē Krievijas tūristi, tomēr likumīgi to apmeklēt ir problemātiski politiska un reizēm arī militāra konflikta dēļ starp Gruziju un pašpasludināto Abhāzijas valsti. 

1930. gadā tika izveidots Ricas dabas rezervāts (162,89 km2), lai aizsargātu ezera un apkārtējās teritorijas dabisko stāvokli.

Ģeogrāfija 
Ricas ezers ir dziļākais ezers Abhāzijā (131 m), tas ir bagāts ar forelēm, aklimatizētas sīgas un sapali. Tajā ietek sešas upes, iztek viena — Jupšara. Austrumu piekrastes līcī izveidota peldvieta ar oļu pludmali. Ezera ūdens ir auksts un dzidrs. Ūdens krāsa ir mainīga fitoplanktona un ietekošo upīšu iespaidā. Pavasarī un vasarā ezera ūdeņi ir dzeltenīgi zaļgani, pārējā laikā — zilgani.

Klimats 
Gada vidējā gaisa temperatūra apvidū ir +7,8 grādi pēc Celsija (janvāris –1,1°C, augusts +17,8°C). Vidējais nokrišņu daudzums gadā ir apm. 2000—2200 mm. Ziemas dažreiz ir sniegotas.

Apkaime 
Ezeru ieskauj subalpīnās pļavas un jauktu koku mežiem klāti kalni ar augstumu no 2200 līdz 3500 m vjl. Reģions ap Ricas ezeru ir daļa no Eiksīnas-Kolhiskā lapu koku mežu ekoreģiona, kurā ir diezgan liela mūžzaļo samšita (Buxus) birzu koncentrācija. Ap ezeru aug Kaukāza baltegles, kuru augstuma pārsniedz 70 metrus. Netālu atrodas Mazais Ricas ezers (0,2 km2).

Ievērojamas personas 
Padomju līderim Josifam Staļinam pie ezera bija viena no vasarnīcām. Tai blakus atrodas Ņikitas Hruščova vasarnīca. Mūsdienās tās pieder neatzītajai Abhāzijas valdībai un pa tām vada ekskursijas.

Ricas leģendas un stāsti 
Par ezeru ir daudz leģendu un pasaku.

Izcelsme 
Senatnē mūsdienu ezera vietā bijusi ieleja un upe. Tur dzīvoja meitene, vārdā Rica, kopā ar brāļiem. Reiz meiteni nolaupīja un viņa noslīka glābšanas operācijas laikā nejauši izveidotajā ezerā. Neveiksmīgie glābēji — meitenes brāļi pārvērtušies kalnos ap ezeru.

Ardievu, dzimtene! 
30. gados, būvējot Staļina vasarnīcu, karavīri veda celtniecības materiālus pa bīstamu serpantīna ceļu. Reiz visbīstamākajā vietā, viena kravas automašīna nokrita no serpantīna. Kritiena laikā šoferis esot saucis: "Ardievu, dzimtene!" ("Прощай, Родина!" ). Kopš tā laika šī vieta autovadītāju vidū tiek dēvēta "Ardievu, dzimtene!"

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Koordinātas Vikidatos
Gruzijas ģeogrāfija
Abhāzija
Varoša

Varoša jeb Maraša (, ) ir pamesta Famagustas pilsētas daļa Kipras austrumos, Vidusjūras krastā. Varošā faktiski nav pastāvīgo iedzīvotāju, tā ir slēgta apmeklētājiem. Varoša atrodas Ziemeļkipras Turku Republikas kontrolē.

Līdz 1974. gada Turcijas iebrukumam Kiprā Varoša bija viens no populārākajiem reģiona kurortiem ar lielu daudzumu viesnīcu un izklaides vietu. To apmeklēja tādas slavenības kā Elizabete Teilore un Brižita Bardo. Pēc Turcijas iebrukuma rajona iedzīvotāji tika padzīti un kopš tā laika rajons ir bez iedzīvotājiem, bet ēkas un infrastruktūra pamazām sabrūk.

Ārējās saites 

Kipras pilsētas
Ziemeļkipra
Fēmarna

Fēmarna () ir Vācijas Šlēzvigas-Holšteinas zemē ietilpstoša sala Baltijas jūrā. Tā atrodas netālu no Vācijas krasta. Ar cietzemi tā savienota ar 1963. gadā uzbūvēto, 963 metrus garo Fēmarnzunda tiltu. 

Sala atrodas 18 kilometrus no Dānijai piederošās Lollandes salas. Salas Putgardenes ostā darbojas prāmju satiksme ar Dāniju. Ir plāni 2020. gadā sākt tuneļa celtniecību, kas savienotu Fēmarnu ar Lollandi, krietni saīsinot ceļu no Hamburgas uz Kopenhāgenu. Sala ir populāra vējdēļu un kaitborda cienītāju vieta.

Fēmarna kā Fembre pieminēta jau Brēmenes Ādama rakstos. Salā pirms Pirmā pasaules kara dzīvoja un gleznoja Ernsts Ludvigs Kirhners. 1970. gada 6. septembrī Fēmarnas festivālā Open Air Love & Peace savu pēdējo koncertu sniedza Džimijs Hendrikss.

Atēlu galerija

Ārējās saites 

Vācijas salas
Baltijas jūras salas
Šlēsviga-Holšteina
Dārzu iela

Dārzu iela var būt:

 Dārzu iela (Jūrmala)
 Dārzu iela (Rēzekne)
 Dārzu iela (Ventspils)

Skatīt arī 
 Dārza iela
 Dārziņu iela
Edvards Batels

Edvards Batels () bija britu riteņbraucējs, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs un 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks.

1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs 
Batels 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja trijās riteņbraukšanas disciplīnās. 

Grupas braucienā viņš bija viens no 7 sportistiem, kas startēja šajā disciplīnā. Batels šajā disciplīnā ieguva 3. vietu, taču viņa iegūtais rezultāts precīzi nav zināms. Viņš piekāpās Grieķijas sportistam Aristidim Konstantinidim (zelta medaļas ieguvējs) un Vācijas sportistam Augustam fon Gēdriham (sudraba medaļas ieguvējs). Individuālajā braucienā pa treku (333.⅓ metru liels aplis) viņš ar rezultātu 26.2 sekundes izcīnīja 4. vietu. Savukārt 100 kilometru braucienā pa treku viņš nefinišēja, izstājoties 17 kilometrā.

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Edvards Batels (SOK profils) 

Lielbritānijas riteņbraucēji
Lielbritānijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Riteņbraucēji 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki riteņbraukšanā
Lielbritānijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Krievu—zviedru kari

Krievu-zviedru kari var atteikties uz šādiem kariem un kaujām:
 Zviedrijas—Novgorodas kari: Ņevas kauja (1240), Kekisalmi kauja (1323)
 Krievu—zviedru karš (1495—1497)
 Krievu—zviedru karš (1554—1557) ()
 Livonijas karš (Livländska kriget, 1558—1582)
 Krievu—zviedru karš (1570—1595) (Nordiska tjugofemårskriget, 1570—1595)
 Krievu—zviedru karš (1610—1617) (De la Gardieska fälttåget,1609–1610; Ingermanländska kriget, 1610–1617)
 Otrais Ziemeļu karš (Karl X Gustavs ryska krig, 1656—1661)
 Lielais Ziemeļu karš (Stora nordiska kriget, 1700—1721)
 Krievu—zviedru karš (1741—1743) (Hattarnas ryska krig, 1741—1743)
 Krievu—zviedru karš (1788—1790) (Gustav III:s ryska krig, 1788—1790)
 Krievu—zviedru karš (1808—1809) (Finska kriget, 1808—1809)

Kari ar Krieviju
Kari ar Zviedriju
Krievijas vēsture
Zviedrijas vēsture
Lauku iela (Liepāja)

Lauku iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Klaipēdas ielu, bet beidzas krustojumā ar Eduarda Tisē ielu. Ielas garums ir ap 1150 metriem un to pilnībā sedz asfaltbetons. Kustība ielā norit abos virzienos. Caur Lauku ielu kursē 3. autobusa, 4. autobusa, 9. autobusa un 10. autobusa maršruti. Ielas apbūve sastāv no pirmskara koka mājām un savrupmājām.

Ielu savienojumi 

 Klaipēdas iela
 Cenkones iela
 Vaļņu iela
 Bernātu iela
 Zaķu iela
 Pļavu iela
 Rāvas iela
 Ganību iela
 Ozolu iela
 Zirņu iela
 Dzērves iela
 Eduarda Tisē iela

Ielas Liepājā
Rokzvaigzne (animācijas filma)

"Rokzvaigzne" () ir 2016. gada Ķīnas un ASV animācijas filma, kuras režisors un scenārija autors ir Ešs Brenons. Filmas pirmizrāde notika  Šanhajas Starptautiskajā filmu festivālā.

Atsauces

Ārējās saites 

2016. gada animācijas filmas
Ķīnas filmas
ASV filmas
Animācijas filmas
Adi Hiters

Ādolfs "Adi" Hiters (; dzimis ) ir austriešu futbola treneris un bijušais futbolists. Spēlējis pussarga pozīcijā, bijis Austrijas futbola izlases dalībnieks. Kā treneris strādājis vairākos Austrijas klubos, bijis arī Vācijas Bundeslīgas klubu Frankfurtes "Eintracht" un Menhengladbahas "Borussia" galvenais treneris.

Futbolista karjera 
Hiters ir Rheindorf Altach kluba audzēknis. Vēlāk pārstāvēja Grazer AK un LASK. 1993. gadā pārgāja uz Zalcburgas "Austria" (tagad Red Bull Salzburg), kurā nospēlēja septiņas sezonas. Šajā laikā trīs reizes kļuva par Austrijas čempionu (1994., 1995. un 1997. gadā). 1994. gadā ar Zalcburgas klubu iekļuva UEFA kausa finālā, kurā piekāpās Milānas "Internazionale". 2000. gadā atgriezās Grazer AK, 2002. gadā ar to uzvarēja Austrijas kausa izcīņā. No 2002. līdz 2005. gadam pārstāvēja Austrijas 1. līgas komandu Kapfenberger SV. Karjeru noslēdza 2007. gadā Red Bull Salzburg otrajā komandā.

Austrijas izlasē debitēja  draudzības spēlē pret Ungāriju. Savā otrajā spēlē izlasē pret Skotiju guva vārtus. Divreiz karjeras laikā spēlējis pret Latvijas izlasi. Pēdējo spēli izlasē aizvadīja 1997. gadā pret Baltkrieviju 1998. gada FIFA Pasaules kausa kvalifikācijā. Kopumā izlases rindās aizvadījis 14 spēles un guvis trīs vārtus.

Trenera karjera 
Pēc spēlētāja karjeras beigām palika strādāt Red Bull Salzburg kluba sistēmā. Sākumā bija kluba otrās komandas trenera asistents, vēlāk kļuva par otrās komandas galveno treneri. No 2009. līdz 2012. gadam vadīja Rheindorf Altach Austrijas otrajā pēc līmeņa līgā, bet nespēja klubu atgriezt Austrijas Bundeslīgā. 2012. gada vasarā kļuva par SV Grödig galveno treneri un jau pirmajā sezonā ar to iekļuva Bundeslīgā. 2013.—2014. gada sezonā izcīnīja 3. vietu, iegūstot ceļazīmi uz UEFA Eiropas līgu. 2014.—2015. gada sezonā bija Red Bull Salzburg galvenais treneris un kļuva par Austrijas Bundeslīgas čempionu, kā arī uzvarēja Austrijas kausa izcīņā, tomēr pēc sezonas klubu atstāja.

2015. gada septembrī tika apstiprināts par Šveices Superlīgas kluba Young Boys galveno treneri. 2017.—2018. gada sezonā aizveda komandu līdz Šveices čempiontitulam. 2018. gada maijā kļuva par Vācijas Bundeslīgas kluba Frankfurtes "Eintracht" galveno treneri, aizvietojot Niko Kovaču. Ar Frankfurtes klubu sasniedza 2018.—2019. gada UEFA Eiropas līgas pusfinālu. 2019. gada jūnijā Vācijas Profesionālo futbolistu savienība atzina Hiteru par sezonas labāko treneri. Pēc 2020.—2021. gada sezonas atstāja klubu un kļuva par Menhengladbahas "Borussia" galveno treneri. Vācijas Bundeslīgā ar komandu ieņēma tikai 10. vietu un sezonas beigās pēc abpusējas vienošanās amatu atstāja.

Atsauces

Ārējās saites 

1970. gadā dzimušie
Forarlbergā dzimušie
Austrijas futbolisti
Austrijas izlases futbolisti
Austrijas futbola treneri
Jūlijs Druva

Jūlijs Druva (dzimis , miris ) bija latviešu pedagogs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks.

Bibliogrāfija 
Jūlijs Druva dzimis 1882. gadā Apšupes muižā modernieka ģimenē. Māte Ilze (dzimusi Bušmane). Pamatizglītību ieguvis Jelgavas Aleksandra skolā, pēc tam mācījies Baltijas skolotāju seminārā Kuldīgā. Līdz 1906. gadam strādājis par skolotāju, tad pievērsies žurnālistikai. No 1902. gada laikraksta "Pēterburgas Avīzes" korespondents. Strādājis laikrakstos "Jaunās Latviešu Avīzes", "Утро" (Harkovā, 1907—1909), "Sadzīve" (1909—1911), "Jaunais Vārds"  (1914—1915). No 1922. gada laikraksta "Brīvā Zeme" līdzstrādnieks, no 1929. līdz 1938. gadam tā redaktors. Sabiedrisko lietu ministrijas Rakstu un mākslas kameras priekšsēdētājs no 1938. gada līdz 1940. gadam. Latvijas Zemnieku savienības Centrālās valdes priekšsēdētājs no 1929. gada līdz 1934. gadam. Latvijas Preses biedrības priekšsēdētājs no 1931.gada līdz 1940. gadam. Darbojies Kultūras un Tēvzemes balvas fondos, dažādās saimnieciskās organizācijās.

1941. gadā PSRS okupācijas laikā, aresta draudu dēļ, pārcietis smagu sirdslēkmi. Tā viņu glābusi no deportācijas, jo čekas darbinieks, kas slimnīcā bija ieradies viņu arestēt, izlēmis šo mirēju neaiztikt.  

Vācu okupācijas periodā vadījis darbus savā zemnieku saimniecībā Vecauces pagasta "Mežmāļos". 1944. gadā devies bēgļu gaitās uz Vāciju. Dzīvojis Vircburgas bēgļu nometnē. 1950. gadā pārcēlies uz Mičiganas štatu (ASV). Miris pēc sirds triekas 1950. gada 2. augustā.

Atsauces 

Tukuma novadā dzimušie
Latvijas pedagogi
Latvijas žurnālisti
Sebastians Andešons

Martins Sebastians Andešons (; dzimis  Engelholmā) ir zviedru futbolists. Spēlē uzbrucēja pozīcijā, Zviedrijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu 1. FC Köln.

Karjera 
Karjeru sāka dzimtās pilsētas klubā Ängelholms FF Zviedrijas otrajā spēcīgākajā līgā Superettan. 2012. gada pārgāja uz Allsvenskan klubu Kalmar FF. Vēlāk pārstāvēja arī Djurgårdens IF, bet no 2016. līdz 2017. gadam spēlēja IFK Norrköping sastāvā, 2017. gadā iekļūstot Zviedrijas kausa finālā.

2017. gada augustā pievienojās Vācijas klubam 1. FC Kaiserslautern, kas tolaik spēlēja 2. Bundeslīgā. Pēc gada pārgāja uz citu 2. Bundeslīgas klubu 1. FC Union Berlin. 2018.—2019. gada sezonā guva 12 vārtus, palīdzot klubam iekļūt Bundeslīgā. 2019.—2020. gada Bundeslīgas sezonā guva 12 vārtus. 2020. gada septembrī pārgāja uz citu Bundeslīgas klubu 1. FC Köln.

Zviedrijas izlasē debitēja  draudzības spēlē pret Kotdivuāru. Pirmos vārtus izlases labā guva četras dienas vēlāk pret Slovākiju.

Atsauces

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Skones lēnē dzimušie
Zviedrijas futbolisti
Zviedrijas izlases futbolisti
Markuss Tirāms

Markuss Lilians Tirāms-Uljēns (Marcus Lilian Thuram-Ulien; dzimis  Parmā, Itālijā) ir Francijas futbolists. Spēlē uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2019. gada pārstāv Vācijas Bundeslīgas klubu Menhengladbahas "Borussia".

Viņš ir 1998. gada FIFA Pasaules kausa ieguvēja Liliana Tirāma dēls. Vārdu ieguvis par godu Jamaikas aktīvistam un melnādaino tiesību aizstāvim Markusam Gārvijam.

Profesionāla futbolista karjeru sāka Sochaux klubā Francijas 2. līgā (Ligue 2). Pirms tam pārstāvēja arī kluba jauniešu un dublieru komandas. 2017. gada jūlijā pārgāja uz Ligue 1 klubu Guingamp. 2019. gadā pievienojās Bundeslīgas klubam Menhengladbahas "Borussia", parakstot līgumu uz četriem gadiem.

Spēlējis dažādu vecumu Francijas jauniešu izlasēs.

Atsauces

Ārējās saites 

1997. gadā dzimušie
Francijas futbolisti
Francijas izlases futbolisti
EA Guingamp spēlētāji
Menhengladbahas "Borussia" spēlētāji
2020. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Vīnes Centrālā kapsēta

Vīnes Centrālā kapsēta () ir 1874. gadā ierīkota kapsēta Austrijas galvaspilsētas Vīnes dienvidos (kapsēta par Centrālo nosaukta svarīguma, ne sava ģeogrāfiskā novietojuma dēļ). Tajā ir ap 3 miljoni apbedījumu un ap 330 000 kapavietu. Kapsētā apbedītas daudzas ievērojamas Austrijas un pasaules personības - zinātnieki, mākslinieki, politiķi. 

Tā tika izprojektēta un izveidota 19. gadsimta vidū. Kapsētas milzīgo izmēru dēļ pa to ir atļauta transportlīdzekļu kustība (izņemot Visu Svēto dienu). Jau no pirmsākumiem Vīnes Centrālā kapsēta bija starpkonfesionāla, tāpēc šeit atrodas vairāku konfesiju un ticību dievnami. Centrālās Svētā Karlo Borromeo baznīcas kriptā apglabāti visi mirušie pēckara Austrijas prezidenti. Šī baznīca kādreiz saukta Kārļa Lugera memoriālā baznīca, jo Vīnes mērs Lugers arī apglabāts baznīcā. No Vīnes Švarcenberga laukuma uz kapsētas centrālo ieeju ved Vīnes tramvaja 71. (pēc numerācijas pēdējā) līnija. Vīnes iedzīvotāji mēdz tiekt par mirušo - "Viņš iesēdās 71." ().

Kapsētā citu vidū apglabāti Alfrēds Adlers, Ludvigs van Bēthovens, Ludvigs Bolcmanis, Johanness Brāmss, Kristofs Vilibalds Gluks, Imre Kālmāns, Hedija Lamarra, Ģerģs Ligeti, Ādolfs Loss, Rihards Rēti, Antonio Saljēri, Arnolds Šēnbergs, Arturs Šniclers, Johans Štrauss I, Johans Štrauss II, Francis Šūberts, Francis Verfels un daudzas citas pazīstamas personības. Kaut arī Volfgangs Amadejs Mocarts apglabāts netālu esošajā Sv. Marka kapsētā un viņa kaps ir zudis, Vīnes Centrālajā kapsētā ierikots Mocarta kenotafs.

Ārējās saites 

Vīne
Kapsētas
Celtnes un būves Austrijā
Laisas pils

Laisas pils () jeb Lajuzes pils () bija viduslaiku pils pie Lajuzes strauta Livonijas ordeņa valsts teritorijā. 

Līdz mūsdienām saglabājušās iespaidīgas pilsdrupas pie Laiuseveljas (Laiusevälja) ciema Jegevas apriņķī Igaunijā pie  Jegevas—Mustvē autoceļa.

Apraksts 
Kastellas tipa pilij bijuši trīs torņi, no kuriem saglabājušies ziemeļu un austrumu torņi, bet no dienvidu torņa jaušami vien pamati. Pie dienvidrietumu mūra bijusi akmens celtne, pie pārējiem mūriem koka ēkas. Agrāk pili apņēmuši ar ūdeni pildīti aizsarggrāvji.

Vēsture 
Uzskata, ka Vīlandes komturejas Laisas pili Livonijas ordenis būvējis 14. gadsimtā pie robežas ar Tērbatas bīskapijas zemēm, pirmo reizi rakstos tā minēta 1406. gadā. Pili nocietinājis Vīlandes komturs, vēlākais ordeņa mestrs Zīgfrīds Landers fon Špānheims.

Livonijas kara laikā 1558. gada augustā pili pēc atkārtotām kaujām ieņēma Krievijas caristes karaspēks vojevodas Pjotra Šuiska vadībā. 
1559. gada decembrī pili neveiksmīgi aplenca ordeņa karaspēks mestra Gotharda Ketlera vadībā. 
Kad 1582. gadā Krievija un Polija-Lietuva noslēdza Jamzapoļskas miera līgumu, Laisas pils pieminēta kā (), krieviski Лаис.
Pēc kara beigām Laisa nonāca Polijas-Lietuvas kopvalsts Tērbatas vaivadijas sastāvā kā stārastijas centrs. 

Poļu-zviedru kara (1600-1629) laikā zviedri 1600. gada oktobrī ieņēma Laisas pili, tomēr 1602. gadā to atguva Lietuvas karaspēks. Zviedrijas armija 1622. gada janvārī Zviedrijas karaspēks Heinriha Fleminga vadībā ieņēma cietoksni, iznīcinot pils ziemeļaustrumu un dienvidaustrumu mūrus un dienvidu torni. 
Zviedru Vidzemes laikā Laisas pilsmuiža piederēja Flemingu dzimtai.

Lielā Ziemeļu kara laikā no 1700. gada decembra līdz 1701. gada maijam Laisas pilsmuižā pārziemoja Zviedrijas karaspēka daļa karaļa Kārļa XII vadībā. Koka ēkas cietokšņa apkārtnē tika sakārtotas personāla izvietošanai. Pats karalis tika izmitināts reprezentatīvākā ēkā cietokšņa dienvidaustrumu pusē. Dienvidrietumu pusē atradās zirgu staļļi.

Attēli

Literatūra 
Heinrich von Hagemeister, F. von Buxovden: Materialien zu einer Geschichte der Landgüter Livlands Teil 2, Riga: E. Frantzen 1836./1837., lpp. 126–127

Ārējās saites 

Livonijas ordeņa pilis
Jegevas apriņķis
Igaunijas arheoloģiskie pieminekļi
Krišjāņa Valdemāra iela (Liepāja)

Krišjāņa Valdemāra iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Krišjāņa Valdemāra iela sākas krustojumā ar Graudu ielu, bet beidzas krustojumā ar Klaipēdas ielu. Ielas garums ir ap 1240 metriem un to sedz gan bruģis, gan asfaltbetons. No Graudu ielas līdz Ludviķa ielai kustība norit abos virzienos, bet līdz Klaipēdas ielas kustība norit vienā virzienā. Caur ielu kursē 1. tramvajs. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka mājām.
Ielu sākotnēji sauca par Vilhelmīnes ielu. 

Krišjāņa Valdemāra ielā 4 atrodas Liepājas Universitātes Dabas un inženierzinātņu fakultāte, bet Krišjāņa Valdemāra ielā 35/37 atrodas J. Čakstes Liepājas pilsētas 10. vidusskolas ēka. Krišjāņa Valdemāra ielā atrodas arī Jāņa Čakstes laukums.

Ielu savienojumi 

 Graudu iela
 Avotu iela ("T" veida krustojums)
 Republikas iela ("T" veida krustojums)
 Ludviķa iela
 Peldu iela
 Rakstvežu iela ("T" veida krustojums)
 Rožu iela
 Jēkaba Janševska iela ("T" veida krustojums)
 Jūrmalas iela
 Antas Klints iela ("T" veida krustojums)
 Dārtas iela ("T" veida krustojums)
 Arnolda iela ("T" veida krustojums)
 Robežu iela ("T" veida krustojums)
 Klaipēdas iela (apļveida krustojums)

Atsauces 

Ielas Liepājā
Bāriņu iela (Liepāja)

Bāriņu iela ir iela Liepājā, kas atrodas Vecliepājas apkaimē. Bāriņu iela sākas krustojumā ar Kārļa Zāles laukumu, Vecā ostmalu un Ādu ielu, bet beidzas krustojumā ar Eduarda Veidenbauma ielu. Ielas garums ir ap 1000 metriem un to sedz gan asfaltbetons, gan bruģis. No ielas sākuma līdz Kungu ielai kustība norit abos virzienos, bet tālāk kustība norit vienā virzienā. Ielas apbūve sastāv no pirmskara mūra un koka ēkām.

Bāriņu ielā 3 atrodas Valsts policijas Kurzemes reģiona pārvalde, bet Bāriņu ielā 9 atrodas Liepājas Svētā Trīsvienības pareizticīgo katedrāle.

Ielu savienojumi 

 Kārļa Zāles laukums
 Vecā ostmala
 Ādu iela
 Jāņa iela ("T" veida krustojums)
 Jaunā iela ("T" veida krustojums)
 Baznīcas iela
 Andreja Pumpura iela ("T" veida krustojums)
 Dārza iela ("T" veida krustojums)
 Kungu iela
 Zāļu iela
 Eduarda Veidenbauma iela ("T" veida krustojums)

Ielas Liepājā
Stalidzānu Svilušais kalns

Stalidzānu Svilušais kalns jeb Kara kapi ir pilskalns, kas atrodas Krāslavas novada Andrupenes pagasta ziemeļos, uz ziemeļrietumiem no Andrupenes.

Pirmās ziņas par Svilušo kalnu kā par pilskalnu 1925. gadā sniedza O. Bērziņš, bet 1941. gadā to precīzāk aprakstīja Pēteris Stepiņš. 

Stalidzānu pilskalns paceļas pamēram 10 m pār apkārtni. Pliskalna plakums ir 45 metrus garš un 30 metrus plats. Saglabājušās pilskalna nocietinājumu sistēmas atliekas, kas sastāv no trim paralēliem grāvjiem un vaļņiem, kas aploka visu kalnu, izņemot tā stāvo dienvidrietumu nogāzi. Iespējams, ka ieejas vieta pilskalnā bijusi gar dienvidrietumu puses vaļņu un grāvju galiem. Pilskalna kultūrslānis neizteikts. Datējums pagaidām nav zināms.

Foto galerija

Ārējās saites 
 Stalidzānu Svilušais kalns

Pilskalni Latgalē
Andrupenes pagasts
Pilskalni Dagdas novadā
Pilskalni Krāslavas novadā
Arheoloģiskie pieminekļi Latvijā
6830. autobusu maršruts

6830. autobusu maršruts ir reģionālais autobusu maršruts, kurš divreiz dienā nodrošina pasažieru pārvadājumus no Rīgas (galapunkts atrodas Riepnieku ielā) līdz Juglas iecirknim Ropažu novadā. Maršrutu apkalpo SIA "Galss Buss".

Cena par braucienu no Rīgas līdz Juglas iecirknim ir 2,50 eiro.

Maršruts 
Rīga — Juglas iecirknis kursē pa šādām ielām: Riepnieku ielā, Gogoļa iela, Marijas iela, A. Čaka iela, Pērnavas iela, Augusta Deglava iela, autoceļš P4, ceļš uz Silakrogu, autoceļš V68, autoceļš P10 un autoceļš V66.

Juglas iecirknis — Rīga kursē pa šādām ielām: autoceļš V66, autoceļš P10, autoceļš V68, ceļš uz Silakrogu, autoceļš P4, Augusta Deglava iela, Pērnavas iela, A. Čaka iela, Marijas iela, Gogoļa iela un Riepnieku ielā.

Pieturas 
6830. autobusu maršrutā ir 84 pieturas, katrā virzienā pa 42.

Skatīt arī 
 6829. autobusu maršruts

Ārējās saites 
 Saraksts

Sabiedriskais transports Latvijā
Veļu laiks

Veļu laiks latviešu Saules kalendārā ir laika posms no Apjumībām līdz Apkūlībām vai no Apkūlībām līdz Ziemassvētkiem. Viena no svarīgākajām veļu laika dienām bija Simjūda diena 28. oktobrī, kas dažviet bija arī pēdējā veļu laika diena, kad rīkoja beidzamo mielastu, pēc kura veļus sūtīja atpakaļ. Citas nozīmīgas dienas veļu laikā bija Rudens Māra 1. oktobrī un Vecie Miķeļi jeb Lapbiris 14. oktobrī, kad pareģoja laiku nākamajai ziemai.

Nosaukums 
Visizplatītākais nosaukums ir veļu laiks, kas lietots Aizkrauklē, Bērzaunē, Ērgļos, Ikšķilē, Krustpilī, Lēdmane, Limbažos, Lubānā, Nītaurē, Secē, Sēlpilī, Suntažos, Ungurmuižā, Bruknā, Ilē, Vecumniekos un vietām Kurzemē. Par iļģu laiku tas saukts Kazdangā un Nīgrandē. Valtaiķos un Lielplatonē tā nosaukums bijis garu laiks, Aumeisteros — garu dienas; Puzē — ķauķu laiks; Prodē, Asarē — ķouķu vakari; Zemītē — pauru laiks; Limbažos tas saukts arī par paurīšu laiku. Daudzviet Kurzemē un Vidzemē bijis izplatīts arī nosaukums Dieva dienas; Dzelzavā — Dievaiņu laiks; Cesvainē, Virānē, Kosā — Dievaines; Kurzemē — zemlika. Savukārt Latgalē izplatītākie veļu laika nosaukumi ir dvēseļu dienas (arī Straupē un Ezerē) un tēvu dienas. Zlēkās, Ēdolē un Nītaurē tas saukts par gariņu laiku, bet Rūjienā, Mārupē un Rencēnos — vecļaužu dienām. Visbeidzot, jezuīts Teofils Kveks, aprakstot latviešu svētkos, kā „vecajo svētku, dvēseļu mielošanas” nosaukumu minējis Veceles.

Vēsture 

1570. gada Kurzemes hercogistes baznīcas likumos par veļu laiku rakstīts: „Mācītājiem un priekšniecībai vairs nebūs ciest šīs zemes zemnieku pagānu laiku māņticību, pēc kuras no Miķeļiem līdz visu dvēseļu dienai notika bezdievīgā dvēseļu mielošana, kad viņi savās mājās deva mirušiem sentēviem, draugiem un radiem ēdienu un dzērienu.”

Latvijā veļu laikā daudzviet veļu mielasti rīkoti vēl 19. gadsimtā.

Paražas 

Nozīmīga veļu laika paraža bija veļu mielasti, kad veļiem istabā, rijā, klētī, pirtī, kapsētā vai citur atstāja ēdienus un dzērienus, cenšoties iegūt to labvēlību un svētību, lai veļi nodrošinātu veselību mājlopiem un ražu tīrumā.

Veļu laikā nedrīkstēja darīt lielus darbus, trokšņot (piemēram, dziedāt) un tirgoties. Atļauti bija parasti ikdienas darbi un rokdarbi. Veļu laikā notika arī mīklu minēšana, atmiņu stāstu un pasaku stāstīšana. Gatavojoties veļu uzņemšanai, tika slaucītas istabas, kā arī nolikts ūdens un tīri dvieļi, kur veļiem nomazgāties un noslaucīties. Veļiem pakaļ uz kapsētu ar ratiem brauca sētas saimnieks, kurš atvēra kapsētas vārtus, izlaižot veļus, kas esot sasēdušies uz ratiem un atvesti mājās. Veļus uz mielasta vietu sauca saimnieks, kurš ar gaismu tiem rādīja ceļu. Dažviet pēc tam, kad veļi ar mielastu esot pamielušies, to ienesa saimes istabā, kur to ēda visi saimes locekļi.

Atsauces

Ārējās saites 

 Veļu laiks. Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūta Mākslīgā intelekta laboratorija
 Inese Štrāla (2017. gada 27. oktobris). Veļu laiks. Latvijas Radio 2. Latvijas Sabiedriskais medijs
 Senču veļu mielošana pilsētas apstākļos. 2009. gada 5. novembris. jauns.lv

Tradīcijas
Dauguļu Kapču kalns

Dauguļu Kapču kalns jeb Gorodok ir pilskalns, kas atrodas Krāslavas novada Andzeļu pagasta rietumos, Dauguļu ciema teritorijā. Ap pilskalnu saglabājušās grāvju un vaļņu atliekas.

Foto galerija

Ārējās saites 
 
 Dauguļu Kapču kalns

Pilskalni Latgalē
Andzeļu pagasts
Pilskalni Dagdas novadā
Pilskalni Krāslavas novadā
Arheoloģiskie pieminekļi Latvijā
Džordža Floida nāve

2020. gada 25. maijā afroamerikānis Džordžs Floids () tika nogalināts Mineapolisā, Minesotas štatā. Aresta laikā policists Dereks Šovens (Derek Chauvin) turēja savu ceļgalu uz Floida kakla 8 minūtes un 46 sekundes. Floidam uzlika rokudzelžus un viņš gulēja ar seju pret asfaltu. Trīs minūtes viņš gulēja bez dzīvības pazīmēm. Notikuma vietā atradās vēl 3 policijas virsnieki, kuri ierobežoja Floida kustības un neļāva apkārtējiem iejaukties aizturēšanas procesā. Vēlāk notikuma vietā tika izsaukta ātrās palīdzības brigāde, kas aizveda Floidu uz tuvāko slīmnīcu, kur konstatēja viņa nāvi.. Pēc 3. jūnijā publicētajām autopsijas rezultātiem, Floida nāves cēlonis bija gūtās traumas aizturēšanas brīdī. Vēl atklājās, ka Floids ir inficēts ar COVID-19. 9. jūnijā Hjūstonā notika Dž. Floida bēres.

Policiju izsauca veikala Cup Foods darbinieks, kurš apsūdzēja Floidu mēģinājumā iegādāties cigaretes ar viltotu 20 dolāru banknoti. The New York Times apkopojis vairākus videoierakstus, kuros redzami notikumi, kas risinājās mazāk par pusstundu. Laikraksta sagatavotajā video redzams, kā Floidu aizturējušie policisti vairākas reizes pārkāpj Mineapolisas policijas departamenta noteikumus, kā rezultātā iestājās nāve. Video redzams un dzirdams, kā roku dzelžos saslēgtais Floids ir nogāzts zemē un saka, ka nevar paelpot, uz ko policistiem norāda vairāki aculiecinieki, tomēr policijas darbinieki nereaģē. Nākamajā dienā Mineapolisas policijas departaments atbrīvoja visus četrus aizturēšanā iesaistītos policistus no darba. 29. maijā Derekam Šovenam tika izvirzītas apsūdzības Floida nonāvēšanā.

Džordža Floida nāve izraisīja afroamerikāņu kopienas rīkotus protestus pret policijas vardarbību vairākās ASV pilsētās, kas vietām pārvērtās masu nekārtībās un grautiņos. 31. maijā ASV varasiestādes izsludināja komandantstundu. Protestu laikā tika aizturēti vairāk nekā 4000 cilvēku.

Skatīt arī 
 Rejšarda Brūksa nāve

Atsauces 

2020. gads