joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Romiešu-jūdu karš

Pirmais romiešu-jūdu karš (arī - Jūdu karš, Pirmais jūdu karš) norisinājās 66-73 gadā. To dažkārt sauc par Lielo ebreju sacelšanos (ebreju valodā: המרד הגדול ha-Mered Ha-Gadol), jeb vienkārši Ebreju karš, bija pirmā no trim lielākajām ebreju sacelšanām pret Romas impēriju. Ebreji cīnījās romiešu kontrolētajā Jūdejā, un rezultātā tika izpostītas ebreju pilsētas, pārvietoti tās iedzīvotāji un piešķirta zeme romiešu militārām vajadzībām, kā arī nopostīts ebreju templis un valsts.

Sacelšanos 66. gadā izraisīja romiešu hellenizētās kultūras un ebreju reliģijas konflikts. Lai apspiestu sacelšanos, romiešu karaspēks ieņēma Jeruzalemi, nodedzināja Jeruzalemes templi (70. gadā), ieņēma grūti aizsniedzamo Masadas cietoksni (73. gadā) un lielu ebreju iedzīvotāju daļu nogalināja vai padarīja par vergiem.

Sākotnējie panākumi 

Sacelšanās sākās Vidusjūras piekrastes pilsētā Cēzarejā, kas bija izteikti hellenizēta. Kā sacelšanās iemesls tiek minēts tas, ka grieķu iedzīvotāji esot ziedojuši putnus pie ieejas vietējā sinagogā. Sašutums par notikušo bija tik spēcīgs, ka Jeruzalemes tempļa priesteri pārstāja aizlūgt par Romas imperatora labklājību un vadīja veiksmīgu uzbrukumu Jeruzalemē esošajam romiešu garnizonam.

Romiešiem simpatizējošais karalis Agripa II bēga no Jeruzalemes uz Galileju un patvērās pie romiešiem. Sestijs Galls, Sīrijas legāts dumpīgajā provincē ieveda XII leģionu, taču tika pilnībā sakauts.

Imperators Nerons sacelšanās apspiešanu uzticēja Vespasiānam, kurš no savas bāzes Cēzarejā ar X un V leģiona palīdzību nomierināja piekrasti un ziemeļus - Galileju, kurā 68. gadā dumpis faktiski bija apspiests.

Ziemeļu sacelšanās līderiem Simonam Bar Gioram un Ioannam no Giskalas izdevās aizbēgt uz Jeruzalemi, kur starp Zelotu un Sikariju frakcijām izcēlās pilsoņu karš, kura gaitā tika nogalināti visi sākotnējie sacelšanās vadoņi.

69. gadā pēc Nerona nāves Vespasiāns tika pasludināts par imperatoru un devās uz Romu pārņemt varu.

Jeruzalemes ieņemšana 

Jeruzalemes aplenkums sākās jau kara sākumā, taču aktīva karadarbība pilsētas ieņemšanai netika veikta. Romiešu karaspēks centās nodrošināt pilnīgu pilsētas blokādi, lai piespiestu pilsētas aizstāvjus ciest badu un padoties.

Pilsētas ieņemšanu vadīja jaunā imperatora vecākais dēls, Tits Flāvijs. 70. gada vasarā romiešiem izdevās ieņemt un iznīcināt lielāko pilsētas daļu, kā pēdējais vēl stāvēja neieņemtais Tempļa kalns. Jūlija pēdējā dienā romiešiem beidzot izdevās iebrukt arī tajā, un cīņu laikā templis nodega.

Lai nepieļautu dumpju atkārtošanos, romieši iznīcināja Jeruzalemes sienas un nojauca Templi. Ioanns no Giskalas padevās Agripam II un tika notiesāts uz mūža ieslodzījumu. Dažādi vēstures avoti ziņo, ka kara laikā krituši 600 tūkstošu vai pat vairāk nekā miljons ebreju.

Romieši izlaupīja Tempļa dārgumus un par godu uzvarai Romā tika sarīkos triumfa gājiens. Lai atzīmētu šo uzvaru, Romā vēlāk tika uzcelta slavenā Tita arka. Vienā no tās reljefiem attēloti romiešu kareivji, kas triumfa gājienā nes Jeruzalemes tempļa menoru.

Skatīt arī
 Josefs Flāvijs

Sacelšanās
Kari ar Seno Romu
Kari Āzijā
1. gadsimta kari
Izraēlas vēsture
Argentīnas Grand Prix

Argentīnas Grand Prix bija ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Visas Argentīnas Grand Prix sacīkstes ir norisinājušās Oskara Galvesa autodromā. Tās šeit notika no . gada ar pārtraukumiem 1960. gados un no . gada. Argentīnas GP atgriezās F1 . gadā, un pēdējoreiz notika . gadā. Visvairāk Argentīnas GP ir uzvarējis argentīnietis Huans Manuels Fanhio: četrreiz. Emersons Fitipaldi un Deimons Hils izcīnījuši pa divām uzvarām, pārējie piloti nav uzvarējuši vairāk par vienu reizi.

Uzvarētāji

Vairākkārtējie uzvarētāji (piloti)

Vairākkārtējie uzvarētāji (komandas)

Saraksts

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts
Edgars Jankausks

Edgars Jankausks (, dzimis ) ir bijušais lietuviešu futbolists, pašlaik — futbola treneris. Spēlējot FC Porto sastāvā, ieguvis UEFA kausu un uzvarējis Čempionu līgā. 2008. gada sezonā spēlēja Latvijas futbola klubā Skonto FC.

Viņš ir gara auguma atlētisks uzbrucējs, kuram piemīt arī atzīstama bumbas kontroles tehnika.

Tituli 
 UEFA kauss: 2002-03
 UEFA Čempionu līga: 2003-04
 Lietuvas kauss: 1993, 1994
 Beļģijas Jupiler līga: 1997-98
 Beļģijas superkauss: 1998
 Portugāles futbola Premjerlīga: 2002-03, 2003-04
 Portugāles kauss: 2002-03
 Portugāles superkauss: 2002-03, 2003-04
 Skotijas kauss: 2006

Ārējās saites 

1975. gadā dzimušie
Lietuvas futbolisti
Lietuvas izlases futbolisti
Lietuvas futbola treneri
Lietuvas futbola izlases treneri
OGC Nice spēlētāji
FC Porto spēlētāji
Club Brugge KV spēlētāji
Lisabonas "Benfica" spēlētāji
PFC CSKA Moscow spēlētāji
Sansevastjanas "Real Sociedad" spēlētāji
Skonto FC spēlētāji
Luksemburgas Grand Prix

Luksemburgas Grand Prix bija ikgadēja Formula 1 Grand Prix izcīņa. Abas Luksemburgas Grand Prix sacīkstes ir norisinājušās Nirburgringā. Šeit tās rīkoja . un . gadā, jo bija aizņemti  un  nosaukumi. . gadā Nirburgringā rīkoja Eiropas GP. Nirbugringas trase atrodas netālu no Vācijas-Luksemburgas robežas.

1997. gada sacīkstē pirmās četras vietas ieņēma ar Renault dzinējiem apgādātu komandu piloti. Uzvarēja Žaks Vilnēvs, kurš tādējādi pietuvojās savam vienīgajam titulam. Mika Hekinens izstājās būdams pirmajā vietā. Tobrīd viņš nebija uzvarējis ne sacīkstē, turklāt, tā bija viņa dzimšanas diena. Arī Rubenšam Barikello tehniskas problēmas liedza finišēt uz pjedestāla. Sacīkstēs atgriezās Olivjē Panī, kurš ieguva vienu punktu. 1998. gadā abi galvenie titula pretendenti, Hekinens un Mihaels Šumahers, par uzvaru cīnījās līdz beigām. Uzvarēja pirmais. Pjedestālu noslēdza Deivids Kulthārds.

Uzvarētāji

Skatīt arī 
 F1 Grand Prix saraksts
Emocijas

Emocijas (,  — ‘satraukt’, ‘saviļņot’), arī jūtas, ir cilvēku un dzīvnieku subjektīvas reakcijas uz iekšējo un ārējo kairinātāju iedarbību. Emocijas ir cieši saistītas ar indivīda aktuālajām vajadzībām. To psiholoģiskais pamats — daudzveidīgi iedzimti centrālās nervu sistēmas un psihes pašregulācijas mehānismi, kas vienkāršoti, stereotipiski atspoguļo indivīda attieksmi pret problēmsituācijām. Emocijas ļoti spēcīgi ierosina vai kavē centrālās nervu sistēmas un visa organisma enerģētisko un funkcionālo rezervju mobilizēšanu un izmantošanu indivīda aktuālo vajadzību apmierināšanai.

Emocijām ir liela nozīme cilvēku savstarpējā saskarsmē. Tiek uzskatīts, ka cilvēku domāšana visu laiku svārstās starp loģiku un emocijām. Dažreiz virsroku gūst veselais saprāts, dažreiz cilvēki ļaujas emocijām.

Emocijas un jūtas 
Termini ‘emocijas’ un ‘jūtas’ tiek izmantoti, lai runātu, rakstītu, spriestu par cilvēku emocionālo sistēmu. Lai gan šie vārdi ir sinonīmi, tomēr dažreiz tiek izmantots atšķirīgs šo terminu lietojums. Piemēram, psiholoģijā tie tiek uzskatīti par diviem atšķirīgiem jēdzieniem. Psiholoģijā jūtas tiek definētas kā ilgstoši emocionāli procesi, kas nodrošina cilvēka attieksmi pret sevi, citiem un sabiedrību, savukārt emocijas ir cilvēka psihes regulācijas procesi, kas nodrošina rīkoties mērķtiecīgi un norāda uz notikušā subjektīvo nozīmīgumu, saistot izziņu procesus un personības struktūru. Lai gan liela daļa valodnieku uzskata, ka nav nepieciešams atšķirt šos divus terminus vienu no otra, ir arī valodnieki, kas uzskata, ka šie termini ikdienas sarunvalodā nav viens un tas pats.

Emociju pētīšana 

Senie filozofi emocijas centās izteikt ar metaforu palīdzību. Viens no lielākajiem ieguldījumiem šajā jomā ir sengrieķu filozofam Aristotelim. Viņš emocijas saistīja ar darbību un indivīda uzskatiem. Savukārt romiešu filozofi Seneka Jaunākais un Hrīsips izveidoja klasisko emociju izziņas teoriju.

Psiholoģijā pastāv dažādas emociju pētīšanas pieejas. Viena no tām ir bioloģiskā pieeja. To sāka attīstīt angļu dabas pētnieks Čārlzs Darvins, un viņš uzskatīja, ka cilvēka emocionālās izpausmes saistība ar dzīvniekiem varētu būt viens no evolūcijas teorijas pierādījumiem.

Vēl pastāv somatiskā pieeja, kurā tiek uzskatīts, ka emocijas ir saistītas ar cilvēka ķermeni. Ķermeņa izmaiņas ir cieši saistītas ar konkrētā brīža emocijām.

Psihoanalīzes pamatlicējs Zigmunds Freids piedāvā psihoterapeitisko pieeju. Tā sastāv no trīs teorijām: emocionālo traumu teorijas, iekšējo konfliktu teorijas un piespiedu atkārtošanās teorijas.

Atsauces

Ārējās saites
Konrāds Cūze

Konrāds Cūze (, dzimis , miris ), bija vācu inženieris un datorbūves pionieris. 1941. gadā viņš radīja pasaulē pirmo datoru Z3, kuram piemita visas mūsdienu datoram piemītošās īpašības. Konrāds Cūze ir arī pasaulē pirmās augstā līmeņa programmēšanas valodas Plankalkül autors. 

Dzimis Berlīnē, bet bērnību pavadīja Braunsbergā, kur tēvs strādāja par pasta ierēdni. 1935. gadā absolvēja Berlīnes Tehnisko universitāti. Strādādams Berlīnes aviorūpnīcā Henschel-Werke, dzīvoklī uzbūvēja savu pirmo skaitļotāju Z1 ar ierobežotu programmējamību un ievadi no perfolentes. 1940. gadā par iekārtu ieinteresējās Aerodinamikas pētniecības institūts (Aerodynamische Versuchsanstalt) un Konrāds Cūze radīja jaunu mašīnas versiju Z2, kuras pamatā bija releji. 1941. gadā tika radīta Z3, kas bija ciparu 64 bitu mašīna aprēķiniem ar peldošo komatu. 1945. gadā mašīnas un projekti gāja bojā Sabiedroto uzlidojumos, tomēr iesākto Z4 izdevās glābt. 1950. gadā Z4 tika pabeigts un pārdots Cīrihes Tehniskajai universitātei, un tolaik tas bija vienīgais dators kontinentālajā Eiropā.

1949. gadā Cūze nodibināja kompāniju Zuse KG, kas nodarbojās ar datoru ražošanu, tomēr 1967. gadā finansiālu problēmu dēļ to pārņēma Siemens un Cūze pārgāja darbā uz šo kompāniju.

1969. gadā Cūze šķiet bija pirmais, kurš aprakstīja digitālo filozofiju (digitālo fiziku).

Atsauces

Ārējās saites 

 Konrāda Cūzes arhīvs , 
 The Life and Work of Konrad Zuse 

Vācijas inženieri
Vācijas izgudrotāji
Vācijas datorzinātnieki
Datorzinātnes pionieri
Berlīnē dzimušie
Gūžas kauls

Gūžas jeb iegurņa kauls () ir liels, plakans, neregulāras formas pāru kauls. Pilnībā tas izveidojas 20 gadu vecumā, saaugot trīs kauliem — zarnkaulam (os ilium), sēžas kaulam (os ischii) un kaunuma kaulam (os pubis).

Anatomija 
Gūžas kauls veidojas saaugot trīs kauliem — zarnkaulam (os ilium), sēžas kaulam (os ischii) un kaunuma kaulam (os pubis). Kauliem saaugot, ārējā virsmā, kaulu saauguma vietā, veidojas locītavas iedobums (acetabulum), kuram ir locītavas virsma gūžas locītavai — pusmēness virsma (facies lunata) un locītavas iedobuma bedre (facies acetabuli). Starp pusmēness virsmas galiem, izveidojas locītavas iedobuma ierobs (incisura acetabuli). Saaugot kaunuma kaulam ar sēžas kaulu zariem izveidojas slēdzējatvere (foramen obturatorium). Gūžas kauls savienojas ar krustu kaulu, izveidojot iegurņa joslas kaulu gredzenu.

Attēli 

Kauli
Trīsis

Trīsis ir ritenītis (skriemelis), kura malā ir izveidota rieva un kurš nostiprināts skavā tā, ka var griezties ap asi. Pāri trīsim ir pārvilkta virve, trose, ķēde vai kāds cits pārvads.

Trīšus iedala kustīgajos un nekustīgajos trīšos. Kustīgā trīša ass paceļas un nolaižas reizē ar kravu, savukārt nekustīgā trīša ass nepārvietojas, paceļot kravu.

Skatīt arī 
 Svira

Ārējās saites 

Vienkāršie mehānismi
Maskēšanās

Maskēšanās ir paslēpšanās metode, kuras pielietošanas rezultātā kāds konkrēts ķermenis vai objekts paliek neredzams uz apkārtējā fonā. Piemēram, tīģeriem ir svītras, lai tie paliktu neredzami džungļos. Protams tas izpaužas ne tikai dabā, bet arī ar cilvēkiem saistītajās jomās, piemēram, militārismā, kad ir ļoti svarīgi no ienaidnieku redzes loka paslēpt kādu objektu, šadu maskēšanos sauc par kamuflāžu.

Militārisms
Drošība
Su-27

Su-27 (, rūpnīcas kods T-10S; pēc NATO kodifikācijas: Flanker-B) ir Padomju Savienības, vēlāk Krievijas ceturtās paaudzes virsskaņas smagais daudzmērķu iznīcinātājs. Tas var lidot jebkādos laikapstākļos un paredzēts gaisa pārākuma iegūšanai. Lidmašīnu izmanto arī raķešu un bumbu triecieniem pret zemes mērķiem. Tas ir taktisko kodolieroču nesējs.

Su-27 tika izstrādāts Suhoja konstruktoru birojā. Tā galvenie konstruktori dažādos laikos bija Naums Čerņakovs, Mihails Simonovs, Artjoms Kolčins un Aleksejs Kniševs.

Pirmais prototipa lidojums notika 1977. gadā. 1982. gadā lidmašīna sāka ienākt aviācijas vienībās, tās ekspluatācija sākās 1985. gadā. 1990. gada 23. augustā šī lidmašīna tika iekļauta PSRS bruņojumā.

2008. gadā Su-27 bija viena no galvenajām Krievijas gaisa spēku lidmašīnām, tās modifikācijas tiek izmantotas NVS valstīs, Indijā, Ķīnā un citās. Uz Su-27 bāzes ir izstrādāts arī liels kara lidmašīnu modifikāciju skaits.

Su-27 prototipa T-10 kabīne ir izstādīta apskatei Rīgas aviācijas muzejā.

Ārējās saites 

Iznīcinātāji
Robijs Faulers

Roberts Bernards 'Robijs' Faulers (Robert Bernard 'Robbie' Fowler, dzimis , Liverpūlē, Anglijā) ir bijušais angļu futbolists. Pašlaik Faulers ir Indijas Superlīgas komandas SC East Bengal galvenais treneris.

Sasniegumi

Klubu karjera 
Liverpool

 FA kauss: 2000–01
 Anglijas Līgas kauss: 1994–95, 2000–01
 UEFA kauss: 2000–01
 UEFA Superkauss: 2001

Ārējās saites 

1975. gadā dzimušie
Mersisaidā dzimušie
Anglijas futbolisti
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Liverpool FC spēlētāji
Leeds United F.C. spēlētāji
Manchester City F.C. spēlētāji
Cardiff City F.C. spēlētāji
Blackburn Rovers F.C. spēlētāji
1996. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2000. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Anglijas futbola treneri
19. oktobris

19. oktobris ir gada 292. diena pēc Gregora kalendāra (293. garajā gadā). Līdz gada beigām ir atlikušas 73 dienas.

Vārda dienas 
Drosma, Drosmis, Elīna

Notikumi 
 1912. gads — Itālija pārņēma no Osmaņu impērijas savā kontrolē Tripoli Lībijā.
 1935. gads — Tautu Savienība ieviesa ekonomiskās sankcijas pret fašistisko Itāliju par tās iebrukumu Etiopijā.
 1950. gads — Ķīna pārņēma savā kontrolē Čamdo pilsētu Tibetas austrumos.
 1960. gads — ASV ieviesa embargo pret komunistisko Kubu.
 1967. gads — ASV palaista Veneras zonde Mariner 5.
 2000. gads — Ņujorkā atklāta Tiso kundzes Vaska figūru muzeja filiāle.
 2003. gads — Romas pāvests Jānis Pāvils II beatificēja Māti Terēzi.

Dzimuši 
 1433. gads — Marsīlio Fičīno (Marsilio Ficino), itāļu filozofs (miris 1499. gadā)
 1861. gads — Emē Hāgemans (Aimé Haegeman), beļģu jātnieks (miris 1935. gadā)
 1877. gads — Žans Peronē (Joanni Perronet), franču paukotājs (miris 1950. gadā)
 1898. gads — Elīna Zālīte, latviešu rakstniece (mirusi 1955. gadā)
 1910. gads — Subrahmanjans Čandrasekars (Subrahmanyan Chandrasekhar), Indijā dzimis ASV fiziķis (miris 1995. gadā)
 1916. gads — Emīls Gilelss (Эмиль Гилельс), padomju pianists (miris 1985. gadā)
 1921. gads — Gunnars Nordāls (Gunnar Nordahl), zviedru futbolists (miris 1995. gadā)
 1930. gads — Jānis Liepiņš, latviešu rakstnieks un ārsts (miris 2022. gadā)
 1931. gads — Džons le Karē (John le Carré), britu rakstnieks (miris 2020. gadā)
 1940. gads — Maikls Gembons (Michael Gambon), īru aktieris
 1942. gads — Pēters Medģeši (Medgyessy Péter), ungāru politiķis
 1949. gads — Mārtiņš Rītiņš, latviešu šefpavārs un uzņēmējs (miris 2022. gadā)
 1976. gads:
 Bro Grīrs (Breaux Greer), ASV šķēpmetējs
 Ko Sans (고산, Ko San), Dienvidkorejas pētnieks, kosmonauta dublieris
 1977. gads — Džeisons Raitmans (Jason Reitman) kanādiešu/amerikāņu kinorežisors un scenārists
 1978. gads:
 Zahars Dubenskis (Захар Дубенский), Krievijas futbolists
 Enrike Bernoldi (Enrique Bernoldi), Brazīlijas autosportists
 1981. gads — Heiki Kovalainens (Heikki Kovalainen), somu autosportists
 1983. gads — Rebeka Fērgusone (Rebecca Ferguson), zviedru aktrise

Miruši 
 1216. gads — Džons Bezzemis (John Plantagenet), Anglijas karalis (dzimis 1166. gadā)
 1754. gads — Džonatans Svifts (Jonathan Swift), angļu-īru rakstnieks (dzimis 1667. gadā)
 1813. gads — Juzefs Poņatovskis (Józef Poniatowski), poļu karavīrs (dzimis 1763. gadā) 
 1889. gads — Luišs I (Luís I); Portugāles karalis (dzimis 1838. gadā)
 1910. gads — Pauls Lotsijs (Paul Lotsij), nīderlandiešu airētājs (dzimis 1880. gadā)
 1916. gads — Joannis Frangudis (Ιωάννης Φραγκούδης), grieķu armijas virsnieks un sportists (dzimis 1863. gadā)
 1918. gads — Fricis Šmithens, latviešu luterāņu mācītājs (dzimis 1876. gadā)
 1936. gads — Lu Sjuņs (魯迅, Lǔ Xùn), ķīniešu rakstnieks (dzimis 1811. gadā)
 1937. gads — Ernests Rezerfords (Ernest Rutherford), ASV fiziķis (dzimis 1871. gadā)
 1987. gads — Žaklīna di Prē (Jacqueline du Pré), britu čelliste (dzimusi 1945. gadā)

Svētku un piemiņas dienas 
 Mātes Terēzes diena (Albānija)

Oktobris
Sinole

Sinole ir apdzīvota vieta Lejasciema pagastā, Gaujas abos krastos 6 km attālumā no Lejasciema. Gar Sinoli iet autoceļš P34. Līdz 1949. gadam — Sinoles pagasta centrs. Ir ūdensdzirnavas.

Sinolē ir dzimis aktieris Kārlis Sebris.

Atsauces 

Lejasciema pagasts
Gulbenes novada ciemi
Latvijas ciemi
Kārlis Veierštrāss

Kārlis Teodors Vilhelms Veierštrāss (, dzimis , miris ) bija vācu matemātiķis, saukts arī par "mūsdienu matemātiskās analīzes tēvu".

Dzimis Vestfālenē, ierēdņa ģimenē. Jau ģimnāzijā ieinteresējās par matemātiku, tomēr vecāku spiediena rezultātā iestājās Bonnas universitātē, lai apgūtu jurista profesiju. Mācību laikā Veierštrāss vairāk apguva matemātiku privātstundās nekā jurisprudenci, tāpēc pēc četriem gadiem Bonnas universitāti pameta.

Iestājās Minsteres universitātē, kur studēja matemātiku. 1842. gadā ieguva skolotāja kvalifikāciju un tika nosūtīts par skolotāju uz Braunsbergu Austrumprūsijā, kur nostrādāja 14 gadus, kļūdams par atzītu autoritāti matemātikā. 1854. gadā publicēja rakstu par Ābela funkcijām, par ko Kēnigsbergas universitāte piešķīra viņam goda doktora grādu bez nepieciešamības to aizstāvēt. Pēc vēl viena lieliska darba matemātikā Aleksandrs fon Humbolts palīdzēja Veierštrāsam kļūt par Berlīnes Tehniskās universitātes profesoru.

Pēc 1850. gada Veierštrāsa veselība pasliktinājās. No 1861. gada Veierštrāss lekcijas lasīja tikai sēdus, bet kāds no viņa skolniekiem tās pierakstīja uz tāfeles. Miris no pneimonijas 1897. gadā.

Ārējās saites 

 K.Veierštrāsa darbs Abhandlungen    
 K.Veierštrāsa darbs Vorl. ueber die Theorie der Abelschen Transcendenten  
 K.Veierštrāsa darbs Vorl. ueber Variationsrechnung  
 Par K.Veierštrāsu 

Vācijas matemātiķi
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Gimalajiešu lācis

Gimalajiešu lācis ir Latvijas PSR ieviesies apzīmējums nemākulīgam tulkojumam, krievu valodas vārdus burtiski pārceļot latviešu valodā.

Vēsture 

Apzīmējums „gimalajiešu lācis” radies no kādas 1948. gadā Rīgā uz reklāmu stabiem izlīmētas Rīgas cirka afišas virsraksta „Liela dresētu gimalajiešu lāči”, kas daļā sabiedrības izraisīja sašutumu par afišā lietotās latviešu valodas kvalitāti.

Drīz vien valodnieki Latvijas Komunistiskās partijas avīzēs ieviesa valodas stūrīti, kurā rakstīja pamanītos rusicismus, bet satīriskais žurnāls „Dadzis” ieviesa rubriku „Gimalajiešu lācīši”, kurā, balstoties uz novērojumiem veikalā, vajāja rusicismus sabiedriskās vietās. Mūsdienās termina nozīme ir paplašinājusies, un ar to apzīmē nepareizus tulkojumus gan gramatikas, gan stila ziņā arī no citām svešvalodām, ne tikai krievu.

2003. un 2004. gadā ar nolūku pievērst sabiedrības uzmanību latviešu valodas lietojumam Valsts valodas centrs rīkoja akciju „Noķer gimalajiešu lāci”, bet 2005. gadā — „Noknipsē gimalajiešu lāci”, kurā aicināja cilvēkus iesūtīt pamanītos kļūdainos latviešu valodas paraugus.

Piemēri 

Diplomāts Aivars Baumanis par gimalajiešu lāčiem nosaucis vārdus „salīdzinoši” (no ; ar nozīmi 'samērā', 'diezgan'), „viennozīmīgi” (однозначно; ar nozīmi 'nepārprotami', 'skaidri'), „vienlaicīgi” (одновременно, 'vienlaikus'), caurspīdīgums/caurskatāmība/caurredzamība (transparency; ar nozīmi 'pārredzamība'), kā arī vārdu savienojumus „ar palīdzību” (при помощи), „kā likums” (как правило; ar nozīmi 'parasti, vienmēr, allaž'), īstenot/realizēt dzīvē (претворить в жизнь), „strādāt pie” (работать над), „spēlēt lielu lomu” (играть большую роль; ar nozīmi '[nedzīvai lietai] bija liela loma'), „uz doto momentu” (на данный момент), „kā minimums” (как минимум; ar nozīmi 'vismaz'), „pa lielam” (по большому [счёту], ar nozīmi 'lielākoties, galvenokārt'), „runa iet” (речь идет), „rezultātā” (в результате) un „attiecībā uz” (по отношению к). Savukārt žurnāliste Una Griškeviča par gimalajiešu lāča piemēriem nodēvējusi vārdus „tolete” (tualete), „asvalts” (asfalts), „ābolu koki” (no  — 'ābeles') un „portrēts” (portrets).

Atsauces 

Aizguvumi
Latviešu valoda
Kols (nozīmju atdalīšana)

Kols var būt:
 Kols, interpunkcijas zīme;
Vācu cilmes uzvārds (; sieviešu dzimtē Kola). Cilvēki ar šo uzvārdu:
 Helmuts Kols (Helmut Kohl; 1930—2017) — Vācijas politiķis;
 Jānis Kols (1959) — latviešu uzņēmējs un sporta funkcionārs;
 Rihards Kols (1984) — latviešu politiķis.

Vācu uzvārdi
Sēdošais Bizons

Sēdošais Bizons (lakotu: Tȟatȟáŋka Íyotake, arī Slon-he - "Lēnais"; dzimis ap 1831. gadu, miris ) bija hunkpapa lakotu cilts virsaitis. Dzimis netālu no Grandriveras, Dakotas dienvidos un nogalināts Standing Rock Indian rezervātā aresta laikā.

Viņš Amerikas pamatiedzīvotāju vēsturē ir visplašāk pazīstams ar uzvaru Mazās Bighornas kaujā pret pulkvedi Džordžu Ārmstrongu Kasteru un ASV 7. Jātnieku vienību , kad piepildījās Sēdošā Bizona pareģojums par uzvaru. Vairākus mēnešus pēc kaujas Sēdošais Bizons aizbēga uz Vūdmauntainu, Saskačevanu. Kanādā viņš palika līdz 1881. gadam, kad pārtikas trūkums piespieda padoties amerikāņu spēkiem. Taču neliela daļa hunkapapa lakotu ar virsaiti Vambli Gči priekšgalā palika Vūdmauntainā. Pēc atgriešanās ASV, Sēdošais Bizons īsu brīdi piedalījās Bufalo Bila Mežonīgo Rietumu šovā.

Ārējās saites 

 
 The West raksts par Sēdošo Bizonu 

Ziemeļamerikas indiāņi
Indiāņu virsaiši
Siu
1831. gadā dzimušie
1890. gadā mirušie
Rinats Dasajevs

Rinats Dasajevs (, dzimis  Astrahaņā, PSRS) ir tatāru izcelsmes bijušais Krievijas futbola vārtsargs, kurš PSRS sastāvā ir spēlējis trīs pasaules kausa turnīros. Viņš tiek uzskatīts par otro labāko Krievijas futbola vārtsargu aiz Ļeva Jašina, un vienu no labākajiem pasaulē 1980. gados. 1988. gadā viņš saņēma IFFHS balvu kā labākais vārtsargs pasaulē. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Dasajevs bija Krievijas pieteikuma 2018. gada FIFA Pasaules kausam organizatoru komitejas sastāvā. Krievija arī ieguva tiesības rīkot šo turnīru.

Atsauces

Ārējās saites 

1957. gadā dzimušie
PSRS futbolisti
Krievijas futbolisti
PSRS izlases futbolisti
1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1986. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1988. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
1990. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
FIFA 100
1980. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Futbola vārtsargi
FK Spartak Maskava spēlētāji
Sevilla FC spēlētāji
Astrahaņas apgabalā dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Semjuels Bekets

Semjuels Barklejs Bekets (, dzimis , miris ) bija īru rakstnieks, dramaturgs un dzejnieks. Beketa darbi paver plašu perspektīvu cilvēku kultūrā, un gan formāli, gan filozofiski pārtop arvien lielākā minimālismā. Kā Džeimsa Džoisa students, asistents un draugs Bekets tiek uzskatīts par vienu no pēdējiem modernistiem; iedvesmojoties no daudzajiem rakstniekiem, viņš tiek uzskatīts arī par vienu no pirmajiem postmodernistiem. Viņš tiek uzskatīts arī par vienu no nozīmīgākajiem absurda drāmas pārstāvjiem. Ievērojamākais darbs ir “Gaidot Godo”. 1969. gadā Semjuels Bekets ieguva Nobela prēmiju literatūrā “par viņa rakstītajiem darbiem, kas — jaunās romānu un drāmu formās — modernā cilvēka noniecināšanā iegūst savu pacēlumu”.

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

1906. gadā dzimušie
1989. gadā mirušie
Dublinā dzimušie
Īru rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Franču valodā rakstošie
Nobela prēmijas laureāti literatūrā
Igors Cigirlašs

Igors Cigirlašs (; dzimis ) ir Moldovas futbolists, kurš pašlaik (2021) spēlē Moldovas kluba FC Bălți sastāvā. No 2007. līdz 2009. gadam spēlēja pussarga pozīcijā FK Ventspils klubā.

Sasniegumi 
 Latvijas čempions - 2007., 2008.

Ārējās saites 

 Profils national-football-teams.com vietnē

1984. gadā dzimušie
Moldovas futbolisti
Moldovas izlases futbolisti
FK Ventspils spēlētāji
Ķeltu grāmata

Ķeltu grāmata (), tiek saukta arī par Kellu grāmatu vai Kolumba grāmatu, ir bagāti ilustrēta, pašrocīgi rakstīta grāmata, rokraksts, ko izveidoja īru (ķeltu) mūki ap 800. gadu. Tā ir viena no viskrāšņāk izrotātajām miniatūrām un viduslaiku rokrakstu ornamentiem, kas ir saglabājies līdz pat mūsdienām. Pateicoties lieliskai grāmatas izveides tehnikai un musturu skaistumam, daudzi pētnieki uzskata to par īpaši nozīmīgu darbu viduslaiku Īrijas mākslā. Grāmatā ietilpst četri evaņģēliji, kuri uzrakstīti latīņu valodā, savukārt tie ir izdaiļoti ar milzīgu daudzumu dažādiem musturiem un miniatūrām. Mūsdienās grāmata glabājas Trinitijas koledžā, Dublinā.

Viduslaiku literatūra
Īrijas vēsture
Reliģija Īrijā
Improvizācijas teātris

Improvizācijas teātris ir teātra forma, kurā dialogi un tēli tiek izdomāti turpat uz skatuves, balstoties uz tā brīža apkārtējiem impulsiem, ko var radīt skatītājs (skatītāju ieteikumi) vai improvizatori ("jā un" pamatprincips) darbības procesā. Tas iedalās trīs daļās - īsā forma, garā forma un skeči Improvizāciju kā rīku izmanto aktiermeistarībā vai process, kurā tiek veidots jauns skatuves materiāls, taču improvizācijas teātrī process tiek atklāts uz skatuves skatītāju priekšā. Improvizācijas teātris var būt gan drāma, gan komēdija, taču pārsvarā tas atklājas kā komēdija, balstoties uz to, ka vairumā gadījumu izrādes sastāv no daudzām īsām, savstarpēji nesaistītām ainām, un tādējādi veidot dramatiskus notikumus ir grūti.

Vēsture
Aristotelis jau norādīja uz to, ka komēdija un traģēdija ir veidojusies no improvizācijas.  Tiek bieži pieminēta arī Delartiskā komēdija, taču improvizācijas teātrim to nevajadzētu piedēvēt, jo Delartiskā komēdija bija improvizēta forma jau sagatavotam materiālam. Improvizācijas teātris kā patstāvīga teātra forma radās 1950. gados, kad  režisore Viola Spolina izveidoja jaunu teātra mācības kustību.  Viņu pielīdzina citiem teātra stila radītājiem kā K. Staņislavski un A.Arto. Viss aizsākās ar to, ka režisore vēroja bērnus spēlējamies. Sapratusi, ka tā ir vesela izrāde, viņa sāka veidot dažādas spēles un vingrinājumus, kuri bija balstīti uz improvizāciju. Kopā ar savu dēlu Polu Sillu izveidoja Čikāgā jaunu aktiera trupu Compass Players un semināra veidā popularizēja jauno kustību. Vēlāk tika izveidota improvizācijas teātra skola The Second City, kas pastāv joprojām. 1965.gadā britu izcelsmes kanādietis  Kīts Džonstons, kurš pēc profesijas bija aktiermākslas pedagogs un dramaturgs, izveidoja jaunu formātu Teātra Sports, kā arī savu metodiku improvizācijas teātrī. Ideja radās sporta spēļu apmeklējuma laikā, kad tika ievērots, ka sporta līdzjutēji ir ļoti aktīva publika salīdzinot ar teātra apmeklētājiem. Radās teātra forma, kurā skatītājos attīstīja sacensības gars un mazināti pasivitāti. Šis formāts ir aizsargāta ar licenci, kuru izdod Kalgari Tēatra Sporta Institūts (International Theatresports™ Institute), Teātra Sporta turnīrus aizliegts organizēt bez minētās licences. Teātra Sporta Institūts izveidojās 1998. gadā un darbojas vēl joprojām.

Improvizācijas teātri vai grupas  
Latvijas improvizācijas teātru almanahs
Latvijas improvizācijas teātru kontaktinformācija
Tea Tree Improvizācijas teātris 
Spiediens (improvizācijas šovs)

Atsauces
Kārsons

Kārsons var būt:

 Reičela Kārsone (Rachel Carson, 1907—1964) — amerikāņu bioloģe un rakstniece;
 Kits Kārsons (Kit Carson, 1809—1868) — amerikāņu trapers.

Uzvārdi
Barons Džordžs Armitsteds

Barons Džordžs Armitsteds (;  — ) bija uzņēmējs un britu parlamenta deputāts no Dandī (1868—1873 un 1890—1895).

Biogrāfija 
Dzimis 1824. gada 28. februārī Rīgā kā skotu linu tirgotāja Džordža Armitsteda vecākā otrais dēls (brālis Džeimss Armitsteds).

1843. gadā ieradies Dandijā un nodibinājis "George Armitstead & Co" kuģu un linu kompāniju. 1848. gadā aprecējies ar Džeinu Elizabeti Baksteri (Jane Elizabeth Baxter), vēlāk šķīries. Aktīvi iesaistījies lokālajā politikā, kļuvis arī par "Royal Geographical Society" biedru (F.R.G.S.). 1868.—1873. un 1890.—1895. gados Britu parlamenta deputāts no liberālās partijas. Bijis liels britu premjerministra no liberālās partijas Vijama Evarta Gledstona (William Ewart Gladstone) draugs. 1906. gadā iecelts dižciltīgo kārtā kā Baron Armitstead, of Castlehill, in the city of Dundee.

Viņa brāļadēls Georgs Armitsteds (George Armitstead) (1847—1912) bija Rīgas mērs (1901.—1912.)

1824. gadā dzimušie
1915. gadā mirušie
Rīgā dzimušie
Latvijas cilvēki
Britu politiķi
Apvienotās Karalistes dižciltīgie
Saša Cilinšeks

Saša Cilinšeks ( vai Саша Цилиншек; dzimis ) ir bijušais Serbijas futbola aizsargs, kurš no 2007. līdz 2009. gadam spēlēja FK Ventspils. Iepriekš Cilinšeks ir spēlējis Serbijas, Polijas un Ukrainas klubos.

2009. gadā viņš pameta FK Ventspils, bet 2010. gada aprīlī tika publiskota informācija par viņa iespējamo saistību ar likmēm totalizatoros un negodīgu spēli.

Sasniegumi 
 Latvijas čempions 2007., 2008.

Atsauces

Ārējās saites 

1982. gadā dzimušie
Dienvidbačkas apgabalā dzimušie
Serbijas futbolisti
FK Ventspils spēlētāji
Parastā priede

Parastā priede (Pinus sylvestris L.) ir vienmāju priežu dzimtas skujkoks. Visplašāk Latvijā izplatītā kokaugu suga. Parastās priedes mūža ilgums ir 200-500 gadu. Tā var sasniegt līdz 40 m augstumu. Priedes spēj pielāgoties dažādām vides temperatūrām un augsnes mitrumam un auglībai, tā sastopama gan sausās kāpās, gan auglīgās augsnēs, gan purvos — tai ir plaša ģeogrāfiska izplatība. Atkarībā no dzīves vietas, priedei var būt atšķirīgs izskats: sausos mežos augušām priedēm raksturīgs garš, tievs stumbrs, savukārt purvos augušās ir īsas un līkas. Klajumā augušām priedēm vainags ir sazarotāks, tās ir īsākas nekā mežā augušās. Tām ir gara mietsakne, kas ļauj noturēties arī smiltīs, turklāt tiek klāt dziļajiem pazemes ūdeņiem. Parastā priede sāk ziedēt 10-25 gadu vecumā.

Parastā priede bija izvēlēta par 2017. gada koku Latvijā. Tā ir ļoti plaši izplatīta un aizņem 38% Latvijas mežu kopplatības.

Priedes saknes veido simbiozi ar mikorizas sēnēm. Šīs savstarpēji labvēlīgās attiecības palīdz kokam uzņemt barības vielas un veicina tā augšanu.

Priežu medicīniskie preparāti 

Priežu pumpuru preparātiem piemīt dezinficējošas un diurētiskas īpašības, bez tam tie sekmē organisma atkrēpošanu. Tēju un uzlējumu lieto augšējo elpošanas ceļu iekaisumu slimību ārstēšanai. Ārīgi lieto inhalācijām, peldēm, kā arī nervu, sirds un asinsvadu slimību ārstēšanai. Priežu skujas izmanto vitamīnu dzērienu pagatavošanai un zāļu iegūšanai. Skuju ēterisko eļļu lieto ārīgi ierīvējumos pret podagru un reimatismu. Tā ietilpst arī preparāta pinabīna sastāvā. Tēju gatavo, ņemot 1 ēdamkaroti drogas uz 1 glāzi verdoša ūdens. No parastās priedes iegūst terpentīnu, balzamu, kolofoniju, darvu, ogli un citus produktus, kurus izmanto kā medicīnā, tā arī citās tautas saimniecības nozarēs. Terpentīns ietilpst dažādu preparātu, piemēram, olimetīna, enatīna un citu preparātu sastāvā. No terpentīna gatavo terpīnhidrātu, kamparu un dažādas smaržas, kuras izmanto parfimērijā. Kolofoniju un priežu balzamu lieto plāksteros. Darvu izmanto medicīnā kā dezinficējošu līdzekli pret dažādām ādas slimībām. Terpentīnu inhalāciju veidā lieto augšējo elpošanas ceļu iekaisumu un kā dezinficējošu un atkrēpošanas līdzekli bronhītu ārstēšanai. To izmanto dažādās ziedēs kā kairinošu un sāpes atvelkošu līdzekli. Aktivēto ogli lieto kā absorbentu pret rūgšanas un pūšanas procesiem zarnās, gāzu uzkrāšanos, saindēšanos ar alkaloīdiem un citām vielām, lai gan praktiski šim nolūkam izlieto galvenokārt bērzu, liepu vai citu lapu koku ogli. Priežu pumpuri ietilpst dažu jaukto tēju sastāvā.

Atsauces

Ārējās saites 

Priežu dzimta
Aleksandrs Puškins

Aleksandrs Puškins (;  — ) bija krievu dzejnieks, dramaturgs un prozaiķis, krievu literārās valodas reformators, vēsturiski kritisku sacerējumu autors. Puškins tiek uzskatīts par vienu no izcilākajiem krievu rakstniekiem un dzejniekiem Viņa teksti tiek uzskatīti par vieniem no nozīmīgākajiem krievu literatūras sacerējumu paraugiem, tāpat kā Dante Aligjēri Itālijā vai Johans Volfgangs fon Gēte Vācijā Puškinu jau dzīves laikā sauca par ģēniju un no 1820. gadu otrās puses viņu sāka uzskatīt par "varenāko" krievu dzejnieku, un viņa personība ap sevi izveidoja kultu.

Biogrāfija 
Puškins ir cēlies no senas aristokrātu dzimtas, kas pēc dzimtas hronikas leģendām ir cēlusies no "godīga vīra" Radšes, kurš bijis Aleksandra Ņevska laikabiedrs. Puškins par savu dzimtu nereti rakstīja gan dzejā, gan prozā. Viņa senči Puškinam bija senas dzimtas paraugs, kas godprātīgi kalpo tēvzemei, bet neliecas dažādu varu vējos. Ne reizi vien savā dzejā Puškins vēršas pie Ābrama Hannibala (mātes dzimtas ciltstēvs), kas bija Pētera I skolnieks un kalps, un vēlāk — kara inženieris un ģenerālis.

Dzejnieka māte ir Nadežda Osipovna (1775—1836), Hannibala mazmeita, savukārt tēvs — Sergejs Ļvovičs (1767—1848), elites asvārdis un amatierdzejnieks. Bija māsa Olga un brālis Ļevs. Puškina tēvocis Vasilijs Ļvovičs bija pazīstams dzejnieks.

Atsauces

Ārējās saites 

1799. gadā dzimušie
Maskavā dzimušie
Krievu dramaturgi
Krievu dzejnieki
Krievu rakstnieki
Dueļos nogalinātie
Nogalinātie rakstnieki
Krievu valodā rakstošie
Parastais kadiķis

Parastais kadiķis (Juniperus communis), arī paeglis, ērcis (Ziemeļkurzemē) ir vienmājas skujkoks. Latvijā visbiežāk sastopams kā krūms, retāk kā koks.Kadiķi labi aug saulainās vietās, tie ir sausumizturīgi un nav prasīgi augsnes izvēlē. Kadiķi aug gan klajumā, gan pamežā. Priežu mežos, virsājos,sausos pauguros redzami īpatnēji, piramidālie, cilindriskie kadiķu vainagi. Skujas ir sīkas,adatveida, sakārtotas mieturos pa trim.

Kadiķiem sēklas atrodas čiekurogā. Sākumā čiekuroga ir zaļa, bet, kad nogatavojas, kļūst sarkanbrūna vai melna.

Skujas un sēklas satur daudz ēterisko eļļu un ir bagātas fitoncīdiem. Čiekurogas izmanto gan ārstniecībā, gan kulinārijā.

Apraksts 

Mūžzaļš neliels (līdz 10 m) skujkoks vai krūms. Stumbri stāvi, rievaini. Miza pelēki brūna. Koksne iebrūna, smaržīga, cieta. Vainags parasti cilindrisks vai konisks. Skujas adatveida pa 3 mieturos, saglabājas pie koka ap 5 gadus. Zied aprīlī un maijā. Vīrišķie ziedi dzelteni, sievišķie zaļi. Auglis — aromātiska čiekuroga, no sākuma zaļa, kas nogatavojusies zili melna.

Ķīmiskais sastāvs 
Kadiķu čiekurogas satur ēterisko eļļu (0,2-2%), kurā konstatēti 17 monoterpēni, 24 seskviterpēni - kamfēns, limonēns, mircēns, elemēns, humulēns, kariofilēns, pinēni, terpineols-4, kadinēns u.c. Bez ēteriskās eļļas čiekurogās ir invertcukurs (līdz 30-40%), miecvielas, sveķi, sveķskābes, flavonoīdi, eļļa, organiskās skābes u.c.

Biotopi 
Parastais kadiķis aug purvos un sausās vietās, skujkoku mežos, mežmalās.

Izplatība 
Parastais kadiķis ir Eiropā ļoti plaši izplatīta suga, aug arī Āzijā, Ziemeļamerikā un dažviet Ziemeļāfrikā. Latvijā savvaļā aug varietāte Juniperus communis var. suecica — Zviedrijas kadiķis. Dzīves ilgums līdz 600 gadiem.

Kaitēkļi 
Kadiķu zaru brūnēšanu var izraisīt Phomopsis juniperova un Gymnosporangium dzimtes sēnītes. Parasti šīs sēnītes izraisa tikai vizuālu defektu un pašu augu neapdraud, ja laicīgi tiek izgriezti. Sēnīšu veicinošie faktori ir pārāk slikta augsnes drenāža, mitrums un vēja trūkums. Mazākā mērā kadiķi var bojāt arī kukaiņi - Argyresthia thuiella un Phyllosticta thujae.

Dižkoki Latvijā 
 Auziņu paeglis, apkārtmērs ap 1,3 m (2006)
 Rietekļa kadiķis, apkārtmērs ir 2,8 m, augsts 9,5 m (2002)
 Labzdeņu kadiķis, apkārtmērs ir 1,9 m, augsts 9 m (1999)
 Neteiču paeglis, apkārtmērs ir 1,6 m, augsts 10m (2017)

Literatūra 
 Artūrs Mauriņš, Andris Zvirgzds. Dendroloģija. Rīga, 2006, 85.—87. lpp.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.latvijasdaba.lv

Priežu rinda
Ciprešu dzimta
Ārstniecības augi
Garšaugi
Svētā Katrīna no Aleksandrijas

Svētā Katrīna no Aleksandrijas (; dzimusi apm. , mirusi apm. ) bija leģendāra kristiešu mocekle un svētā, kura III gadsimta beigās — IV gadsimta sākumā esot dzīvojusi Aleksandrijā. Konkrēti fakti par viņam dzīvi ir leģendas, kuru varianti atšķiras, un kuru vēsturiskā patiesība nav noskaidrojama.

Svēto Katrīnu gleznās attēlojoši daudzi izcili mākslinieki, to vidū — Karavadžo, Korredžo, Muriljo, Rafaēls. Sv. Katrīna bijusi Kuldīgas pilsētas aizbildne.

Leģendas 
Populārākajās leģendas versijās Katrīna bija Aleksandrijas pārvaldnieka Kosta meita. Viņa esot bijusi visai skaista un augsti izglītota. Pēc piedzīvotās atklāsmes kristījusies. Esot tikusies ar imperatoru Maksimīnu (Maximinus), lai pārliecinātu par kristiešu vajāšanu kļūdainību. Pēc tam, kad Katrīna pārliecinājusi imperatora sievu un daudzus skolotus cilvēkus pievērsties kristietībai, tikusi ieslodzīta. Tikusi sodīta ar nāvi uz moku rata, tomēr tas brīnumaini saplīsis, tāpēc sodīta ar nāvi nocērtot galvu.

Pirmās leģendas par Katrīnu parādījās tikai vairākus gadsimtus pēc Katrīnas nāves. Svinamā diena ir 25. novembris, izņemot Krievu pareizticīgo baznīcu, kura to svin 24. novembrī, pamatojoties uz savulaik pieņemto Krievijas Impērijas ķeizarienes Katrīnas Lielās rīkojumu. Vairāki reliģijas pētnieki uzskata, ka leģendas par Sv. Katrīnu radušās kā pretspars stāstiem par Aleksandrijas filozofi Hipātiju.

Katoļu svētie
Pareizticīgo svētie
Anglikāņu svētie
287. gadā dzimušie
305. gadā mirušie
Justs Kristiāns fon Loders

Justs Kristiāns fon Loders (Justus Christian Loder; dzimis , miris ) bija vācbaltiešu ārsts un medicīnas organizators.

Dzīvesgājums 
Dzimis Rīgā mācītāja ģimenē, līdz 1773. gadam mācījās Rīgas licejā, tad studēja Getingenes Universitātē, kur ieguva medicīnas doktora grādu (1779). Jēnas Universitātē ieguva filosofijas doktora grādu (1779), bija medicīnas fakultātes profesors un prorektors, nodibinājis jauno anatomikumu un ķirurģijas klīniku. 
Prūsijas karaļa galma ārsts Kēnigsbergā (1806-1809). Galma medicus Sanktpēterburgā, valsts padomnieks, privātārsts (1809-1812). Galma ārsts, slimnīcu vadītājs un docētājs Maskavas Universitātē (1812-1831). Pirmais Krievijas impērijā organizēja ārstēšanu ar minerālūdeņiem.

Sabiedriskā darbība 
Gētes, Hufelanda, Humboldta, Šillera draugs. Veimāras ložas „Amalia” brālis, kurā 1781. gadā uzņēma arī J. V. fon Gēti. Maskavas skotu grādu ložas „Berg Thabor” sekretārs (1818), ložas „Alexander zur dreifachen Segen” krēsla meistars (1821-22), ložas pārstāvis Direktorālajā ložā „Astreja” (1819-21). Ordeņa vārds Eq. ab aque mellfera.

Literatūra 
 Salaks Juris. Justs Kristiāns fon Loders; Kārļa Ērika Arona zin. red. - Rīga : Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs : RSU Medicīnas vēstures institūts : Nacionālais apgāds, 2003 : a/s Paraugtipogrāfija. - 324 lpp. : il., ģīm., faks. ; 27 cm.  (ies.)

Vācbaltieši
Vācijas zinātnieki
Vācijas mediķi
Ķirurgi
Brīvmūrnieki
Rīgā dzimušie
Frīdrihs Vilhelms III Hoencollerns

Frīdrihs Vilhelms III (; dzimis , miris ) bija Hoencollernu dinastijas Prūsijas karalis no 1797. gada līdz savai nāvei 1840. gadā un Brandenburgas kūrfirsts līdz Svētās Romas impērijas likvidēšanai 1806. gadā. Frīdriha Vilhelma III valdīšanas laiks iekrita Napoleonu karu laikā. Pēc Napoleona sakāves Frīdrihs Vilhelms III bija viens no Svētās Savienības balstiem. Tautā par pašu Frīdrihu Vilhelmu III populārāka bija viņa skaistā sieva — Luīze fon Meklenburga-Štrēlica, kura bija izteikta Napoleona pretiniece.

Dzīvesgājums 
Frīdrihs Vilhelms dzimis Potsdamā kā vecākais dēls Prūsijas karaļa Frīdriha Vilhelma II ģimenē. Saskaņā ar prūšu valsts tradīcijām jaunībā viņš dienēja armijā. 1793. gadā apprecējās ar Meklenburgas-Štrēlicas princesi Luīzi. 1797. gadā pēc tēva nāves kļuva par Prūsijas karali, un sāka vairākas svarīgas reformas valstī.

Sākoties Napoleona kariem, Prūsija centās saglabāt neitralitāti. Tomēr vēlāk galmā virsroku guva kara piekritēji Frīdriha Vilhelma III sievas vadībā, un 1806. gada oktobrī Prūsija iesaistījās karā pret Franciju. Tomēr tā paša gada 16. oktobrī cieta smagu sakāvi Jēnas-Auerštetes kaujā un Frīdrihs Vilhelms III bija spiests pilnībā pakļauties Napoleona un Krievijas impērijas ķeizara Aleksandra I diktātam. Galms pārcēlās uz Mēmeli, bet Prūsija zaudēja visas poļu teritorijas un teritorijas uz rietumiem no Elbas. 1809. gadā Frīdrihs Vilhelms III viesojās Rīgā, kur Muses biedrības namā viņam rīkoja pieņemšanu.

Pēc Napoleona sakāves 1812. gada karā Prūsija pieslējās Krievijai cīņā pret Napoleonu un prūšu karaspēks spēlēja būtisku lomu Napoleona sagrāvē.
Vīnes kongresā Prūsija izcīnīja vairākus teritoriālus ieguvumus. Pēc Napoleona sagrāves Frīdrihs Vilhelms III realizēja daudz konservatīvāku politiku nekā valdīšanas sākumposmā. Mira 1840. gadā un Prūsijas troni mantoja viņa dēls Frīdrihs Vilhelms IV.

Ārējās saites 

1770. gadā dzimušie
1840. gadā mirušie
Hoencollernu dinastija
Brandenburgas kūrfirsti
Prūsijas karaļi
Brandenburgā dzimušie
Hilarija Svonka

Hilarija Anna Svonka (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise un producente. Divas reizes ieguvusi gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu kā labākā aktrise galvenajā lomā, gan Zelta globusa balvu — par lomām filmās "Puiši neraud" (1999) un "Miljons dolāru mazulīte" (2004). 2007. gadā ieguvusi zvaigzni Holivudas Slavas alejā.

Biogrāfija 
Svonka piedzima 1974. gadā, Nebraskas galvaspilsētā Linkolnā. Kamēr vēl Hilarija bija pirmskolas vecumā, ģimene pārcēlās uz Belingemu Vašingtonas štatā un dzīvoja treileru parkā. Deviņu gadu vecumā nospēlēja savu pirmo lomu, pēc tam regulāri spēlēja vietējā teātrī. Hilarija nodarbojās gan ar peldēšanu (piedalījās junioru olimpiādē), gan ar vingrošanu (piedalījās Vašingtonas štata čempionātos).

Kad Hilarijai bija 15 gadu, vecāki izšķīrās. Hilarija 1990. gadā kopā ar māti pārcēlās uz Losandželosu. Viņas dzīvoja savā mašīnā, līdz iekrāja naudu dzīvokļa īrei. Hilarija iestājās vidusskolā un uzsāka aktrises karjeru, sāka piedalīties TV seriālos. Viņas Holivudas filmu karjera sākās ar nelielu lomu filmā "Bafija pret vampīriem" (1992). Pirmo vadošu lomu notēloja filmā "Jaunā karatē zvaigzne" (1994).

1992. gadā Svonka satika aktieri Čedu Lovu, ar ko apprecējās 1997. gadā (šķīrušies 2006. gadā). Abi kopā tēloja filmā Quiet Days in Hollywood (1997). Šī un vēl dažas citas filmas nebija veiksmīgas.

Nozīmīgākās lomas 
1999. gadā Svonka guva ievērojamus panākumus ar lomu filmā "Puiši neraud" (1999). Par šo lomu viņa saņēma gan Amerikas Kinoakadēmijas balvu, gan Zelta globusa balvu.

Vēlāk sekoja lomas tādas pazīstamas filmas kā "Gaišreģe" (2000), "Bezmiegs" (2002), Iron Jawed Angels (2004), Red Dust (2004).

2004. gadā Svonka filmējā galvenajā lomā Klinta Īstvuda filmā "Miljons dolāru mazulīte", par ko saņēma savu otro Amerikas Kinoakadēmijas balvu un otro Zelta globusa balvu.

Vēl Svonka tēlojusi filmās "Pļauja" (2007), "P.S. Es tevi mīlu" (2007), "Brīvības rakstnieki" (2007), "Amēlija" (2009), "Notiesāšana" (2010), "Jaungada nakts" (2011), The Homesman (2014), You're Not You (2014).

Atsauces

Ārējās saites 

1974. gadā dzimušie
Nebraskā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
ASV kinoproducenti
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas aktrises
Zelta globusa balvas ieguvēji
Robertu Morenu

Robertu Pupu Morenu (; dzimis , Riodežaneiro, Brazīlijā) ir Brazīlijas sacīkšu pilots, pazīstams kā Formula 1, Champ Car un Indy Racing League ekspilots, kā arī Formula 3000 čempions.

Morenu debitēja F1 . gada , aizvietojot Naidželu Menselu, pēc tam, kad Mensels salauza plaukstas locītavu kādā avārijā. Morenu neizdevās kvalificēties sacīkstei. Sliktais sniegums lika Morenu gaidīt vairākus gadus līdz nākamajai iespējai piedalīties Formula 1 sacīkstēs. Tādu viņš izmantoja . gada , aizvietojot Paskālu Fabru. Nākamajā sacīkstē Morenu izcīnīja gan savu, gan AGS komandas pirmo punktu. 1988. gadā Morenu izcīnīja Formula 3000 čempiona titulu. Pateicoties tam, Morenu parakstīja testpilota līgumu ar Ferrari, kas palīdzēja brazīlietim iegūt vietu Coloni komandas sastāvā. Tiesa gan, viņam izdevās tikai četrreiz kvalificēties sacīkstei.

. gadā pilots pārstāvēja finansiāli maznodrošināto EuroBrun vienību un spēja kvalificēties tikai divreiz. Tiesa gan, neilgi pirms tam, kad komanda pasludināja maksātnespēju, viņš parakstīja līgumu ar Benetton uz pēdējām divām sacīkstēm, lai aizvietotu helikoptera avārijā cietušo Alesandro Nanīni. . gadā Morenu ieguva pilna laika vietu Benetton. Brazīlietis divreiz finišēja 4. vietā un vienreiz uzstādīja ātrāko apli. Pēc  viņu atlaida, lai komandā varētu braukt jaunais Mihaels Šumahers. Morenu aizņēma vakanci Jordan, tomēr pēc divām sacīkstēm viņš atkal palika bez komandas. Sezonas pēdējā sacīkstē viņš pārstāvēja Minardi. . gadā brazīlietis kļuva par jaunizveidotās Andrea Moda Formula komandas pilotu. Viņš tikai reizi spēja kvalificēties sacīkstei () un arī tad izstājās. Pēc tam brazīlietis divus gadus sacentās dažādās sacīkšu sērijās un centās kvalificēties 1994. gada Indy 500, taču neveiksmīgi. . gadā viņš aizvadīja savu pēdējo sezonu, Forti Corse komandā.

Kopš 1996. gada Robertu Morenu ik pa laikam piedalās Champ Car un Indy Racing League sacensībās. Viņš bieži aizvieto savainotos pilotus un ir ieguvis iesauku "Supersub" (lieliskais aizvietotājs).

Riodežaneiro štatā dzimušie
Brazīlijas autosportisti
Champ Car piloti
Formula 1 piloti
Formula 2 piloti
Formula 3 piloti
Formula 3000 piloti
IndyCar Series piloti
Lejas Grantiņi

Lejas Grantiņi ir neliels ciems Ogres novada Birzgales pagastā, Daugavas kreisajā krastā, iepretim Lielvārdei. Atrodas apmēram 55 km attālumā no Rīgas, pie Rīgas—Jaunjelgavas (P85) autoceļa.

Ciemā ir ap 20 māju, pārsvarā guļbūves, gandrīz visas būvētas 21. gadsimtā. Lejasgrantiņi atrodas netālu no Lindes, Slaidenu pilskalna un baronu Hānu dzimtas kapiem.

Latvijas mazciemi
Akadēmiskā airēšana

Akadēmiskā airēšana, bieži saukta vienkārši airēšana, ir ūdens sporta veids. Tā pirmsākumi meklējami 17. gadsimtā Anglijā. Airēšana ir iekļauta Olimpisko spēļu programmā no to atjaunošanas 1896. gadā.

Latvijā airēšana ir bijusi attīstīta lielākajās pilsētās, kas atrodas pie ūdenskrātuvēm. Pašreiz visvairāk ar to nodarbojas Jūrmalā, Rīgā, Jelgavā, un Daugavpilī.

Disciplīnas 

Olimpiskajā programmā ir 14 laivu klases. Visu klašu distance ir 2000 metri.

Atsauces

Ārējās saites 

 FISA - Starptautiskā airēšanas federācija 
 Latvijas Airēšanas federācija
 Specializētā airēšanas sporta skola
 Airēšana| Medicīnas termins
Marats Safins

Marats Safins (; , dzimis 1980. gada 27. janvārī, Maskavā, PSRS) ir bijušais tatāru izcelsmes Krievijas tenisists, kurš savulaik ir atradies pirmajā vietā ATP reitingā. 

Viņš ir uzvarējis 2000. gada ASV atklātajā čempionātā, kā arī 2005. gada Austrālijas Atklātajā čempionātā. Viņš ir sasniedzis arī divus Austrālijas Atklātā čempionātu finālus. ATP Masters sērijas turnīros Safins uzvarējis piecreiz, vēl pie tam — trīs reizes Parīzes Masters turnīros. Safins ir uzvarējis arī astoņos ATP turnīros. Divkārtējais Deivisa kausa ieguvējs Krievijas izlases sastāvā (2002. un 2006. gados). Dubultspēlēs Marats ir uzvarējis divos ATP turnīros, pirmajā reizē spēlējot kopā ar šveicieti Rodžeru Federeru, bet otrajā — ar krievu Dmitriju Tursunovu.

2005. gadā uzvarējis Austrālijas Atklātajā čempionātā, pusfinālā pieveicot pasaules pirmo raketi Rodžeru Federeru no Šveices, bet finālā - mājinieku lielāko cerību Leitonu Hjūitu. Tomēr praktiski uzreiz pēc šī panākuma Maratu sāka vajāt nopietnas ceļgala traumas, kuru dēļ viņš bija spiests nespēlēt 2005. gada noslēgumā, bet pēc atgriešanās kortā Marats, zaudējis agrāko ātrumu, vairs nespēja gūt saviem labākajiem gadiem līdzvērtīgus panākumus — Marats līdz pat karjeras beigām vairs nespēja ne atgriezties pasaules ranga labāko desmitniekā, ne arī uzvarēt kādā ATP vienspēļu turnīrā kopš 2005. gada Australian Open. 2009. gadā beidzis profesionāļa karjeru, Parīzes Masters turnīrā otrajā kārtā trijos setos piekāpjoties argentīnietim Huanam Martinam del Potro. Karjeru beidzis, ATP rangā būdams 63. vietā. 

Brīvi runā dzimtajā krievu, angļu un spāņu valodās, nedaudz runā itāļu un tatāru valodās. Viņa jaunākā māsa Dinara arī ir profesionāla tenisiste, kura 2008. gada Olimpiskajās spēlēs izcīnīja sudraba medaļu.

Karjeras statistika

Grand Slam fināli

Uzvaras

Zaudējumi

ATP Masters fināli

Uzvaras

Zaudējumi

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Krievijas tenisisti
Tatāri
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Goda ordeni apbalvotie
Maskavā dzimušie
Seilema (Oregona)

Seilema ir pilsēta ASV, Oregonas štata administratīvais centrs. Pēc 2007. gada datiem trešā lielākā štata pilsēta (pēc Portlendas un Jūdžīnas). 2007. gadā pilsētā dzīvoja 152 290 iedzīvotāju.

Ārējās saites 

Oregonas pilsētas
ASV štatu administratīvie centri
Portlenda (Oregona)

Portlenda () ir pilsēta ASV, Oregonas štata ziemeļrietumos pie Kolumbijas upes ietekas Klusajā okeānā. Pēc iedzīvotāju skaita lielākā pilsēta štatā. 2007. gadā pilsētā dzīvoja 568 380 iedzīvotāju.

Ārējās saites 

Oregonas pilsētas