joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pekas kalns

Pekas kalns jeb Pilskalns ir viena no visvairāk pētītajām leģendārā Beverīnas pilskalna iespējamās atrašanās vietām. Tas meklējams Gaujas kreisajā krastā uz dienvidiem no Valmieras pilsētas, tagadējā Valmieras novada Kauguru pagasta teritorijā. Pilskalnu 11.-13.gs. apdzīvoja Tālavas latgaļi.

Pilskalna apraksts 
Pekas kalns ir ar stāvām malām, apmēram 10m augsts un atrodas netālu no Gaujas. Pilskalna dienvidu pusē ir mākslīgi rakts grāvis, kas šo kalna pusi padarījis visai stāvu un nepieejamu. Agrākajos laikos kalna virsma tikusi arta, tāpēc iespējams, kalns bijis augstāks. 1909. gada izrakumos tika konstatēts, ka pilskalnam bijis salīdzinoši nelielais plakums (70 x 30 m), kurā atrastas vairāku labi saglabājušos guļbūvju paliekas un iespējamā slieteņa vieta. Pilskalna plakums bijis aizsargāts ar divrindu palisādēm (stāvkoku sētu), kas iekšpusē bija aplikta ar biezu akmeņu kārtu .
Ēkas bijušas darinātas no egļu baļķiem ar māla klonu un 2 pavardiem un durvju vietu. Kāda cita ēka daļēji bijusi celta no akmeņiem saistot tos ar mālu un tā bijusi pilskalna galvenā celtne. 

Izrakumos iegūtas vairākas senlietas — māla trauku lauskas, dzīvnieku kauli, ieroči, naži, makšķerāķi. Šīs lietas lielākoties attiecas uz 9.-12.gadsimtu, bet atrastie veclaicīgie ķieģeļi, kaļķi, jumta kārniņi un četrstūraini māla podiņi liecina, ka ļaudis Pekas kalnu apdzīvojuši arī vēlākos gadsimtos, domājams, arī Livonijas kara laikā. Atrastās senlietas glabājas Krievijas Valsts vēstures muzejā Maskavā. 

Pilskalnam atbilstošās kapenes bijušas pie Beitu mājām, kur izrakumos konstatēti uz 11.-13.gs. attiecināmi latgaļu kapi. Gan Avotiņu, gan Beitu senkapi ir iekļauti Valsts nozīmes kultūras pieminekļu sarakstā.

Arheoloģisko izrakumu vēsture 
 1887.gadā Valmieras draudzes skolotājs un vēsturnieks Voldemārs Dāvids Balodis (1848. — 1918.) Gaujas vecupes krasta pakalnā uzgāja pilskalnam raksturīgas pazīmes. 
 1895.gadā viņš pilskalnā veica pirmos arheoloģiskos izrakumus. Viņš pirmais izteica domu, ka šajā pilskalnā atradusies Beverīnas pils.
 1909.gada pavasarī izrakumus turpināja viņa dēls Francis Balodis (1882. — 1947.). Pilskalna plakumā viņš atklāja guļbaļķu ēku pamatus, divrindu palisādes, ar māla un kaļķu javu mūrēta akmens vaļņa paliekas. 
 1911. gadā Francis Balodis publicēja Krievijas 15. arheologu kongresam Novgorodā veltītu rakstu krājumu "Beverīnas izrakumi" (krievu valodā). 

Latvijas Vēstures muzejā apskatāma V.Lamstera izveidota rekonstrukciju (20.gs. 20.gadi).

Citas iespējamas Beverīnas atrašanās vietas 
Trikātas pilskalns,
Tanīsa kalns,
Rugāju pilskalniņš,
Burtnieku mūra pils vieta,
Strenču krāces,
Valmieras Lucas kalns,
Cimpēnu pilskalns,
Zilaiskalns,
Viļumu pilskalns,
Vaidavas pilskalns,
Vaidavas „Oģēni”,
Vijciema Celīškalns,
Cērtenes pilskalns,
Drusku pilskalns.

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 www.latvijas-pilskalni.lv

Latvijas vēsture
Vidzeme
Pilskalni Vidzemē
Kauguru pagasts
Mahmūds Ahmadīnežāds

Mahmūds Ahmadīnežāds (, Mahmūd Ahmadinezhād, dzimis ) ir Irānas politiķis un valstsvīrs, sestais Irānas prezidents. Bijis prezidenta amatā no 2005. gada 3. augusta līdz 2013. gada 3. augustam.

Biogrāfija 
Dzimis 1956. gada 28. oktobrī Aradanas ciemā, netālu no Garmsaras. Ceturtais bērns 7 bērnu ģimenē, īstajā vārdā Mahmūds Sabordžans. Tēvs - kalējs, kas no provinces pārcēlies uz dzīvi Teherānā, šiīts. 1976. gadā uzsācis studēt Teherānas zinātņu un tehnikas augstskolā, ko veiksmīgi absolvējis, 1986. gadā turpināja studijas maģistrantūrā. 1997. gadā aizstāvējis zinātņu doktora disertāciju.

Studiju gados iesaistījās antimonarhistiskajā studentu kustībā, iestājās konservatīvajā islāmistu organizācijā "Par saišu starp universitātēm un garīgajām skolām stiprināšanu". 1980. gadā kā brīvprātīgais "islama revolūcijas sargu" vienībā devās uz fronti, lai piedalītos karā pret Sadama Irāku. Pēc demobilizācijas uzsāka politiķa karjeru: vispirms kļuva par Hojas pilsētas mēru (Rietumazerbaidžānas provincē), vēlāk kļuva par Kurdistānas provinces gubernatora padomnieku. Pieņēma vārdu "Ahmadīnežāds", kas norāda piederību pravieša Muhameda ciltij (viņa māte bija no seīdiem). No 1993. līdz 1997. gadam bija Ardabīlas ostāna gubernators, amatu savienošanas kārtībā arī Kultūras un izglītības ministra padomnieks. 1997. gadā kļuva par pasniedzēju savā "alma mater" un atgriezās politikā tikai pēc 6 gadiem. 2003. gadā ievēlēts par Teherānas mēru. Par valsts prezidentu tika ievēlēts , iegūstot 62% vēlētāju atbalstu (2009. gada jūnijā tika ievēlēts uz otru termiņu, kad par viņu balsoja 65% vēlētāju). Kandidēdams uz prezidenta amatu, deklarējis savu īpašumu: 1977. gada Peugeot un nelielu namu vienā no Teherānas strādnieku rajoniem, ko politiķis mantojis no tēva un kurā dzīvo vēl joprojām.

2017. gada 12. aprīlī Ahmadīnežāds paziņoja, ka viņš plāno piedalīties 2017. gada Irānas prezidenta vēlēšanās, neskatoties uz Irānas Augstākā līdera Alī Hāmenejī iebildumiem. Viņa kandidatūru noliedza Irānas Aizbildņu padome.

Atsauces

Ārējās saites 

1956. gadā dzimušie
Irānas politiķi
Stadions

Stadions ( no mērvienības stadijs) ir sporta laukumu, vieglatlētikas sektoru, skatītāju sektoru un palīgbūvju komplekss, kas domāts sporta un citu pasākumu rīkošanai.

Stadions varbūt atklāts, kā arī slēgts. Stadions tiek izmantots sporta pasākumiem, treniņiem, kā arī lieliem masu pasākumiem, piemēram, koncertiem. Stadioni ir vai nu universāli, vai arī specializēti. Universāls stadions ļauj izmantot to dažādiem sporta veidiem, piemēram, vieglatlētikai, komandu sporta spēlēm. Specializēti stadioni ir domāti vienam sporta veidam, piemēram, tikai futbolam, vieglatlētikai, ziemas sporta veidiem.

Mūsdienu stadionu pamatelementi ir pazīstami pasaulē jau no senatnes, kad pirmie stadioni parādījās jau Senajā Grieķijā. Tobrīd tos cēla Antīko Olimpisko spēļu rīkošanai un citiem sporta pasākumiem. Vecākais stadions atrodas Olimpijā (Grieķijā). Pašā sākumā stadions tika izmantot tikai skriešanas sacensībām. No tā laika parādījās skriešanas laukuma standarts 180—220 metri, mūsdienās parasti tas ir 400 m garš. Tobrīd par mērvienību izmantoja stadiju, kas vēlāk deva nosaukumu arī pašai sacensību ēkai.

Sporta būves
Hšanova

Hšanova () ir pilsēta Polijas dienvidos, Mazpolijas vojevodistē uz rietumiem no Krakovas.

Pilsēta no 1393. gada. No 1795. gada — Austrijā. No 1809. gadam — Varšavas hercogistē. No 1815. gada — Krakovas brīvpilsētā. No 1846. gada — atkal Austrijā. Pēc Pirmā pasaules kara — Polijā.

1919. gadā Hšanovā nodibināja lielu dzelzceļa lokomotīvju ražošanas rūpnīcu — Fablok, kura darbojas arī mūsdienās. Hšanova ir marksistiskā britu rakstnieka un žurnālista Izāka Deičera (Isaac Deutscher, 1907—1967) dzimtā pilsēta.

Mazpolijas vojevodistes pilsētas
Lēdurgas pagasts

Lēdurgas pagasts ir viens no Siguldas novada pagastiem. Robežojas ar sava novada Krimuldas pagastu, Limbažu novada Vidrižu un Limbažu pagastiem, un Cēsu novada Straupes pagastu. Pagasta centrs ir Lēdurga.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Jugla, Sudurga, Tarupe.

Ezeri: Aģes ezers, Aijažu ezers, Auniškalna ezers, Grabatiņš, Kakta dzelves, Ķīkaulis, Linezers, Lodes ezers, Melnezers, Nīserdzelves, Salas ezers.

Vēsture 

1935. gadā Rīgas apriņķa Lēdurgas pagasta platība bija 146,9 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Lēdurgas un Kaktiņu ciema padomes, kuras 1954. gadā apvienoja Lēdurgas ciemā. 1990. gadā Limbažu rajona Lēdurgas ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā Lēdurgas pagastu kopā ar Rīgas rajona Krimuldas pagastu apvienoja Krimuldas novadā. 2021. gadā Krimuldas novadu iekļāva Siguldas novadā.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Ievērojamas personības 
 Jūlijs Lācis (1892 — 1941), latviešu žurnālists, literāts un sabiedriskais darbinieks.

Atsauces 

Vidzeme
Siguldas novada pagasti
Luišs Figu

Luišs Filipe Madeira Kaeiru Figu (; dzimis 1972. gada 4. novembrī Almadā) ir bijušais portugāļu futbolists, kurš spēlēja kā pussargs par Lisabonas "Sporting", FC Barcelona, Madrides "Real" un Milānas "Internazionale" savas karjeras laikā, kura bija vairāk 20 gadus ilga. Viņš aizgāja no fubola 2009. gada 31. maijā. Viņš kopā ar Portugāles izlasi, būdams tās kapteinis, piedalījās 127 spēlēs.

Figu bija 2000. gada Eiropas Gada futbolists, 2001. gada FIFA Pasaules Gada futbolists un tika iekļauts FIFA 100 sarakstā.

Figu ir viens nedaudzajiem futbolistiem, kurš ir spēlējis par abiem spāņu konkurējošajiem klubiem, FC Barcelona un Madrides "Real". Viņam bija veiksmīga karjera, kuras laikā viņš ieguva vairākas trofejas, piemēram, vienu Portugāles kausu, četrus La Liga titulus, divus Spānijas kausus, trīs Spānijas Superkausus, vienu UEFA Čempionu līgas titulu, vienu UEFA Kausu ieguvēju kausu, divus UEFA Superkausus, vienu UEFA-CONMEBOL Starptautisko kausu, četrus A Sērijas titulus, vienu TIM Itālijas kausu un trīs Itālijas Superkausus.

Sasniegumi 
Sporting

 Taça de Portugal: 1994–95

Barcelona

 Spānijas La Liga: 1997–98, 1998–99
 Copa del Rey: 1997, 1998
 Supercopa de España: 1996
 UEFA Kausu ieguvēju kauss: 1997
 UEFA Superkauss: 1997

Real Madrid

 Spānijas La Liga: 2000–01, 2002–03
 Supercopa de España: 2001, 2003
 UEFA Čempionu līga: 2001–02
 UEFA Superkauss: 2002
 Starpkontinentālais kauss: 2002

Inter Milan

 Itālijas Serie A: 2005–06, 2006–07, 2007–08, 2008–09
 Coppa Italia: 2006
 Supercoppa Italiana: 2006, 2008

Individuālie sasniegumi

 Sporting CP gada labākais spēlētājs: 1994
 Portugāles gada futbolists: 1995, 1996, 1997, 1998, 1999, 2000
 Ballon d'Or: 2000
 FIFA 100

Atsauces

Ārējās saites 

1972. gadā dzimušie
Portugāles futbolisti
Portugāles izlases futbolisti
FIFA 100
1996. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2000. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Sporting CP spēlētāji
Madrides "Real" spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Zelta bumbas ieguvēji
Limbažu pagasts

Limbažu pagasts ir viena no Limbažu novada teritoriālajām vienībām. Robežojas ar Limbažiem, Viļķenes, Umurgas, Vidrižu, Skultes, Liepupes pagastiem, Siguldas novada Lēdurgas pagastu un Cēsu novada Stalbes un Straupes pagastiem. Pagasta pārvalde atrodas Limbažos, Jūras ielā 58.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Cimeļupe, Kranupīte, Mazupīte, Miežupīte, Sprukstupīte, Stante.

Ezeri: Auziņu ezers, Bruņķītis, Cimelis, Dūņezers, Dziļezers, Ģerķīšezers, Lādes ezers, Lielā Dzelve, Limbažu Lielezers, Mazais Purva ezers, Mazezeriņš, Mazezers, Riebezers, Skujas ezers.

Vēsture 
Limbažu pagasta platība 1935. gadā bija 94,5 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Limbažu un Pauku ciema padomes. 1954. gadā Pauku ciemu pievienoja Limbažu ciemam. 1956. gadā Limbažu ciemu iekļāva Limbažu pilsētas lauku teritorijā. 1971. gadā Limbažu lauku teritoriju reorganizēja par Limbažu ciemu un pievienoja Stienes un daļu Katvaru ciema. 1977. gadā pievienoja daļu Umurgas un Viļķenes ciemu, bet daļu Limbažu ciema iekļāva Limbažos un Liepupes un Skultes ciemos. 1991. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu.  Limbažu pagastu iekļāva Limbažu novadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Inte, Jumpravmuiža, Kaijciems, Lāde, Lādezers, Muižkalni, Nabe, Ozolaine, Pelodas, Stūrīši.

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Limbažu rajons
Valmieras apriņķis
Vidzeme
Limbažu novada pagasti
Limbažu pagasts
Rīgas futbola čempionāts

Rīgas futbola čempionāts bija viens no pieciem Latvijas futbola 2. līgas reģionālajiem čempionātiem. To rīkoja Rīgas Futbola federācija. Kopš 2019. gada čemionāta vietā notiek 2. līgas Centra zonas sacensības.

Rīgas čempionāta klubi (2017) 
A grupa

 AMOKO/02
 FC Caramba Riga (Rīga)
 FK Fortūna/Ogre
 SK Kengaroos/Salaspils
 Monarhs-Flaminko (Rīga)
 FK Progress 2
 Riga United FC (Rīga)
 FK Sirius

B grupa

 Albatroz SC
 FK Dinamo Rīga/Babīte
 EXCONDO
 FK Jūrnieks Rīga
 New Project
 Ogres novada sporta centrs
 BFS Reinards-Ropaži
 SK Upesciems

Ārējās saites 
 Oficiālā vietne
 Rīgas Futbola federācija
 Latvijas Futbola federācija

 
 Riga
1934. gads Latvijā

Šajā lapā ir apkopoti 1934. gada notikumi Latvijā.

Notikumi

Janvāris 
 30. janvāris — Rīgas apgabaltiesa pieņēma galīgo lēmumu par Latviešu Tautas Apvienības "Pērkonkrusts" slēgšanu.

Februāris 
 24.—25. februāris — notika tautas nobalsošana par vēlētāju ierosināto likumprojektu "Likums par nodrošināšanu vecumā un darba nespējas un bezdarba gadījumos". Tautas nobalsošanas telpas tika atvērtas no pulksten 9 rītā līdz 8 vakarā. Likumprojekts netika pieņemts, jo tautas nobalsošanā nepiedalījās nepieciešamais skaits vēlētāju.

Maijs 
 15. maijs — Latvijas Ministru prezidents Kārlis Ulmanis veic valsts apvērsumu.

Septembris 
 12. septembris — Ženēvā Tautu Savienības sesijas laikā tika parakstīts "Saprašanās un sadarbības līgums starp Latviju, Lietuvu un Igauniju", kas kļuva par pamatu Baltijas Antantei.

Dzimuši 
 11. marts — Aloizs Vaznis, jurists, bijušais iekšlietu ministrs (miris 2020. gadā)
 29. aprīlis:
 Oļģerts Pavlovskis, politiķis un sabiedrisks darbinieks
 Valdis Pavlovskis, politiķis un sabiedrisks darbinieks
 29. maijs — Gunārs Balodis, latviešu gleznotājs un filmu mākslinieks
 15. septembris — Jāzeps Pīgoznis, gleznotājs (miris 2014. gadā)
 6. decembris — Teodors Eniņš, ārsts un politiķis (miris 2008. gadā)

Miruši 
 14. februāris — Aleksandrs Kalējs, latviešu ģenerālis (dzimis 1876. gadā)
 12. oktobris — Jānis Pommers, Latvijas pareizticīgās baznīcas arhibīskaps (dzimis 1876. gadā)

Skatīt arī 
 Latvija
 Latvijas vēsture
 Latvijas klimats

Atsauces 

Latvija
 
Notikumi Latvijā pēc gada
1935. gads Latvijā

Šajā lapā ir apkopoti 1935. gada notikumi Latvijā.

Notikumi

Novembris 
 6. novembris — atklāta satiksme jaunuzbūvētajā dzelzceļa līnijā Madona—Lubāna.
 18. novembris — atklāts Brīvības piemineklis.
 26. novembris — atklāta dzelzceļa satiksme posmā Rīga—Suntaži.

Dzimuši 
 3. janvāris — Meinhards fon Gerkāns (Meinhard von Gerkan), Latvijā dzimis vācu arhitekts
 24. janvāris — Arnis Kalniņš, ekonomists
 22. februāris — Valdis Muižnieks, basketbolists (miris 2013. gadā)
 11. marts — Juris Lejaskalns, aktieris (miris 2006. gadā)
 9. aprīlis — Jānis Klovāns, šaha lielmeistars (miris 2010. gadā)
 11. augusts — Jānis Zābers, operdziedātājs (miris 1973. gadā)
 24. septembris — Alfrēds Rubiks, politiķis
 3. novembris — Edvards Grūbe, gleznotājs un pedagogs (miris 2022. gadā)
 2. decembris — Vitauts Tamužs, fiziķis (miris 2019. gadā)
 nezināms datums — Jānis Lācis, ārsts kardiologs (miris 2021. gadā)

Miruši 
 10. februāris — Eduards Jaunzems, politiķis un sabiedrisks darbinieks (dzimis 1872. gadā)
 17. februāris — Jēkabs Stumbergs, jurists un publicists (dzimis 1866. gadā)
 14. marts — Vilis Siliņš, zemnieku kooperācijas kustības darbinieks (dzimis 1874. gadā)
 21. marts — Jēkabs Kukainis, sabiedriskais darbinieks un politiķis (dzimis 1858. gadā)
 9. maijs — Jūlijs Celms, ekonomists un politiķis (dzimis 1879. gadā)
 23. jūnijs — Artūrs Vīgants, advokāts un politiķis (dzimis 1880. gadā)

Skatīt arī 
 Latvija
 Latvijas vēsture
 Latvijas klimats

Attēlu galerija 

Latvija
 
Notikumi Latvijā pēc gada
1936. gads Latvijā

Šajā lapā ir apkopoti 1936. gada notikumi Latvijā.

Notikumi

Aprīlis 
 11. aprīlis — Kārlis Ulmanis, sakarā ar Alberta Kvieša pilnvaru termiņa izbeigšanos, pārņēma prezidenta pilnvaru pildīšanu.

Jūnijs 
 15. jūnijs — spēcīgs negaiss skāra Jaunlatgales apriņķa pierobežu. Zibens spēriena rezultātā nodega vairākas ēkas.

Jūlijs 
 4. jūlijs — pāri Zemgale un atsevišķiem Vidzemes novadiem gāja spēcīga viesuļvētra un krusa. Negaiss no Lietuvas puses, nākdams 1—2 km šaurā joslā, skāra Sesavas, Bērsteles un Švitenes rajonu. No šiem rajoniem negaisa centrs virzījās Jaunsvirlaukas, Salgales, Iecavas un tālāk Vecmuižas, Baldones un Ogresgala virzienā. Viesuļvētra uznāca pēkšņi, starp 3 un 4 pēcpusdienā. Atsevišķi krusas graudi bija pat 100 gramus smagi.
 14. jūlijs — par ārlietu ministru tika iecelts Vilhelms Munters.

Septembris 
 5. septembris — tika dots starts pirmajam Latvijas riteņbraucēju vienības braucienam, kurš noslēdzās ar finišu Rīgā nākamajā dienā.

Novembris 
 11. novembris — Lāčplēša dienā Rīgā tika iesvētīts Kārļa Zāles veidotais Brāļu kapu memoriālais ansamblis.

Decembris 
 16. decembris — ar filmu "Iemīlējušās meitenes" tika atvērts Kino "Daile".

Nezināms datums 
 Rūjienā tiek atklāts, pēc arhitekta A. Klinklāva projekta celtais, jaunais pilsētas valdes nams.

Dzimuši 
 4. janvāris — Jānis Blūms, mūziķis (miris 1986. gadā)
 12. janvāris — Raimonds Pauls, komponists un pianists, politiķis
 17. janvāris — Leonīds Ostrovskis (Леонид Островский), Latvijā dzimis PSRS futbolists (miris 2001. gadā)
 17. aprīlis — Alvils Gulbis, basketbolists (miris 2021. gadā)
 18. aprīlis — Imants Magone, horeogrāfs un dejas pedagogs (miris 2008. gadā)
 7. maijs — Juris Upatnieks, latviešu izcelsmes ASV fiziķis
 18. maijs — Māris Villerušs, čellists (miris 2014. gadā)
 2. jūlijs — Jadviga Darbiniece, folkloriste
 11. jūlijs — Edgars Račevskis, kordiriģents (miris 2022. gadā)
 27. jūlijs — Māris Liepa, baletdejotājs (miris 1989. gadā)
 5. septembris — Knuts Skujenieks latviešu dzejnieks, tulkotājs (miris 2022. gadā)
 7. septembris — Romualds Kalsons, komponists
 11. septembris — Aleksandrs Kublinskis, komponists un pianists (miris 2018. gadā)
 24. septembris — Aivars Berķis, mežsaimnieks, žurnālists un politiķis (miris 2020. gadā)
 26. septembris — Jānis Streičs, kinorežisors
 29. septembris — Uldis Laucis, veselības aprūpes organizators un politiķis (miris 2013. gadā)
 18. oktobris — Andrejs Eizāns, ārsts un sabiedriskais darbinieks (miris 2002. gadā)
 27. novembris — Mārtiņš Sesks, autosportists un piensaimnieks (miris 2019. gadā)

Miruši 
 1. februāris — Kārlis Voldemārs Beldavs, luterāņu mācītājs (dzimis 1868. gadā)
 4. aprīlis — Roberts Garselis, inženieris, sabiedrisks darbinieks (dzimis 1892. gadā)

Skatīt arī 
 Latvija
 Latvijas vēsture
 Latvijas klimats

Atsauces 

Latvija
 
Notikumi Latvijā pēc gada
1933. gads Latvijā

Šajā lapā ir apkopoti 1933. gada notikumi Latvijā.

Notikumi

Marts 
 17. marts — Saeima pieņēma lēmumu par Latviešu tautas apvienības "Ugunskrusts" slēgšanu.

Aprīlis 
 4. aprīlis — Latvijā notiek prezidenta vēlēšanas. Par prezidentu atkārtoti, jau pirmajā balsojuma kārtā ar 52 balsīm, otram kandidātam Dr. P. Kalniņam saņemot tikai 25 balsis, tika ievēlēts Alberts Kviesis.
 12. aprīlis — Rīgas apgabaltiesa pieņēma lēmumu par Latviešu tautas apvienības "Ugunskrusts" slēgšanu.

Maijs 
 12. maijs — Rīgas apgabaltiesa kā politisku organizāciju reģistrēja Latviešu tautas apvienību "Pērkonkrusts".

Jūnijs 
 18.—19. jūnijs — notika VIII Vispārējie latviešu Dziesmu svētki. Svētkos piedalījās vismaz 9400 dziedātāju, no tiem ap 1600 rīdzinieku, kaut gan pieteicās 263 kori ar apmēram 12 000 dziedātājiem.

Decembris 
 15. decembris — Saeima pieņēma lēmumu par Latviešu tautas apvienības "Pērkonkrusts" un tās izdotā laikraksta "Pērkonkrusts", kā arī sporta biedrības "Tēvijas Sargs" slēgšanu.
 21. decembris — notika Centrālās vēlēšanu komisijas sēde, kurā tika nolemts, ka tautas nobalsošana par likumprojektu "Likums par nodrošināšanu vecumā un darba nespējas un bezdarba gadījumos" notiks 1934. gada 24. un 25. februārī.

Dzimuši 

 3. marts — Imants Ziedonis, dzejnieks (miris 2013. gadā)
 10. marts — Aloizs Blonskis, policijas ģenerālis (miris 2012. gadā)
 19. maijs — Jānis Zālītis, ārsts (miris 2007. gadā)
 29. jūnijs — Alberts Legzdiņš, ASV latviešu ģitārists, komponists un dziedātājs (miris 2017. gadā)
 29. jūlijs — Jānis Peniķis, politologs (miris 2020. gadā)
 4. augusts — Ivars Caune, agronoms un politiķis
 8. septembris — Maigonis Valdmanis, basketbolists (miris 1999. gadā)
 11. oktobris — Ābrams Kleckins, žurnālists, pasniedzējs, kinozinātnieks un sabiedrisks darbinieks (miris 2021. gadā)
 13. novembris — Ojārs Vācietis, dzejnieks (miris 1983. gadā)
 10. decembris — Jānis Stradiņš, ķīmiķis, zinātnes vēsturnieks (miris 2019. gadā)

Miruši 
 13. janvāris — Dāvids Sīmansons, ģenerālis (dzimis 1859. gadā)
 25. maijs — Ernests Vīgners, diriģents, komponists (dzimis 1850. gadā)
 25. jūnijs — Anna Brigadere, rakstniece (dzimusi 1861. gadā)

Skatīt arī 
 Latvija
 Latvijas vēsture
 Latvijas klimats

Piezīmes un atsauces 

Latvija
 
Notikumi Latvijā pēc gada
Cēsu kauja (1578)

1578. gada Cēsu kauja notika Livonijas kara noslēguma posmā 1578. gada oktobrī. Apvienotais zviedru un poļu-lietuviešu karaspēks ar vietējo karavīru palīdzību sagrāva krievu armiju, kas bija aplenkusi Cēsu cietoksni. Krievi kaujā pazaudēja ap 7000 vīru un 24 lielgabalus. Cēsu kauja bija pavērsiens Livonijas kara gaitā, kas noveda pie Krievijas sakāves un pilnīgas atteikšanās uz pretenzijām uz bijušās Livonijas konfederācijas teritoriju.

Kaujas priekšvēsture 

1577. gada sākumā Cēsu pilsoņi sacēlās pret Polijas-Lietuvas karaspēka garnizonu un lūdza Krievijas vasaļvalsts Livonijas karalistes valdnieku Magnusu pārņemt pilsētu savā valdīšanā.

Krievijas cars Ivans IV sakarā ar aizdomām par Magnusa nodevību, lika viņu apcietināt un padzīt viņa karaspēku. Pēc piecu dienu lielgabalu apšaudes krievi ieņēma pilsētu un nežēlīgi izrēķinājās ar pilsētniekiem, bet apmēram 300 pils aizstāvji, to skaitā sievietes un bērni, pilī uzspridzinājās. Karalis Magnuss vēlāk gan tika atbrīvots no apcietinājuma, bet drīz vien pārgāja krievu pretinieku pusē. 1577. gada decembrī apmēram 200 jātnieku un tikpat kājnieku Jāņa Bīriņa vadībā pēkšņā nakts uzbrukumā padzina krievu garnizonu no Cēsīm. Jānis Briesmīgais lika vojevodam Ivanam Mstislavskim un bajāram Morozovam atgūt Cēsis. Krievu karaspēks ilgstoši aplenca pilsētu, kuras aizstāvji cieta no bada. Beidzot lielgabalu apšaudes rezultātā cietokšņa sienā tika izsists liels caurums, tomēr krievi pārtrauca aplenkumu sakarā ar ziņām par poļu un livoniešu papildspēku tuvošanos Hodkeviča un Bīriņa vadībā. 1578. gada vasaras beigās krievi ieņēma karaļa Magnusa rezidenci Peltsamā (Põltsamaa, vācu: Oberpahlen) un cars pavēlēja steidzami ieņemt arī pēdējo viņam neuzticīgo cietoksni Cēsīs.

Kaujas norise 

1578. gada 21. oktobrī pie krievu aplenktās Cēsu pils viņiem uzbruka apvienotais Polijas-Lietuvas un Zviedrijas karaspēks zviedru ģenerāļa Boses un lietuviešu karavadoņa Sapehas vadībā. Krievi tikko paspēja pārkārtoties kaujai, tomēr veiksme nebija viņu pusē. Tatāru jātnieki nespēja noturēties pret sabiedrotajiem un glābās bēgot, krievu kājnieki atkāpās savos nocietinājumos. Naktī kauja pierima un kņazs Goļicins un citi vojevodas aizbēga no kaujas lauka uz krievu karaspēka galveno bāzi Tērbatu. 
No rīta kauja turpinājās un krievu karaspēks tika sakauts un zaudēja ap 7000 vīru. Krievu artilēristi, nevēloties padoties, pakārās uz saviem lielgabaliem.

Kaujas sekas 

Kauja pielika punktu krievu kara panākumiem bijušās Livonijas teritorijā un Krievijas cars sāka meklēt iespējas sākt miera sarunas. Tomēr Polijas-Lietuvas karalis Stefans Batorijs nolēma karu turpināt līdz pilnīgai uzvarai.

Atsauces 

Livonijas karš
Kaujas Latvijas teritorijā
Kaujas ar Krievijas piedalīšanos
Kaujas ar Zviedrijas piedalīšanos
Kaujas ar Polijas piedalīšanos
Kaujas ar Lietuvas dižkunigaitijas piedalīšanos
Vidzemes vēsture
Cēsis
1578. gads
Baltā kustība

Baltā kustība (, tāpat tiek izmantoti nosaukumi Baltā gvarde (), Baltā lieta (), Baltā ideja ()) bija kustība Krievijas pilsoņu karā, kura gan politiski, gan militāri apvienoja pret boļševikiem noskaņotus cilvēkus laikā no 1917. līdz 1923. gadam, kā arī vēlākajā emigrācijā.

Šajā kustībā iekļāvās visdažādāko politisko uzskatu cilvēki, kuri pirms Februāra un vēlākās Oktobra revolūcijas nereti bija pat naidīgi noskaņoti savā starpā. Tāpat šai kustībai nebija vienotu ideoloģisku nostādņu. Šie un citi faktori noveda pie tā, ka kustība nekad nebija vienota ne mērķos, ne arī darbībā. Militārajā jomā lielu nozīmi Baltās kustības karaspēkā spēlēja bijušie Krievijas impērijas armijas virsnieki. Pēc Oktobra revolūcijas lielākajai daļa no viņiem draudēja represijas, kā arī daudzi tika padzīti pēc tam, kad notika karaspēku vienību vēlēšanas, kurās karavīri ievēlēja savus komandierus. Šīs kustības atbalstītāju un dalībnieku vidū bija arī vairāki tūkstoši latviešu virsnieku un karavīru, piemēram, Rūdolfs Bangerskis, Kārlis Goppers, kuri baltgvardu armijā ieņēma augstus amatus. 

Krievijas pilsoņu kara laikā Baltās kustības karaspēka vienībām, kuras karoja pret boļševikiem dažādās frontēs, izdevās gūt ievērojamus panākumus, iegūstot kontroli pār lielām teritorijām bijušās impērijas perifērijā, tomēr Krievzemes vēsturiskā pamatdaļa un divas galvaspilsētas — Petrograda un Maskava — netika ieņemtas. Cerība uz rietumvalstu palīdzību neattaisnojās, jo tās pēc Pirmā pasaules kara nebija gatavas tieši iesaistīties karadarbībā. Boļševikiem pēc ilgām un smagām cīņām izdevās sakaut baltgvardu armijas dažādās frontēs citu pēc citas, līdz beigās boļševiki guva uzvaru visā Krievijas pilsoņu karā. Baltās kustības pārstāvji bija spiesti doties emigrācijā, kur izveidoja nozīmīgu krievu diasporu, kurā attīstījās sava kultūras un politiskā dzīve.

Ievērojamas personības 
 Mihails Aleksējevs
 Pāvels Bermonts-Avalovs
 Nikolajs Judeničs
 Lavrs Korņilovs
 Pjotrs Krasnovs
 Antons Deņikins
 Andrejs Škuro

Skatīt arī 
 Krievijas pilsoņu karš
 Bermontiāde
 Sarkanā armija

Krievijas pilsoņu karš
Krievijas vēsture
Cēsu kauja

Cēsu kauja var būt:

 Trešais karagājiens uz Ugauniju un Cēsu aplenkums (1210) - Livonijas krusta karu kauja 1210. gadā pie Cēsīm, kad ugauņi atbildes karagājienā aplenca vendu pili Cēsīs.
 Cēsu kauja (1245) - Livonijas krusta karu 1245. gada kauja starp Cēsu komtura un Nalsenes valdnieka Lengvīna karaspēkiem;
 Mindauga karagājiens uz Cēsīm (1262) - lietuviešu uzbrukums Cēsīm Lietuvas-Livonijas kara (1262—1282) sākumā; 
 Cēsu kauja (1578) - Livonijas kara 1578. gada oktobra kauja pret krievu armiju, kas aplenca Cēsu pili;
 Cēsu kaujas - Latvijas un Igaunijas brīvības cīņu kaujas pie Cēsīm 1919. gada 19.-22. jūnijā.

Skatīt arī 
 Cēsis
Rīgas guberņa

Rīgas guberņa (, ) bija autonoma administratīva vienība Krievijas Impērijas sastāvā (1713/21—1783), kurā ietilpa iekarotā Zviedru Livonija (mūsdienu Latvijas Vidzeme un Igaunijas dienvidu puse). Civilās pārvaldes augstākā vara piederēja Rīgas gubernatoram.

Vēsture 
1710. gadā Lielā Ziemeļu kara laikā krievu karaspēks iekaroja Rīgu un vēl pirms kara beigām ar cara Pētera I pavēli 28.07.1713. tika izveidota Rīgas guberņa. Sākotnēji Pēteris I bija iecerējis jaunās guberņas teritorijā ietilpināt visu Daugavas-Dņepras ūdensceļu līdz Smoļenskai, tādēļ pēc 1719. gada 29. maija reformas tā sastāvēja no divām daļām — Rīgas provinces un Smoļenskas provinces. Pēc Lielā Ziemeļu kara beigām 1722. gadā Rīgas guberņai pievienoja Tērbatas apriņķi.

Pēc Pētera I nāves Smoļenskas provinces daļā ķeizariene Katrīna I 1726. gadā lika izveidot patstāvīgu Smoļenskas guberņu un Rīgas guberņas sastāvā izveidot piecas provinces: Rīgas, Cēsu, Tērbatas, Pērnavas un Sāmsalas.
 
1783. gada 10. maijā guberņai pievienoja Slokas novadu.

1783. gada 3. jūlijā Krievijas ķeizariene Katrīna II izdeva rīkojumu, ar kuru Rīgas guberņa tika likvidēta un tās vietā izveidota Rīgas vietniecība.

Apriņķi 
Rīgas guberņā bija piecas provinces jeb apriņķi:
 Rīgas apriņķis,
 Cēsu apriņķis,
 Pērnavas apriņķis,
 Tērbatas apriņķis,
 Sāmsalas apriņķis.

Rīgas gubernatori 

 1712 Aleksandrs Menšikovs (Александр Данилович Меншиков) — pildīja šo amatu kā Pēterburgas ģenerālgubernators
 1713—1719 Pēteris Goļicins (Пётр Алексеевич Голицын)
 1719—1726 Aņikita Repņins (Аникита Иванович Репнин)
 1727—1751 Pēteris Lasī (Пётр Петрович Ласси)
 1751—1753 Vladimirs Dolgorukovs (Владимир Петрович Долгоруков)
 1753—1758 Fjodors Vojeikovs (Фёдор Матвеевич Воейков) kā vicegubernators
 1758—1761 Vladimirs Dolgorukovs (Владимир Петрович Долгоруков)
 1762—1792 Džordžs Brauns (Юрий Юрьевич Броуне)

Sudraba livonēzi 
1756. gadā Krievijas Impērijas Senāts atļāva kalt pēc dāldera sistēmas piecu nominālu monētas lietošanai Rīgas un Igaunijas guberņās — 96, 48, 24 un 4 kapeiku livonēzus no 72 raudzes sudraba un 2 kapeiku livonēzu un 36 raudzes sudraba. Pēc Septiņgadu kara beigām 1764. gada livonēzus izņēma no apgrozības.

Atsauces 

 
Krievijas Impērijas guberņas
Vidzemes vēsture
Rīgas vēsture
Latvijas vēsture
Igaunijas vēsture
Livonija
11 metru soda sitiens

11 metru soda sitiens ir brīvsitiena paveids futbolā, ko izpilda divpadsmit jardu (aptuveni vienpadsmit metru) attālumā no vārtiem. Starp vārtiem un bumbu atrodas vienīgi aizstāvošās komandas vārtsargs.

Sitienu piešķir komandai, pret kuru pārkāpti noteikumi pretinieku soda laukumā, pēc kā parasti tiktu piešķirts tiešais brīvsitiens. Ja spēle nevar beigties neizšķirti (nākamajā turnīra posmā tiek tikai viena no abām komandām), uzvarētāju var noteikt pēc spēles 11 metru sitienu sērijā.

Futbola terminoloģija
Strīda bumba (futbols)

Strīda bumba ir metode futbolā, kā atsākt spēli. Strīda bumba rodas, ja tiesnesis ir pārtraucis spēli kādu citu iemeslu dēļ, piemēram, nopietnas spēlētāja traumas, ārējo personu iejaukšanās, vai bumbai kļūstot bojātai. Šāda spēles atsākšana ir retāka pieaugušo spēlēs.

Futbola terminoloģija

ru:Начало и возобновление игры (футбол)#Спорный мяч
Igaunija Eirovīzijas dziesmu konkursā

Igaunija Eirovīzijas dziesmu konkursā ir piedalījusies 26 reizes, debitējot 1994. gada konkursā. 2001. gada konkursā Igaunija, kuru pārstāvēja Tanels Padars, Deivs Bentons un 2XL ar dziesmu Everybody, uzvarēja ar 198 punktiem. Igaunija no visām Baltijas valstīm ir visvairāk reižu ir ieguvusi TOP 10 rezultātus.

Igaunijas pārstāvji Eirovīzijā 
  Uzvarētāji
  Otrā vieta
  Trešā vieta
  Pēdējā vieta
  Nekvalificējās finālam

Balsošanas vēsture

Visvairāk atdotie punkti

Visvairāk saņemtie punkti

Konkursi Igaunijā

Ārējās saites 
ETV - Eurolaul 

Valstis Eirovīzijas dziesmu konkursā
Igaunijas mūzika
ABBA

ABBA (no zviedru valodas ) ir 1972. gadā dibināta popmūzikas grupa no Zviedrijas. Grupas dalībnieki bija divi precēti pāri, tas ir, Angnēta Feltskūga un Bjērns Ulveuss, Benni Andešons un Anni Frida "Frīda" Lingstade. Grupas nosaukums ABBA ir akronīms, kas sastāv no visu grupas dalībnieku vārdu pirmajiem burtiem. Šāds nosaukums grupai ir kopš 1973. gada. Grupas oficiālajā logo pirmais "B" ir apgriezts uz kreiso pusi, tas ir, grupas nosaukums tiek rakstīts šādi: ᗅᗺᗷᗅ.

Grupa savu popularitāti ieguva 1970. gados, kvartetam izdevās panākt fenomenālus panākumus, pateicoties katra grupas dalībnieka individualitātei. 1974. gada Eirovīzijā grupa pārstāvēja Zviedriju ar dziesmu Waterloo. Šī dziesma uzvarēja gan 1974. gada konkursā, gan 50 gadu Eirovīzijas jubilejas koncertā 2005. gadā. Grupa izjuka 1982. gadā, kur kā viens no iemesliem bija abu grupas pāru šķiršanās.

Grupas ABBA dziesmas plaši tika izmantotas 2008. gada kino mūziklā Mamma Mia!, kurā galveno lomu spēlēja Merila Strīpa. 2018. gada pavasarī lielu starptautisku ievērību guva ziņa par ABBA pirmo ierakstu sesiju pēc 35 gadu pārtraukuma un 2019. gadā ieplānotu koncertturneju, kurā uz skatuves būs redzami grupas dalībnieku virtuāli avatāri.

Vēsture 
Pirms grupas ABBA izveidošanas, katrs no tās dalībniekiem bija veiskmīgs mūziķis. Abi puiši, Bjērns Ulveuss un Benni Andešons, bija daļa no grupas Hep Stars, kas tika dēvēta par Zviedrijas Bītliem (Swedish Beatles). Angnēta Feltskūga dziedāja vietējā deju mūzikas grupā. Viņas dziesma Jag var så kär ieguva lielu popularitāti Zviedrijā. Savukārt Anni Frida Lingstade darbojās galvenokārt uz džezu orientētu kabarē mūziku.

1970. gadā abu puišu izdotajā albumā Lycka papildvokālu dziedāja viņu draudzenes, gan Angnēta, gan Anni. Grupa oficiāli tika izveidota 1972. gadā ar nosaukumu Björn Benny & Agnetha Frida. 1973. gadā, pēc pirmā mūzikas albuma Ring Ring izdošanas, grupas nosaukums tika mainīts uz mūziķu vārdu abreviatūru ABBA.

1974. gadā ABBA kā Zviedrijas pārstāve ar dziesmu Waterloo piedalījas Eirovīzijas dziesmu konkursā, kurā guva panākumus, viņi uzvarēja. Pēc tam tika izdoti vēl vairāki hīti — Honey, Honey (1974), I Do, I Do, I Do, I Do, I Do (1975), SOS (1975), Mamma Mia (1975).

Sākot ar 1976. gadu grupa ABBA bija kļuvusi par pasaules superzvaigzni. Martā tika izdots grupas ABBA labāko dziesmu izlase Greatest Hits, kas iekļuva vairāku valstu topos. Pirmo reizi kāds no ABBA albumiem iekļuva arī ASV Top50. Albumā tika iekļauts arī viens jauns singls — Fernando, kas vēlāk tika pasludināts par 1975. gada labāko mūzikas ierakstu (Best Studio Recording of 1975).

Grupa izjuka 1982. gadā, kur kā viens no iemesliem bija abu grupas pāru šķiršanās. 2018. gada pavasarī lielu starptautisku ievērību guva ziņa par ABBA pirmo ierakstu sesiju pēc 35 gadu pārtraukuma un 2019. gadā ieplānotu koncertturneju, kurā uz skatuves būs redzami grupas dalībnieku virtuāli avatāri.

Diskogrāfija 
Studijas albumi
 Ring Ring (1973)
 Waterloo (1974)
 ABBA (1975)
 Arrival (1976)
 The Album (1977)
 Voulez-Vous (1979)
 Super Trouper (1980)
 The Visitors (1981)
 Voyage (2021)

Atsauces

Ārējās saites
Kalupe

Kalupe (; līdz 1920. gadam ) ir ciems Augšdaugavas novadā, Kalupes pagasta centrs. Atrodas Kolupes upes un Kolupa ezera krastos pie autoceļa P64 35 km no novada centra Daugavpils un 212 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap Kalupes muižas (Kolup) centru. 1925. gadā Kalupei piešķirts biezi apdzīvotas vietas (ciema) statuss. Kalupē atrodas pagasta pārvalde, pamatskola, kultūras nams, bibliotēka, kā arī Kalupes Vissvētāka altāra sakramenta Romas katoļu baznīca, kas celta 1878.—1880. gados pēc arhitekta Vilhelma Neimaņa projekta.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kalupes pagasta oficiālā mājaslapa

 
Kalupes pagasts
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Emburga (Salgales pagasts)

Emburga ir ciems Jelgavas novada Salgales pagastā, pagasta centrs. Ciemats atrodas Lielupes krastā, aptuveni 22 km no Jelgavas.

Atsauces 

Jelgavas novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Garoza (Salgales pagasts)

Garoza ir apdzīvota vieta Jelgavas novadā Zemgalē, aptuveni 14 km no Jelgavas. Netālu no tās 19. gadsimta beigās izbūvēts Iecavas-Garozes kanāls jeb "Velna grāvis".

Atsauces
Turlavas pagasts

Turlavas pagasts ir viena no Kuldīgas novada administratīvajām teritorijām tā dienvidaustrumos. Robežojas ar Kuldīgas novada Gudenieku, Kurmāles, Snēpeles un Laidu pagastiem un Dienvidkurzemes novada Kazdangas un Lažas pagastiem.

Daba

Hidrogrāfija 
Upes: Bēršupīte, Gulvalks, Jāmaņupe, Lapupe, Mara, Raudiņa, Vilgutiņa.

Ezeri: Ķikuru ezers, Lielais Bezdubens, Mazais Kundu Bezdubens.

Vēsture 
Mūsdienu Turlavas pagasta teritorijā vēsturiski atradās Jāmaiķu muiža (Gut Jamaicken, Jāmaiķi), Ķikures muiža (Gut Kickurn, Ķikuri), Maras muiža (Gut Marren, Maras), Turlavas muiža (Gut Turlau, Grantiņi).

Tagadējā Turlavas pagasta teritorija izveidojusies no pirmskara Turlavas un Klosteres pagastu teritorijām. 1935. gadā Turlavas pagasta platība bija 95,8 km². 1945. gadā pagastā izveidoja Turlavas un Induļa ciema padomes. 1954. gadā Induļa ciemam pievienoja Turlavas un Vārdupes ciemus. 1960. gadā padomju saimniecības «Vilgāle» teritoriju pievienoja Kurmāles ciemam, bet 1965. gadā kolhoza «Spartaks» teritoriju pievienoja Laides ciemam. 1966. gadā Induļa ciemu pārdēvēja par Turlavas ciemu. 1968. gadā Turlavas ciemam pievienoja lielāko daļu Klosteres ciema, 1977. gadā pievienoja daļu Basu ciema, bet daļu Turlavas ciema pievienoja Laides ciemam. 1990. gadā ciemu pārdēvēja par pagastu. 2009. gadā pagastu, kā administratīvu teritoriju, iekļāva Kuldīgas novadā.

Iedzīvotāji

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Turlava (pagasta centrs), Ķikuri, Grantiņi, Jāmaiķi, Maras, Klostere, kā arī kādreizējie kuršu ķoniņu ciemi Ķoniņciems, Ziemeļciems, Kalējciems, Pliķi.

Ievērojamas personības 
 Mārtiņš Peniķis (1874—1964) — latviešu strēlnieku virsnieks, Latvijas armijas ģenerālis
 Juris Pļaviņš (1934—2008) — aktieris                                            
 Ārvaldis Andrejs Brumanis (1926-2013) — katoļu bīskaps, dzimis Klosteres pagastā

Saimniecība 
2013. gadā, balstoties uz sabiedriskās apspriešanas rezultātiem, tika noraidīta astoņu vēja elektrostaciju būvniecības iecere Turlavas pagastā.

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces 

Kurzeme
Kuldīgas novada pagasti
Simons Petļura

Simons Petļura (;  — ) bija ukraiņu politiskais un militārais darbinieks. Ukrainas Tautas Republikas vadītājs no 1919. līdz 1920. gadam (emigrācija līdz 1926. gadam).

Biogrāfija 

Dzimis Poltavā. Izglītību ieguva Poltavas garīgajā seminārā. 1900. gadā iestājās Ukraiņu revolucionārajā partijā. Strādāja par žurnālistu. Viņš bija kreisi nacionālistiski noskaņots. Viens no Ukraiņu sociāldemokrātiskās strādnieku partijas dibinātājiem un līderiem.

Pirmā pasaules kara laikā strādāja "Viskrievijas zemstu un pilsētu savienībā", kura tika izveidota 1914. gadā, lai palīdzētu Krievijas impērijas valdībai armijas apgādē. Pēc Ukrainas Tautas Republikas proklamēšanas kļuva par tās kara sekretāru jaunajā valdībā, tomēr drīz vien aizgāja no šī amata. Piedalījās cīņās pret Sarkano armiju.

Pēc hetmaņa Pāvela Skoropadska diktatūras izveidošanās (Ukrainas valsts) nostājās opozīcijā pret jauno režīmu. 1918. gada novembrī vadīja sacelšanos pret Skoropadski. 14. decembrī viņa spēki ieņēma Kijevu. Ukrainas Tautas Republika tika atjaunota un par tās vadītāju kļuva Volodimirs Viņičenko.

1919. gada 10. februārī pēc Viņičenko demisijas Petļura faktiski kļuva par vienpersonisku Ukrainas diktatoru. Viņš ķērās pie jaunas Ukrainas Tautas Republikas armijas formēšanas, ar kuru Petļura centās apstādināt Sarkanās armijas iebrukumu Ukrainas teritorijā. Reizē mēģināja iegūt atbalstu no bulgāriem, tomēr šī iecere netika realizēta, jo Petļura saņēma atteikumu.

1920. gadā, kad Petļuras armija tika sakauta Poļu-padomju karā, kur viņš bija Pilsudska sabiedrotais, emigrēja uz Poliju. 1923. gadā PSRS pieprasīja Petļuras izdošanu, tāpēc viņš aizbrauca uz Ungāriju, bet vēlāk pārcēlās uz Austriju, Šveici un beigās uz Franciju.

1926. gada 25. maijā Petļuru Parīzē nogalināja Šoloms Švarcbards (Sholom Schwartzbard), kurš, pēc viņa skaidrojuma, atriebās par Petļuras karavīru nogalinātajiem ebreju radiniekiem. Par slepkavības motīviem pastāv vairākas versijas. Slepkava vēlāk tika attaisnots. Par godu Simonam Petļuram vairākās Ukrainas pilsētās ir uzstādīti pieminekļi un viņa vārdā nosauktas ielas.

Ārējās saites 
 PETLURA, KONOVALETS, BANDERA -  Three Leaders of Ukrainian Liberation Movement murdered by the Order of  Moscow (audiobook)
 Александр Каревин "Вот такой вот отаман... Взлеты и падения Симона Петлюры"*

1879. gadā dzimušie
1926. gadā mirušie
Ukrainas vēsture
Ukrainas politiķi
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Nogalinātie politiķi
Ukraiņi
Poltavā dzimušie
Mežītes pilskalns

Mežītes pilskalns atrodas Latvijā, Talsu novadā, Laucienas pagastā Lībagu — Laucienas šosejas kreisajā malā pie Pilskalnciema. Mežītes pilskalns ir viens no vizuāli skaistākajiem Kurzemes pilskalniem. Pilskalnu pirmais apsekojis Augusts Bīlenšteins 1869.gadā. Šis ir valsts nozīmes arheoloģijas piemineklis.

Nocietinājums ierīkots ap 13 m augstā kalnā ar mākslīgi nostāvinātām nogāzēm. Tā plakumam ir trīsturveida forma un senatnē, tas tāpat kā daudzās citās vietās, ticis arts. Plakuma izmēri: 55x30—50 m. Šaurākajā dienvidu galā uzbērts ap trīs metrus augsts valnis. Valņa rietumu galā joprojām samanāma senā uzejas vieta.

Dienvidaustrumu pusē no pilskalna atrodas mazāks uzkalns — tā sauktais mazais pilskalniņš. Spriežot pēc tā izvietojuma, šeit varētu būt atradušies kādi papildus nocietinājumi uzejas aizsardzībai. Pilskalns atradās kuršu Vanemas zemē.

Iespējams zemāks valnis kādreiz ietvēris visu pilskalna plakumu, bet aktīvās lauksaimnieciskās darbības rezultātā nekādi uzbērumi gar plakuma malām šodien vairs nav saskatāmi.

Plakuma ziemeļu galā vēl 20. gadsimta 20. gados ir bijusi lietojama ūdens ņemšanas vieta — «acs». Šodien gan tā ir pilnīgi aizbirusi.

Visapkārt pilskalnam, gandrīz 3 ha platībā atradusies apmetne (senpilsēta). Kultūrslāņa biezums apmetnē, dažviet sasniedz 1 metru.

Pilskalns tiek datēts ar vēlo dzelzs laikmetu. Pilskalnu 1923. gadā savās Kurzemes pilskalnu apsekošanas ekspedīcijas laikā uzmērījis Ernests Brastiņš. 2008.—2009. gadā pilskalnā un apmetnē arheoloģiskos izrakumus veica Latvijas Universitātes vēstures studenti arheologa Andreja Vaska vadībā.

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Mežītes pilskalns

Pilskalni Talsu novadā
Laucienes pagasts
Svente

Svente ir ciems Sēlijā, Augšdaugavas novadā, Sventes pagasta centrs un lielākā apdzīvotā vieta. Atrodas pie Daugavpils apvedceļa A14 un reģionālā autoceļa P70 (Svente-Subate) krustojuma. Attālums līdz tuvākajai pilsētai Ilūkstei — 12 km, līdz novada centram Daugavpilij — 14 km, līdz Rīgai — ap 230 km.

Svente atrodas Augšzemes augstienes Ilūkstes paugurainē. Uz dienvidiem no ciema atrodas gleznainais Sventes ezers un ap to esošais Sventes dabas parks, Svente daļēji ietilpst Augšzemes aizsargājamo ainavu apvidū.

Svente ir pagasta centrs kopš 1869. gada. Ciems tā mūsdienu veidolā izaudzis kā padomju saimniecības "Daugava" centrs ap bijušo Jaunsventes muižu. Sventē atrodas vidusskola, katoļu baznīca, pagasta pārvalde, divi viesu nami. Ievērojamākais objekts ir atjaunotā Jaunsventes muiža ar parku un muižā izveidoto kara tehnikas (tanku) muzeju, viesu namu un restorānu.

Atsauces

Ārējās saites 
 Sventes pagasta oficiālā mājaslapa

Sventes pagasts
Augšdaugavas novada ciemi
Latvijas pagastu centri
Latvijas ciemi
Ugāles pagasts

Ugāles pagasts ir viena no Ventspils novada administratīvajām teritorijām novada austrumos. Robežojas ar Piltenes pilsētu, Piltenes, Tārgales, Popes, Puzes, Zlēku un Usmas pagastiem un Kuldīgas novada Rumbas pagastu.

Daba

Hidrogrāfija

Upes  
Abava, Baņģeva, Dūņupe, Elkšķene, Engure, Ežvalks, Kārsmežupe, Kāžupe, Krēziņģe, Kroja, Mellsunvalks,  Riekte, Rinda, Sarkanavots, Svēte, Vārzava, Vēždūka.

Ezeri 
Dūņezers, Puzes ezers.

Purvi 
Cūku purvs, Dzeņu purvs, Dzirnavpurvs, Pūteļu purvs, Sakārņu purvs, Upatu purvs, Vēlogu purvs.

Vēsture 
Mūsdienu Ugāles pagasta teritorijā vēsturiski atradās Ugāles muiža (Gut Ugahlen, Ugāle).

1935. gadā Ugāles pagasta platība bija 190,6 km2 un tajā dzīvoja 2183 iedzīvotāji. 1945. gadā pagastā izveidoja Ugāles, Māteru un Vecbirznieku ciema padomes, bet pagastu 1949. gadā likvidēja. 1951. gadā Ugāles ciemam pievienoja Modes ciemu, 1954. gadā - Māteru ciemu. 1990. gadā ciemu reorganizēja par pagastu. 2009. gadā pagastu kā administratīvu teritoriju iekļāva Ventspils novadā.

Iedzīvotāji

Iedzīvotāju skaita izmaiņas

Apdzīvotās vietas 
Lielākās apdzīvotās vietas ir Ugāle (pagasta centrs), Dzirnavas, Māteri, Ciesengure, Cirkale, Sirgumi.

Ievērojamas personības 
 Herberts Dorbe (1894—1983) — rakstnieks
 Žanis Priekulis (1920—2008) — aktieris un režisors
 Vilnis Baltiņš (1942) — sportists, airētājs, bijušais Latvijas Olimpiskās komitejas prezidents
 Andris Daņiļenko (1959) — dziedātājs
 Ēriks Kalnmeiers (1960) — jurists, Latvijas Republikas Ģenerālprokurors
 Vineta Ikauniece (1962) — sportiste, sprintere
 Sandis Prūsis (1965) — sportists, Latvijas bobsleja izlases galvenais treneris

Saimniecība

Transports

Izglītība un kultūra

Atsauces

Skatīt arī 
 Ugāles pilskalns

Kurzeme
Ventspils novada pagasti
Padures pilskalns

Padures pilskalns (citviet Beltes pilskalns) atrodas Kurzemē, Kuldīgas novada Padures pagastā, pašā Ventas krastā.

Padures pilskalns pēc sava izveidojuma un izskata ir tipisks kuršu nocietinājums un kādreiz bijis diezgan ievērojams senās Bandavas zemes centrs. Pilskalna vecums un atrašanās vieta to padara par Kurzemes mērogā unikālu arheoloģijas pieminekli.

Pilskalna rietumu malā izveidots  plats un augsts, vizuāli izteiksmīgs valnis, aiz kura izrakts aizsarggrāvis. Pilskalna nogāzes ļoti stāvas. Pret Ventas upi vērstajā nogāzē izveidota terase. Neskatoties uz to, ka pilskalna plakums ilgstoši arts, kultūrslānis pilskalnā vidēji  biezs, atsevišķās vietās pārsniedzot pat metru. 

Apdzīvotība Padures pilskalnā ir aizsākusies jau bronzas laikmetā un turpinājusies līdz mūsu ēras sākumam, kad pārtrūkusi. Ap 6. gadsimtu pilskalnā apdzīvotība atkal atsākusies un savu maksimumu sasniegusi vēlajā dzelzs laikmetā. Iespējams kuršu ekspansijā vai iekšējās cīņās pilskalns un Padure kā centrs gājis bojā 12. gadsimtā, kad apdzīvotība pilskalnā spēji apraujas.

Padures vārds arī vairs neparādās Kursas dalīšanas dokumentos, tomēr pilskalns savu nozīmi nav zaudējis arī vēlāk. Arheoloģiskajos izrakumos pilskalnā ir atklāta 16.—17. gadsimtu apbūve. Sarkano ķieģeļu ēku ar kārniņu jumtu un podiņu krāsni arheologs Andrejs Vasks saista ar Kurzemes hercogisti. Ēkas izvietojums pašā pilskalna nogāzē vedina domāt par kādu Ventas ūdensceļa sargposteni.

Pilskalnu pirmais atklājis un aprakstījis Augusts Bīlenšteins. 1923. gadā savas Kurzemes pilskalnu apzināšanas ekspedīcijas laikā pilskalnu apsekojis un uzmērījis Ernests Brastiņš. 1964. gadā Ēvalds Mugurēvičs veic pārbaudes izrakumus pilskalnā pakājē. Izdodas konstatēt plašu apmetni (senpilsētu) ap pilskalnu, kuras apdzīvotība attiecas uz vēlo dzelzs laikmetu. No 2003. līdz 2007.gadam izrakumus pilskalnā veic Latvijas universitātes vēstures studenti Andreja Vaska vadībā. Izrakumos iegūtie materiāli uzrāda arī zināmas Baltijas somu pēdas pilskalnā, līdz ar to ne viss apdzīvotības posms būtu piederīgs kuršiem.

Foto galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 enciklopedija.lv
 Padures pilskalns

Pilskalni Kurzemē
Padures pagasts
Roš Hašana

Roš Hašana ( — 'gada galva') ir ebreju svētki, ko parasti sauc par ebreju jauno gadu. To svin ebreju kalendāra septītā mēneša — Tišrei — pirmajā dienā. Roš Hašana ir pirmais no lielajiem jūdaisma "Bijības svētkiem", vai "Desmit nožēlas dienām", kas noslēdzas ar Jom Kipur svētkiem. Roš Hašana ir civilais jaungads, viens no četriem dažādiem jaungadiem ebreju kalendārā. Mišnā rakstīts, ka līdz ar Roš Hašanu sākas šmitas un jubilejas gadu atskaite. Ja Roš Hašana atzīmē cilvēka radīšanu, tad piecas dienas iepriekš, 25 Elulā tiek atzīmēta pasaules radīšana.

Talmudā rakstīts, ka Dievs Roš Hašanā atver trīs uzskaites grāmatas. Vienā ir taisnīgie, otrā grēcinieki, bet trešajā ir cilvēki, kuros ir nedaudz no grēka un taisnīguma. Taisnīgo vārdi uzreiz tiek ierakstīti dzīvo grāmatā, un Dievs tiem dod vēl vienu dzīves gadu. Grēcinieki tiek izdzēsti no dzīves grāmatas, bet "vidus" cilvēkiem tiek dotas desmit dienas, kuru laikā nožēlot iepriekšējā gada grēkus. Ja viņi to paveic, tad tiek ierakstīti dzīves grāmatā.

Roš Hašana tiek atzīmēta kā Sabats, ar lūgšanām sinagogā un atturēšanos no radoša darba. Sinagogā tiek pūsts šofars, kas gatavots no auna raga, lai atmodinātu ebrejus no "snaudas" un liktu tiek domāt par tuvojošos Tiesas dienu.

Roš Hašanā ebreji viens otram novēl "šana tova" (labu gadu) vai "šana tova umetuka" (labu un saldu gadu). Svētku pirmās dienas pēcpusdienā ir tradīcija noturēt lūgšanas pie dabīgi plūstoša ūdens (upes, jūras), kuru laikā ūdeni tiek mesta maize vai akmentiņi, tādējādi simboliski atbrīvojoties no grēkiem.

Svētku vēsture 
Svētki ar nosaukumu "Roš Hašana" Torā nav pieminēti. Trešajā Mozus grāmatā (Leviticus) 24 pantā tiek pieminēti "Zicron Terua" svētki septītā mēneša pirmajā dienā. Ezekiela grāmatā Jom Kipur laiks tiek pieminēts kā gada sākums. "Roš Hašana" svētkus svin 2 dienas — abas pirmās dienas pēc ebreja jaunā gada iestāšanās.

Ņemot vērā ebreju un gregoriāņu kaledāra atšķirības, agrākais Roš Hašana datums var būt , kā 1899. gadā, un vēlākais , kā 1967. gadā.

Sagatavošanās svētkiem 
Jau iepriekšējā Elul mēneša laikā ebreji sāk atskatīties uz iepriekšējā gadā paveikto un nožēlot grēkus, aizsākot procesu, kas noslēdzas Jom Kipur laikā.

Ārējās saites 
 Rosh Hashanah Guide
 Rosh Hashanah at Judaism 101
 Rosh Hashana Prayers For Sephardic Jews
 OzTorah insights on Rosh HaShanah
 Rosh HaShanah for Children

Jūdaisms