joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lihas grēda

Lihas grēda () vai Surami grēda () ir kalnu grēda Kaukāza kalnos, vienīgā nepārtrauktā Melnās jūras un Kaspijas jūras baseinus atdalošā ūdensšķirtne, kas savieno Lielo Kaukāzu ar Mazo Kaukāzu. Vidējais augstums —  vjl. Kalni apauguši ar platlapju mežiem (ozols, skābardis, kastanis, dižskābardis), alpīnās pļavas tikai pašos grēdas ziemeļos. Grēdu šķērso  garais Surami dzelzceļa tunelis. Zemākā vieta ir Surami pāreja  vjl, ko šķērso Zestaponi—Hašuri autoceļš.

Lihas grēda izvietojusies Gruzijas teritorijā Imeretijas un Iekšējās Kartlijas mharēs, ziemeļu daļa ar grēdas augstāko punktu Ribisas kalnu atrodas pašpasludinātajā, bet starptautiski neatzītajā Dienvidosetijā.

Atsauces

Ārējās saites 

Kaukāzs
Kalnu grēdas
Gruzijas reljefa formas
Āzijas ģeogrāfija
Puikule (stacija)

Puikule bija dzelzceļa stacija līnijā Rīga—Rūjiena starp Pociema un Purezera pieturām. Tā atradās Limbažu novada Brīvzemnieku pagastā pie Katvaru pagasta robežas. Stacijas tuvumā atrodas apdzīvota vieta Puikules stacija (Puikules ciemam blakus atradās Rūjienas dzelzceļa Purezera pietura). Mūsdienās stacijas ēka ir pamesta un izdemolēta, visi sliežu ceļi nojaukti, bet bijušās kūdras krautuves teritorija aizaugusi ar krūmiem.

Vēsture 
Puikules (Puiķeles) šaursliežu dzelzceļa pietura ierīkota līdz ar līnijas Ainaži—Valmiera—Smiltene starp Ārciema un Ozolu pieturām uzbūvēšanu 1912. gadā. Kad 20. gadsimta 30. gados tika būvēta platsliežu līnija no Rīgas uz Rūjienu, tā pie Puikules krustoja Ainažu šaursliežu dzelzceļu, līdz ar to Puikule  kļuva par svarīgu mezgla staciju. Tika uzbūvētas divas staciju ēkas — platsliežu un šaursliežu dzelzceļu vajadzībām (tās 1944. gadā uzspridzināja aizejošā vācu armija). Padomju laikā, 1958. gadā, pie stacijas Rūjienas virzienā tika uzbūvēta kūdras pārkraušanas estakāde; arī tagadējā stacijas ēka būvēta padomju laikā.  1998. gadā šaursliežu ceļi stacijā tika nojaukti, bet pēc 2005. gada demontēti arī platsliežu ceļi.

Attēlu galerija

Ārējās saites 
 Zudusī Latvija - Puikules stacijas ēka 2000. gadu sākumā

Atsauces 

Bijušās dzelzceļa stacijas Latvijā
Brīvzemnieku pagasts
Heartbleed

Heartbleed ir programmatūras kļūda atvērtā pirmkoda kriptogrāfijas bibliotēkā OpenSSL, kas ļauj tās ļaunprātīgam izmantotājam nolasīt saimniekdatora atmiņu un iegūt iespējami sensitīvus datus.

Pamatojoties uz audita ierakstu izpēti, tiek ziņots, ka daži uzbrucēji šo kļūdu izmantojuši vismaz piecus mēnešus pirms tās atklāšanas un izziņošanas.

Vēsture 
2014. gada aprīlī Nīls Mehta no Google Security paziņoja par kļūdu visās pēc 2012. gada 14. marta izlaistajās OpenSSL versijās 1.0.1 sērijā. Kļūda iekļāva nopietnu atmiņas apstrādes kļūdu Transport Layer Security (TLS) Heartbeat paplašinājuma realizācijā. Šo defektu varēja izmantot, lai nolasītu līdz 64 kilobaitiem programmas atmiņas ar katru heartbeat pieprasījumu. Kļūda ir reģistrēta Common Vulnerabilities and Exposures sistēmā ar numuru CVE-2014-0160.

Kļūda darbojas, izmantojot izmainītu heartbeat pieprasījumu serverim, lai izvilinātu servera atbildi, kas normālā gadījumā satur to pašu datu buferi, kas tika saņemts. Trūkstot robežu pārbaudei, OpenSSL ietekmētās versijas nepārbaudīja pieprasījuma izmēra korektumu, ļaujot uzbrucējiem nolasīt patvaļīgu servera atmiņas izmēru.

Ietekmētās OpenSSL versijas 
 OpenSSL 1.0.2-beta
 OpenSSL 1.0.1 – OpenSSL 1.0.1f
 Ja vien nav uzstādīts sistēmas ielāps CVE-2014-0160, kas nemaina bibliotēkas versiju, kā Debian (ieskaitot atvasinājumus kā Ubuntu Linux un Linux Mint), FreeBSD un Red Hat Enterprise Linux, ieskaitot atvasinājumus, kā CentOS un Amazon Linux gadījumā.

Neietekmētās versijas 
 OpenSSL 1.0.2-beta2 (gaidāmā)
 OpenSSL 1.0.1g
 OpenSSL 1.0.0 (un 1.0.0 atzara laidieni)
 OpenSSL 0.9.8 (un 0.9.8 atzara laidieni)

Lai novērstu kļūdu, serveru administratoriem tiek ieteikts izmantot 1.0.1g versiju vai pārkompilēt OpenSSL ar -DOPENSSL_NO_HEARTBEATS parametru, atslēdzot ievainojamo iespēju, līdz servera programmatūra var tikt atjaunināta.

Izmantošana ASV valdības vajadzībām 
Bloomberg News ziņoja, ka ASV Nacionālās drošības aģentūra regulāri izmantoja kļūdu, lai ievāktu informāciju un bija informēta par kļūdu vismaz divus gadus.

Atsauces

Ārējās saites 
 Heartbleed kļūda OPENSSL
 Kopsavilkums, jautājumi un atbildes par kļūdu no Codenomicon Ltd
 Video (08:40) - Heartbleed kļūdas skaidrojums
 PCMAG - Nomainiet savas paroles
 'Heartbleed' kļūda: Nopietnāka kļūda pēdējo gadu laikā
Has the NSA Been Using the Heartbleed Bug as an Internet Peephole?—Wired (2014. gada 10. aprīlis)

Datoru drošība
Frozinones province

Frozinones province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Lacio reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Frozinone. Provinces kopējā platība ir 3244 km2, 2005. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Frozinones province sīkāk iedalās 91 komūnā.

Itālijas provinces
Lacio provinces
Kronštate

Kronštate () ir pilsēta Krievijā Somu līča Kotlinas salā. Administratīvi ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā. Kopš dibināšanas Pētera I laikā, Kronštate bijusi Krievijas Baltijas flotes karabāze un sargājusi jūras pieeju Sanktpēterburgai. Kronštates apbūve un aizsardzības būves iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture 

Kronštati kā kara bāzi Sanktpēterburgas aizsardzībai dibinājis Pēteris I, kad Kotlinas sala 1703. gadā tika atņemta Zviedrijai. Pirmie nocietinājumi tika uzcelti 1704. gadā. 19. gadsimta vidū jelgavnieks Eduards Totlēbens veica papildu nocietināšanas darbus. Krievijas revolūciju laikā Kronštates jūrnieki tika uzskatīti par vienu no revolūcijas redzamākajiem spēkiem, tomēr 1921. gada martā ar lozungu "varu padomēm, nevis partijām" šeit izcēlās Kronštates sacelšanās. Sacelšanās tika nežēlīgi apspiesta, masveidā piemērojot nāvessodu. Tomēr pēc sacelšanās Padomju valstī tika ieviesta NEP. Otrā pasaules kara laikā Kronštate palika PSRS spēku kontrolē, tomēr tā tika regulāri bombardēta. 1983. gadā, izbūvējot Sanktpēterburgas apvedceļu, Kronštate pa dambi tika savienota ar sauszemi. Ilgstoši bija t.s. slēgtā pilsēta, bet kopš 1996. gada Kronštati drīkst brīvi apmeklēt jebkuras valsts pilsoņi.

Cilvēki 

Kronštate ir basketbola trenera Aleksandra Gomeļska (Александр Яковлевич Гомельский, 1928—2005), dzejnieka Nikolaja Gumiļova (Николай Степанович Гумилёв, 1886—1921), fiziķa Pjotra Kapicas (Пётр Леонидович Капица, 1894—1984) un Dmitrija Medvedeva sievas Svetlanas Medvedevas (1965) dzimtā pilsēta

Ārējās saites 
 
 Visit Kronstadt

PSRS kara flotes bāzes
Sanktpēterburgā ietilpstošās pilsētas
Kramatorska

Kramatorska () ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļos Kazennijtorecas upes krastos. Kopā ar piepilsētām veido Kramatorskas aglomerāciju (4199 km², 642 800 iedzīvotāju (2001)), kurā ietilpst arī Slovjanska, Kostjantiņivka, Družkivka, Krasnijlimana un piepilsētas rajoni. Apdzīvotā vieta dibināta 1868. gadā kā ciemats pie dzelzceļa stacijas. Pilsētas tiesības kopš 1932. gada. Ievērojams dzelzceļa mezgls, mašīnbūves, metalurģijas, vieglās, pārtikas un būvmateriālu rūpniecības centrs.

2014. gada pavasarī Kramatorska kļuva par vienu no Austrumukrainas nemieru nozīmīgākajām vietām. 13. aprīlī to ieņēma prokrieviskie nemiernieki un iekļāva Doneckas tautas republikā. Vairākus mēnešus par pilsētu notika sīvas kaujas starp nemierniekiem un Ukrainas karaspēku, kas noslēdzās 5. jūlijā ar nemiernieku atkāpšanos. Uz laiku, kamēr separātistu kontrolē esošajā Doneckā tas nav iespējams, Kramatorskā ir izvietota Doneckas apgabala administrācija.

Atsauces

Ārējās saites
Bahmuta

Bahmuta (; līdz 2016. gadam Artemivska) ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļaustrumos Bahmutkas upes krastā, Bahmutas rajona centrs (rajonā neietilpst). Apdzīvotā vieta dibināta 1571. gadā kā kazaku pierobežas apmetne. Pilsētas tiesības kopš 1783. gada. Bahmuta pilsētas padomei pakļautas Soledaras un Časivjaras pilsētas, kā arī Krasna Horas pilsētciemats. 1924. gadā pārdēvēta par Artemivsku par godu padomju valstsvīram un partijas funkcionāram Fjodoram Sergejevam (partijas pseidonīms «Artjoms»). Attīstīta būvmateriālu, mašīnbūves, pārtikas rūpniecība. Akmens sāls ieguve.

2015. gada 23. septembrī pilsētas padome nolēma pārdēvēt Artemivsku par Bahmutu. 2016. gada 4. februārī pārdēvēšanas lēmumu apstiprināja Ukrainas Augstākā Rada.

Atsauces
Hēraklijs

Hēraklijs (, ; dzimis apmēram 575. gadā, miris ) bija Bizantijas impērijas imperators no 610. līdz 641. gadam.

Viņa valdīšanas laikā grieķu valoda kļuva par oficiālo impērijas valodu, tāpat tā arī nomainīja latīņu valodu kā baznīcas oficiālo valodu. Hēraklijs tāpat nostiprināja impēriju un armijā notika reorganizācija. Valdīšanas pirmajā daļā sakāva persiešus, avārus, savukārt valdīšanas beigu posmā jau sāka zaudēt iekarotās zemes.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija 

570. gados dzimušie
641. gadā mirušie
Bizantijas imperatori
Kuņmina

Kuņmina (, ) ir pilsēta Juņnaņas provincē, Ķīnā. Līdz 1920. gadiem tā bija pazīstama kā Juņnaņfu (云南府, Yúnnánfǔ), pašlaik tas ir provinces politiskais, ekonomiskais, komunikāciju un kultūras centrs. Kuņmina ir Juņnaņas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta.

Kuņminā atrodas vairākas universitātes, muzeji, galerijas un citas nozīmīgas ekonomikas, kultūras un izglītības institūcijas. Vairākiem Juņnaņas provinces uzņēmumiem šeit atrodas vadība. Šī bija nozīmīga vieta Otrā pasaules kara laikā — te atradās Ķīnas militārais centrs, ASV karabāze.

Kuņminā 2011. gadā iedzīvotāju skaits sasniedza 6,48 miljonus.

Ārējās saites 

 

Ķīnas pilsētas
Jenakijeve

Jenakijeve () ir pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos Krinkas upes krastos, pieskaitāma Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijai. Pilsētas municipalitātei pakļautas Vuhlehirskas un Bunhes pilsētas, 8 pilsētciemati un lauku teritorija (,  iedzīvotāji).

Vēsture 
Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1783. gadā kā Razdoļskas un Sofijevkas ciemi. 1858. gadā atklātas Sofijevkas akmeņogļu raktuves, bet netālu izveidota čuguna lietuve. 1895. gadā inženieri Fjodors Jenakijevs un Boļeslavs Jaloveckis kopīgi ar beļģu uzņēmējiem dibina Krievu-beļģu metalurģisko biedrību. 1898. gadā pie rūpnīcām un šahtām izveidojušos ciematus apvieno un nosauc par godu inženierim Jenakijevam. Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves un metalurģijas centrs.

Pilsētas tiesības kopš 1925. gada. 1928. gadā pārdēvēta par Rikovu par godu komunistu partijas funkcionāram Aleksejam Rikovam. Pēc Rikova aresta 1937. gadā pilsētu pārdēvē par Ordžonikidzi par godu citam komunistu funkcionāram Grigorijam Ordžonikidzem. 1943. gadā pilsētai atgriezts sākotnējais nosaukums.

Ārējās saites
ASV Aizsardzības departaments

ASV Aizsardzības departaments () ir Amerikas Savienoto Valstu valdības izpildvaras struktūrvienība, kas atbild par visu aģentūru pārraudzīšanu un koordinēšanu un tām valdības funkcijām, kas tieši saistītas nacionālo drošību un ASV Bruņotajiem spēkiem.

ASV Aizsardzības departaments ir lielākais darba devējs pasaulē, kopējais darbinieku skaits 2009. gadā sasniedza 3,23 miljonus. Departamentu pārvalda ASV aizsardzības sekretārs (pašlaik Čaks Hāgels). Departamentam ir trīs pakļautie militārie departamenti: ASV Armijas departaments, ASV Jūras kara flotes departaments un ASV Gaisa spēku departaments.

ASV Aizsardzības departamentam ir iedalīti lielākie budžeta resursi starp visām federālajām aģentūrām, tas veido vairāk nekā vienu pusi no ikgadējā federālā diskrecionārā budžeta.

Atsauces

Ārējās saites
Horļivka

Horļivka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos Doņecas skrausta rietumu atzaros, Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijas centrs (kopā ap  iedzīvotāju). Pilsētas municipalitātei pakļauti 3 pilsētciemati (Hoļmivska, Zaiceve un Pantelejmoņivka) un 4 ciema padomes (kopā ,  iedzīvotāji).

Apdzīvotā vieta sākusi veidoties 1754. gadā kā Gosudarevbairakas (Государев Байрак, Государевий Буєрак) kazaku ciems. 1779. gadā nodibināta apdzīvota vieta Gosudarevposada. 19. gadsimta sākumā atklātas akmeņogļu iegulas. 1867. gadā pie jaunbūvējamā Kurskas—Harkovas—Azovas dzelzceļa izveidota Korsuņas stacija un ciemats, kā arī akmeņogļu raktuves. 1869. gadā stacija un ciemats pārdēvēti par godu kalnrūpniecības inženierim, akmeņogļu ieguves aizsācējam Donbasā, Pjotram Gorlovam (1839-1915). 1879. gadā atklātas cinobra raktuves. 1932. gadā piešķirtas pilsētas tiesības.

Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves, mašīnrūpniecības un ķīmiskās rūpniecības centrs.

Atsauces

Ārējās saites
Jānis Asars (profesors)

Jānis Asars (1895-1978) bija latviešu radiospeciālists, pirmais Latvijas Bruņoto spēku radiotelegrāfa priekšnieks (1919-1920). Latvijas Universitātes ārkārtas profesors, Mehānikas fakultātes dekāns (1940-1941). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis Rīgā 1895. gada 26. augustā. Mācījās Rīgas pilsētas reālskolā, no 1913. gada studēja Rīgas Politehniskā institūta Mehānikas fakultātē. Sākoties Pirmajam pasaules karam, J. Asars 1915. gadā iestājās Harkovas Aleksandra karaskolā, pēc kuras beigšanas 1916. gadā praporščika pakāpē tika komandēts uz Virsnieku radioskolu, kuru beidza 1918. gadā. J. Asars piedalījās Latvijas brīvības cīņās kapteiņa dienesta pakāpē un bija armijas radiotelegrāfa priekšnieks.

Pēc kara beigām 1921. gadā sāka strādāt Latvijas Republikas Pasta un telegrāfa departamentā. Līdztekus studēja Latvijas Universitātē (1919-1922) un ieguva inženiera elektrotehniķa diplomu, piedalījās Latvijas radiotelegrāfa tīkla veidošanā. Bija lektors Kara aviācijas skolā, Latvijas Tautas augstskolā, Rīgas pilsētas tehnikumā un dažādos kursos. Pēc papildināšanās Drēzdenes tehniskajā augstskolā pie profesora H. Barkhauzena (1926) J. Asars kļuva par Latvijas Universitātes docentu (1928) un vecāko docentu (1936). No 1935. gada J. Asars bija arī Elektrotehniskā institūta direktors, žurnāla “Radio” atbildīgais redaktors, LU Padomes loceklis,

Otrā pasaules kara beigās 1944. gada septembrī J. Asars ar ģimeni devās bēgļu gaitās uz Vāciju, kur pēc kara beigām strādāja par lektoru Vircburgas Tautas universitātē un arodu pārbaudes komisijas priekšsēdētāju. 1950. gadā pārcēlās uz dzīvi Kolumbusas pilsētā ASV Indiānas štatā, kur līdz 1966. gadam strādāja radio un televīzijas aparātu ražotnes Arvin laboratorijā par kvalitātes kontrolieri, vēlāk par pētīšanas inženieri.

Miris 1978. gada 11. martā.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis — 4. šķira Nr. 597 (1928)

Darbi 
J. Asars uzrakstījis četras grāmatas un publicējis apmēram 50 rakstu radiotehnikas nozarē.

Atsauces 

1895. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1978. gadā mirušie
Latvijas Universitātes darbinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Trimdas latvieši
Lope de Vega

Felikss Arturo Lope de Vega i Karpio (; dzimis , miris ) bija spāņu dramaturgs un dzejnieks, viens no nozīmīgākajiem autoriem spāņu baroka zelta laikmeta literatūrā. Lope de Vega ir viens no ražīgākajiem autoriem literatūras vēsturē: sarakstījis vairāk nekā 2000 lugas, no kurām 500 ir tikušas izdotas, vairāk nekā 200 poēmas un lielu skaitu cita veida darbus. Lai arī bieži rakstniekam ir pārmesta kvantitātes pārākums pār kvalitāti, vismaz 80 viņa lugas ir uzskatāmas par meistardarbiem.

Vegas ievērojamākie darbi ir "Deju skolotājs" (1594), "Suns uz siena kaudzes" (El perro del hortelano, 1618), "Fuente Ovehuna" ("Avju avots") (Fuenteovejuna; 1619), "Valensijas atraitne" (1620), La Arcadia.

Dzīvesgājums 
Lope de Vega piedzimis 1562. gada 25. novembrī Madridē. Viņa tēvs bija cēlies no Astūrijas zemniekiem, tobrīd viņam Madridē piederēja zeltšuvumu darbnīca. Tēvs Lopem de Vegam nodrošināja izglītību un muižnieka kārtu, nopirkdams muižnieka patentu. Strādājis par sekretāru pie dažādiem Spānijas dižciltīgajiem. 1588. gadā piedalījās "Neuzvaramās armādas" karagājienā pret Angliju. Ar tiesas spriedumu uz 8 gadiem tika izsūtīts no Madrides par apmelošanu — tas notika pēc tā, kad de Vega sarakstīja vairākas epigrammas par viņu pametušo mīļoto Elēnu Osorio. 1609. gadā de Lope saņēma no Spānijas Katoļu baznīcas Svētajai Inkvizīcijai tuvu esošā (familiar del Santo oficio de la Inquisición) titulu. De Vega nomiris 1635. gada 27. augustā Madridē.

Atsauces

Ārējās saites 

 

1562. gadā dzimušie
1635. gadā mirušie
Madrides apgabalā dzimušie
Spāņu rakstnieki
Spāņu valodā rakstošie
16. gadsimta rakstnieki
17. gadsimta rakstnieki
Rieti province

Rieti province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Lacio reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Rieti. Provinces kopējā platība ir 2749 km2, 2005. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Rieti province sīkāk iedalās 73 komūnās.

Itālijas provinces
Lacio provinces
Viterbo province

Viterbo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Lacio reģionā. Provinci rietumos apskalo Tirēnu jūra.Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Viterbo. Provinces kopējā platība ir 3612 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Viterbo province sīkāk iedalās 60 komūnās.

Itālijas provinces
Lacio provinces
Impērijas province

Impērijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļrietumos, Ligūrijas reģionā. Provinci dienvidrietumos apskalo Vidusjūra, bet dienvidos Ligūrijas jūra. Robežojas ar Franciju rietumos. Tās administratīvais centrs ir Impērija, bet lielākā pilsēta ir Sanremo. Provinces kopējā platība ir 1156 km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Impērijas province sīkāk iedalās 67 komūnās.

Itālijas provinces
Ligūrijas provinces
Spēcijas province

Spēcijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļrietumos, Ligūrijas reģionā. Provinci dienvidos apskalo Ligūrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Spēcija. Provinces kopējā platība ir 881 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Spēcijas province sīkāk iedalās 32 komūnās.

Itālijas provinces
Ligūrijas provinces
Savonas province

Savonas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļrietumos, Ligūrijas reģionā. Provinci dienvidos apskalo Vidusjūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta Savona. Provinces kopējā platība ir 1545 km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Savonas province sīkāk iedalās 69 komūnās.

Itālijas provinces
Ligūrijas provinces
Terni province

Terni province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Umbrijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Terni. Provinces kopējā platība ir 2122 km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāju. Terni province sīkāk iedalās 33 komūnās.

Itālijas provinces
Umbrijas provinces
Marks Krofords

Marks Krofords (; dzimis ) ir kanādiešu hokeja treneris, bijušais hokejists, kreisās malas uzbrucējs. Krofords 1996. gadā Kolorādo "Avalanche" galvenā trenera amatā izcīnīja Stenlija kausu, savukārt 1998. gadā kopā ar Kanādas izlasi izcīnījis ceturto vietu 1998. gada Olimpisko spēļu turnīrā.

Pašlaik (2014) Krofords ir Šveices hokeja līgas kluba Cīrihes "Lions" galvenais treneris.

Spēlētāja karjera 
Pēc trim QMJHL aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Krofords sāka 1981.—82. gada sezonā, kad aizvadīja 40 spēles NHL kluba Vankūveras "Canucks" sastāvā. "Canucks" izdevās sasniegt Stenlija kausa finālu, kurā gan tā atzina Ņujorkas "Islanders" pārākumu. Kopumā "Canucks" rindās uzbrucējs aizvadīja sešas sezonas, tās sastāvā gan tā arī līdz galam nenostiprinoties un daļu sezonas pavadot tās AHL fārmklubā Frederiktonas "Express". 1988.—89. gada sezonu aizvadīja IHL vienībā Milvokī "Admirals", pēc kuras beidza spēlētāja karjeru.

Trenera karjera 
Uzreiz pēc spēlētāja karjeras beigšanas Krofords kļuva par Ontārio hokeja līgas kluba Kornvalas "Royals" galveno treneri, šādā statusā aizvadot nākamās divas sezonas. No 1991. līdz 1994. gadam Krofords bija Amerikas hokeja līgas vienība Sentdžonsas "Maple Leafs" galvenais treneris, 1992.—93. gada sezonā iegūstot līgas labākā trenera balvu.

1994.—95. gada sezonā Krofords kļuva par NHL vienības Kvebekas "Nordiques" treneri, sezonas beigās iegūstot arī Džeka Adamsa balvu, kas tiek pasniegta katras sezonas labākajam NHL trenerim. Vasarā "Nordiques" franšīze pārcēlās uz Kolorādo "Avalanche", kopā ar kuru jau tās pirmajā pastāvēšanas sezonā Krofordam izdevās izcīnīt Stenlija kausu. "Avalanche" Krofords trenēja līdz 1998. gada vasarai.

No 1998. līdz pat 2006. gadam Krofords bija sava agrākā kluba Vankūveras "Canucks" galvenais treneris. No 2006. līdz 2008. gadam trenēja Losandželosas "Kings", savukārt no 2009. līdz 2011. gadam — Dalasas "Stars" vienību.

2012. gadā kļuva par Šveices hokeja līgas kluba Cīrihes "Lions" galveno treneri.

Ārējās saites 

Marka Kroforda trenera eliteprospects.com profils 

1961. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Kanādas hokeja treneri
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Kvebekas "Nordiques" treneri
Kolorādo "Avalanche" treneri
Vankūveras "Canucks" treneri
Losandželosas "Kings" treneri
Dalasas "Stars" treneri
Kanādas hokeja izlases treneri
Stenlija kausa ieguvēji
Paulis Radziņš

Paulis Radziņš (1891 — 1970) bija ekonomists un latviešu skolotājs. V. Olava Rīgas pilsētas komercskolas un tirdzniecības skolas direktors (1927-1940). Viens no 1944. gada 17. marta Latvijas Centrālās padomes memoranda parakstītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1891. gada 9. februārī Valkā. Studējis ekonomiku Maskavas komercinstitūtā, kuru beidzis 1917. gadā. Pēc Brīvības cīņu beigām bija Latvijas Republikas Iekšlietu ministrijas pašvaldības departamenta vicedirektors (1920-1927), pēc tam Viļa Olava komercskolas direktors. Līdztekus „Latvijas Koks” valdes loceklis, tautas universitātes un komercinstitūta docents.

1944. gada devies bēgļu gaitās uz Vāciju. 1949. gadā pārcēlies uz Filadelfiju.

Apbalvojumi 
 Triju zvaigžņu ordenis, 4. šķira № 205 (1926)
 Lietuvas Ģedimina ordenis

Atsauces 

Latvijas ekonomisti
Latvijas pedagogi
ASV latvieši
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Valkā dzimušie
OpenSSL

OpenSSL ir atvērtā pirmkoda realizācija SSL un TLS protokoliem. Šī drošības bibliotēka, kas sarakstīta C programmēšanas valodā, realizē pamata kriptogrāfiskās funkcijas un piedāvā dažādas palīgfunkcijas. Bibliotēku iespējams izmanto arī vairākās citās programmēšanas valodās.

Versijas ir pieejamas vairumam Unix veida operētājsistēmu (ieskaitot Solaris, Linux, Mac OS X un dažādām atvērtā pirmkoda BSD operētājsistēmām), OpenVMS un Microsoft Windows. IBM piedāvā atbalstu System i (OS/400). OpenSSL ir bāzēts uz SSLeay, ko radīja Ēriks Endrū Jangs un Tims Hadsons, tā izstrāde oficiāli beidzās 1998. gada 17. decembrī, kad Jangs un Hadsons abi sāka strādāt uzņēmumā RSA Security.

Ārējās saites 
 OpenSSL oficiālā vietne
 OpenSSL Licence un GPL , Mark McLoughlin
 OpenSSL izmantošana ar PKCS#11 viedkartēm
 OpenSSL Windows 32-bit un x64 versija
 OpenSSL OpenVMS Dec Alpha, IA-64 un VAX arhitektūrai
 OpenSSL programmēšanas pamācība
 OpenSSL kopienas viki
 LibreSSL

Atvērtā pirmkoda programmatūra
Samba

Samba ir sarīkojumu deja un mūzikas žanrs, kas cēlies Baijā, Brazīlijā. Tas visā pasaulē tiek atzīts par Brazīlijas un Brazīlijas karnevāla simbolu. Tāpat samba tiek uzskatīta par vienu no populārākajām Brazīlijas kultūras izpausmēm, šī deja kļuvusi par Brazīlijas nacionālo identitāti.

 tiek atzīmēta nacionālā sambas diena.

Ārējās saites 
 Sambas vēsture

Deja
Deju mūzika
Brazīlijas kultūra
Ambrozijs

Aurēlijs Ambrozijs (Aurelius Ambrosius; dzimis apmēram 340. gadā, miris ) bija Milānas arhibīskaps, kļuva par vienu no ietekmīgākajām baznīcas figūrām 4. gadsimtā.

Laikā no 370. līdz 374. gadam Ambrozijs bija Ligūrijas un Emīlijas vietvaldis, pēc tam kļuva par Milānas bīskapu. Viņš ir vairāku baznīcas himnu autors, reformēja kristiešu baznīcas mūziku. Aizstāvēja kristīgās baznīcas intereses konfliktos ar imperatora varu. Ariānisma oponents, atbalstīja pagānu un jūdu vajāšanu. Ietekmējis Augustīnu.

Ambrozijs viens no pirmajiem četriem Baznīcas doktoriem, ir Milānas svētais patrons.

Atsauces

Ārējās saites 

 

340. gadā dzimušie
397. gadā mirušie
Svētie
Katoļu svētie
Pareizticīgo svētie
Reinzemē-Pfalcā dzimušie
Komo province

Komo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardija reģionā pie Itālijas robežas ar Šveici. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Komo. Provinces kopējā platība ir 1288 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Komo province sīkāk iedalās 160 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Kremonas province

Kremonas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardija reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kremona. Provinces kopējā platība ir 1771 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Kremonas province sīkāk iedalās 115 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Leko province

Leko province () ir viena no 110 Itālijas provincēm, atrodas valsts ziemeļu daļā, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Leko. Provinces kopējā platība ir 816 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Leko province sīkāk iedalās 90 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Mantujas province

Mantujas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardija reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mantuja. Provinces kopējā platība ir 2339 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Mantujas province sīkāk iedalās 70 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Milānas province

Milānas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Milāna. Provinces kopējā platība ir 1575 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Milānas province sīkāk iedalās 134 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Moncas un Briancas province

Moncas un Briancas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardija reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Monca. Provinces kopējā platība ir 405 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Moncas un Briancas province sīkāk iedalās 55 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Čistjakove

Čistjakove () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala austrumos, ietilpst Šahtarskas—Torezas aglomerācijā (1548 km²,  iedzīvotāju). Pilsētas municipalitātei pakļauti Pelahijivkas un Rozsipnes pilsētciemati.

See also Malaysia Airlines reiss 17.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta izveidota 1778. gadā kā Aleksejevkas sloboda. 1868. gadā nosaukta Taganrogas tirgotāja vārdā par Čistjakovu. 1875. gadā izveidota Čistjakovas kalnrūpniecības biedrība, sākta akmeņogļu ieguve. 1932. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. 1964. gadā pārdēvēta par godu ilggadējam Francijas komunistiskās partijas vadītājam Morisam Torezam. Mūsdienās depresīva kalnrūpniecības pilsēta ar sarūkošu ogļu ieguvi. Darbojas vairāki elektrotehniskie, metālapstrādes un pārtikas uzņēmumi, antracīta bagātināšanas fabrika.

Atsauces

Ārējās saites
Spilves iela

Spilves iela var būt:
 iela republikas pilsētās:
 Spilves iela — iela Rīgā
 Spilves iela — iela Jūrmalā

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Spilves iela — iela Babītes novada Babītes pagasta Spilvē

Skatīt arī 
 Spilve
Kristus ciešanas

"Kristus ciešanas" () ir 2004. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Mels Gibsons.

Filma ir par Jēzus Kristus ciešanām, filmā galvenokārt tiek attēlotas viņa dzīves pēdējās 12 stundas. Tās sižets veidots pēc Jaunās derības četriem evaņģēlijiem: Mateja, Marka, Lūka un Jāņa. Filma ir ierunāta rekonstruētā aramiešu valodā un latīņu valodā.

Filma saņēma dažādus kritiķu novērtējumus, lai arī Džims Kavīzels tika slavēts par Jēzus attēlojumu, tomēr pati filma tika kritizēta par vardarbību tajā. 2006. gadā amerikāņu žurnāls Entertainment Weekly nosauca "Kristus ciešanas" par otru divdomīgāko filmu pēc Stenlija Kubrika filmas "Mehāniskais apelsīns". Žurnāls Time to nosauca par vienu no visu laiku vardarbīgākajām filmām.

Atsauces

Ārējās saites 

2004. gada filmas
ASV filmas
Pāvijas province

Pāvijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļrietumu daļā, Lombardijas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Pāvija. Provinces kopējā platība ir 29652km2 , 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Pāvijas province sīkāk iedalās 190 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Sondrio province

Sondrio province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardija reģionā pie Itālijas robežas ar Šveici. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Sondrio. Provinces kopējā platība ir 3212 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Sondrio province sīkāk iedalās 78 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Varēzes province

Varēzes province () ir viena no 110 Itālijas provincēm  valsts ziemeļos, Lombardijas reģionā pie Itālijas robežas ar Šveici. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Varēze. Provinces kopējā platība ir 1199 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Varēzes province sīkāk iedalās 139 komūnās.

Itālijas provinces
Lombardijas provinces
Askoli Pičēno province

Askoli Pičēno province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Askoli Pičēno. Provinces kopējā platība ir 12281km2, 2008. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Askoli Pičēno province sīkāk iedalās 49 komūnās.

Itālijas provinces
Markes provinces
Starptautiskais bakalaurāts

Starptautiskā Bakalaurāta organizācija () ir nevalstiska organizācija ar konsultatīvo statusu UNESCO un Eiropas Padomē. Tā ir reģistrēta kā izglītojoša, brīvprātīga organizācija Šveicē; tās vadību veido starptautiska padome. 2008./2009. mācību gadā 134 pasaules valstīs Starptautiskā Bakalaurāta diploma programmu apguva vairāk kā 1500 skolās, audzēkņiem nodrošinot apmācību un zināšanu pārbaudi pēc vienotas mācību programmas.

Starptautiskā Bakalaurāta diplomu iegūst pēc divu gadu mācību kursa apgūšanas vidusskolas pēdējās klasēs un veiksmīgas eksāmenu nokārtošanas. Šāda vidējās izglītības diploma ieguvējs var kvalificēties tālākajām studijām labākajās pasaules augstskolās atbilstoši saņemtajam punktu daudzumam. Piemēram, tādas augstskolas kā Hārvarda Universitāte, Jeila Universitāte, Oksfordas Universitāte un Kembridžas Universitātes labprāt uzņem studentus, kam punktu kopskaits ir vismaz 38 (no 45). Daudzās ASV augstskolās labi rezultāti Starptautiskā Bakalaurāta eksāmenos dod iespēju uzsākt studijas bez atsevišķiem ievadkursiem vai pat otrajā kursā.

Starptautiskā Bakalaurāta pilna diploma iegūšanai skolēnam divos gados jāapgūst pa vienam priekšmetam no sešām piedāvātajām mācību priekšmetu grupām, 3—4 no tiem apgūstot augstākajā (vismaz 240 stundu) līmenī, pārējie standarta (vismaz 150 stundu) līmenī.
Starptautiskā Bakalaurāta diploma saņemšanai jāiegūst vismaz 24 punkti no 45 iespējamiem (1—7 punkti 6 mācību priekšmetos un trīs papildu punkti par veiksmīgu zinātnisko darbu un esejām), sekmīgi jāizpilda šādas papildu prasības:
 jāizstrādā zinātniskais darbs 3500—4000 vārdu apjomā (Extended Essay),
 jāapgūst zināšanu teorijas (Theory of Knowledge) kurss un jāizstrādā eseja 1500 vārdu apjomā un tēmas prezentācija,
 jāpiedalās sabiedriski derīgajā un radošajā darbā (Creativity, Action, Service — CAS) skolā un ārpus tās, kopumā divu gadu laikā vismaz 150 stundas.

Latvijā Starptautiskā Bakalaurāta apguve iespējama Rīgas Valsts 1. ģimnāzijā, Rīgas Valsts 2. ģimnāzijā, Latvijas Starptautiskajā skolā un Rīgas Starptautiskajā skolā.
Kostjantiņivka

Kostjantiņivka () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala ziemeļdaļā Krivijtorecas krastos. Kostjantiņivkas rajona centrs (rajonā neietilpst).

Apdzīvotā vieta sākusi kā ciemats pie dzelzceļa stacijas veidoties ap 1870. gadu pie Kurskas—Harkovas—Azovas dzelzceļa līnijas. Nosaukumu aizguvusi no netālā Konstantinovkas ciema, kas savukārt nosaukts par godu tās īpašnieka muižnieka Nomikosa vecākajam dēlam Konstantīnam. 1890. gados ar beļģu kapitāla līdzdalību atvērtas stikla un ķīmiskās ražotnes. 1932. gadā piešķirtas pilsētas tiesības. Mūsdienās Kostjantiņivka ir Ukrainas stikla rūpniecības centrs. Attīstīta arī metalurģija, mašīnbūve, vieglā un pārtikas rūpniecība.

Atsauces

Ārējās saites
Torecka

Torecka (; līdz 2016. gadam Dzeržinska) ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala vidusdaļā Krivijtorecas upes krastos, ietilpst Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijā. Pilsētas municipalitātei pakļauta Zaļiznes pilsēta un Kiroves, Novhorodskes un Ščerbiņivkas pilsētciemati (kopā  iedzīvotājs (2013)).

Vēsture 
Apdzīvotā vieta izveidojusies vietā, kur kopš 17. gadsimta bijusi kazaku apmetne Ščerbiņivka, ko dibinājis Bohuslavas kazaks Antons Ščerbina. Izaugusi 19. gadsimta 30. gados, kad Ščerbiņivkā tika apvienoti vairāki apkārtējie ciemi un tajā laikā vietējās raktuvēs tika iegūta ceturtdaļa no visa Donbasa akmeņoglēm. Rūpniecība un izrakteņu ieguve strauji attīstījās pēc Kurskas—Harkovas—Azovas dzelzceļa izbūves, kas 1871. gadā tika savienots ar Ščerbiņivku. 1889. gadā uzbūvētas pirmās koksa krāsnis, kas paralēli no sveķiem ieguva arī benzolu. 1894. gadā uzbūvēta metālapstrādes rūpnīca, 1916. gadā — fenola rūpnīca. 1936. gadā Ščerbiņivkai piešķīra pilsētas tiesības un pārdēvēja par godu čekas dibinātājam Fēliksam Dzeržinskim. Mūsdienās ievērojams akmeņogļu ieguves un ķīmiskās rūpniecības un mašīnbūves centrs.

2015. gada 16. oktobrī pilsētas padome nolēma pārdēvēt Dzeržinsku par Torecku. 2016. gada 4. februārī pārdēvēšanas lēmumu apstiprināja Ukrainas Augstākā Rada.

Atsauces

Ārējās saites
Ņujorka (Ukraina)

Ņujorka (), no 1951. līdz 2021. gadam — Novhorodske (Новгородське), ir pilsētciemats Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojies apgabala vidusdaļā Krivijtorecas upes krastā, ietilpst Horļivkas—Jenakijeves aglomerācijā. Pilsēta pakļauta Toreckas pilsētas padomei, savukārt Nujorkas ciemata padomei pakļauts Neļipivkas pilsētciemats un četri ciemi.

Ņujorkas kolonija izveidojusies 18. gadsimta beigās. 1894. gadā kolonijā izbūvēta čuguna lietuve un mehāniskā rūpnīca, 1916. gadā — fenola rūpnīca. Kopš 1938. gada — pilsētciemata statuss. 1951. gadā pārdēvēta par Novhorodski, 2021. gadā ar Augstākās Radas lēmumu — tagadējā vārdā.

Atsauces 

Ukrainas pilsētciemati
Doneckas apgabals
Kaplis

Kaplis ir rokas darbarīks, kas dārzkopībā un lauksaimniecībā tiek izmantots augsnes irdināšanai, ravēšanai un nezāļu iznīcināšanai. Kapli veido asmens, parasti izgatavots no metāla, un garš kāts. Kaplis ir līdzīgs cērtei.

Kaplis ir attēlots Mozambikas, Angolas, Zimbabves un Tanzānijas ģerbonī.

Darbarīki
Dārzkopība
Lauksaimniecība
Pēterhofa

Pēterhofa () ir pilsēta Krievijā Somu līča krastā. Administratīvi ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā. Par "Krievu Versaļu" dažkārt dēvētais Pēterhofas pils ansamblis ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture 

Pilsēta veidojusies ap Pētera I 1714. gadā iesākto piļu un parku ansambli, ko ķeizarienes Elizabetes valdīšanas laikā 1745.—1752. gadā pēc Rastrelli projekta pārbūvēja pēc Versaļas modeļa. Pakāpeniski izveidojās liels piļu, celtņu, parku un strūklaku ansamblis.
Otrā pasaules kara laikā Pēterhofa no 1941. līdz 1944. gadam atradās vācu okupācijā. Pils komplekss karā smagi cieta, restaurācijas darbi turpinās arī mūsdienās. Vāciskā nosaukumā dēļ no 1944. līdz 1997. gadam pilsēta tika saukta par Petrodvorecu ().

Saimniecība 

Pilsētā atrodas 1721. gadā kā cara juvelierizstrādājumu darbnīca dibinātā Petrodvorecas pulksteņu rūpnīca, kas ražo "Raketa" zīmola pulksteņus.

Izglītība 

Kopš 20. gadsimta sešdesmitajiem gadiem Pēterhofā atrodas vairākas Sanktpēterburgas Universitātes fakultātes un pētniecības institūti.

Cilvēki 

Pēterhofā dzimuši četri no pieciem Krievijas pēdējā cara Nikolaja II bērniem. 19. gadsimta beigās Pēterhofā atradās mūziķa Antona Rubinšteina vasarnīca. Pēterhofa ir arī balerīnas Aleksandras Daņilovas (Александра Дионисьевна Данилова, 1903—1997), lielkņazes Anastasijas Mihailovnas (Анастасия Михайловна, 1860—1922), lielkņaza Mihaila Mihailovičs (Михаил Михайлович, 1861—1929), lielkņaza Mihaila Nikolajeviča (Михаил Николаевич, 1832—1909), liekņazes Olga Aleksandrovnas (Ольга Александровна, 1882—1960) un kņaza Romāna Romanova (Роман Петрович Романов, 1896—1978) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 
 
 Pēterhofas pils muzejs
 Petrodvorecas pulksteņu rūpnīca

Skatīt arī 
 Ziemas pils
 Puškina

Sanktpēterburgā ietilpstošās pilsētas
Ģeopolitika

Ģeopolitika ir vēstures un politoloģijas starpdisciplīna, kurā tiek pētīta ģeogrāfisko faktoru, piemēram, valsts ģeogrāfiskā stāvokļa, dabas resursu, ietekme uz valsts ārējo politiku. Terminu "ģeopolitika" 20. gadsimta sākumā izveidoja zviedru politiskais zinātnieks Rūdolfs Šellens, kuru iedvesmoja vācu ģeogrāfa Frīdriha Racela 1897. gadā izdotais darbs Politische Geographie (politiskā ģeogrāfija).

Ārējās saites 
 
 Vesture.eu ieraksts

Politiskā ģeogrāfija
Alauksta iela (Rīga)

Alauksta iela ir Rīgas iela Latgales priekšpilsētas Grīziņkalna apkaimē. Alauksta iela sākas krustojumā Aleksandra Čaka ielu pretī Rīgas Centra sporta kvartālam (bijušā LU stadiona teritorijai) un beidzas krustojumā ar Vārnu ielu, netālu no tās krustojuma ar Pērnavas ielu. Ielas kopējais garums ir 354 metri.

Iela radusies laikā starp 1870. un 1876. gadu, bet Rīgas plānā pirmo reizi iezīmēta 1876. gadā. Sākotnēji tā saukta par Augustīnes vai Augustes ielu. 1961. gadā pārdēvēta par Alauksta ielu.

Ielu savienojumi 
Alauksta iela ir savienota ar šādām ielām:
 Aleksandra Čaka iela;
 Zvaigžņu iela;
 Vārnu iela.

Objekti 
 Alauksta ielā 10 atrodas Rīgas Centrālās bibliotēkas Grīziņkalna filiālbibliotēka.
 Ēkas Alauksta ielā 4, 8, 21 ir vietējas nozīmes arhitektūras pieminekļi.

Skatīt arī 
 Grīziņkalns

Atsauces 

Ielas Grīziņkalnā
Latgales priekšpilsēta
Rīgas ielu raksti, kuriem nav kartes
Pokrovska (Ukraina)

Pokrovska () ir apgabala pakļautības pilsēta Ukrainas austrumos Doneckas apgabalā. Izvietojusies apgabala rietumos Hrišinkas upes krastos, Pokrovskas rajona centrs (rajonā neietilpst). Pilsētas municipalitātei pakļauta Rodinskes pilsēta un Ševčenko pilsētciemats (kopā  iedzīvotājs (2013)).

Apdzīvotā vieta dibināta 1875. gadā kā ciemats pie Grišinas dzelzceļa stacijas. 1881. gadā te uzbūvēts tvaika lokomotīvju depo. 19. gadsimta beigās sāka attīstīties kalnrūpniecība. 1934. gadā pārdēvēts par Postiševu (Постишеве) par godu padomju valstsvīram Pāvelam Postiševam. 1938. gadā Grišinai piešķirtas pilsētas tiesības un tā pārdēvētu par Krasnoarmejsku (Красноармійськ) par godu Sarkanajai armijai. Mūsdienās akmeņogļu ieguves un būvmateriālu rūpniecības centrs. 2016. gadā pārdēvēta tagadējā vārdā.

Atsauces

Ārējās saites
Krasnoarmejska

Krasnoarmejska var būt:
 Krasnoarmejska — pilsēta Krievijā, Maskavas apgabalā
 Krasnoarmejska — pilsēta Krievijā, Saratovas apgabalā
 Krasnoarmijskas Ukrainā krieviskais nosaukums
 Jaltas Krimā agrākais (1921—1922) nosaukums
 Tajinšas Kazahstānā nosaukums līdz 1997. gadam
Garā iela

Garā iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Garā iela — iela Rīgā
 Garā iela — iela Daugavpilī
 Garā iela — iela Valmierā

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Garā iela — iela Aizkraukles novada Aizkraukles pagasta Aizkraukles stacijā
 Garā iela — iela Babītes novada Babītes pagasta Dižbārdos
 Garā iela — iela Balvu novada Vectilžas pagasta Vectilžā
 Garā iela — iela Carnikavas pagasta Carnikavā
 Garā iela — iela Garkalnes pagasta Sunīšos
 Garā iela — iela Inčukalna novada Inčukalna pagasta Egļupē
 Garā iela — iela Limbažu novada Umurgas pagasta Dārzciemā
 Garā iela — iela Salaspils novada Salaspils pagasta Dolē
 Garā iela — iela Stopiņu pagasta Dreiliņos
Sņežnoje

Sņežnoje (,  — ‘sniegājs’) ir ciems Krievijas ziemeļaustrumos, Čukotkas autonomā apvidū Anadiras rajonā. Izvietojies rajona vidusdaļā Anadiras labajā krastā 220 km no rajona un autonomā apvidus centra Anadiras. Lielākā daļa iedzīvotāju ir čuvani un čukči.

Vēsture 
Ciems dibināts 1929. gadā kā Čukotkas pirmās padomju saimniecības «Sņežnoje» centrālais ciemats. Pirmajā gadā uzbūvēja dzīvojamās mājas, laboratoriju, noliktavas un pirti. Pirmo 200 ziemeļbriežu lielo ganāmpulku iemainīja no vietējiem čukčiem pret ieročiem, sadzīves priekšmetgiem, tēju un tabaku. 1932. gadā saimniecībai piederēja jau 13 000 brieži sešos ganāmpulkos.

1990. gados saimniecība panīka.

Infrastruktūra 
Ciemā ir sākumskola, bērnudārzs, ambulance, pasts, kultūras centrs, maizes ceptuve, veikals. Satiksmi ar ārpasauli nodrošina helikopteru reisi reizi nedēļā un kuģu reisi vasarā.

Atsauces

Ārējās saites 

 basov_chukotka К сердцу Чукотки

Krievijas ciemi
Čukotkas autonomā apvidus apdzīvotās vietas
Jūras pastaigas

Jūras pastaigas (Longe Cōte — Francijā; Wasserwanderer — Vācijā) ir ūdens sporta veids, kurš radies Ziemeļfrancijā, Denkerkā.

Tas ietver pārvietošanos pa jūru paralēli krastam, izmantojot airus līdzsvaram. Kopš 2010.gada šis koncepts ir strauji izplatījies gar Francijas jūras krastiem un ir izveidoti vairāki klubi. Šī kustība ir sākusi darbību arī Vācijā un Latvijā. Longe Cōte princips ir pārgājiens jūrā līdz viduklim. Airi tiek izmantoti, lai veicinātu kustību un nodrošinātu līdzsvaru. Papildus tiek izmantoti slapjie hidrotērpi, kas šo nodarbi padara pieejamu visu gadu. Šai kustībai ir izveidotas vairākas distances (100m; 4X100m utt) un Francijā norisinās sacensības. Par standarta distanci var nosaukt 3km gājienu, kuru veic aptuveni 1,5 stundās.

Vēsture 

Disciplīnu izveidoja Tomass Valīns (Thomas Wallyn) 2005.gadā. Tomass Valīns ir Denkerkas airēšanas kluba treneris un šo disciplīnu izveidoja kā papildus treniņu airētājiem. Pēc 2 gadus ilgiem izolētiem treniņiem, disciplīna tika piedāvāta Denkerkas reģionā. 2009.gada aprīlī pirmo ūdens pastaigas taku oficiāli atklāja Bernards Veisbekers (Bernard Weisbecker) — Lefrinkokas (Leffrinckoucke) mērs. Jūras pastaigas (Longe Cōte) definē jaunu pārgājiena formu. 2009.gadā izveidoja asociāciju "Zilās takas" (www.sentiersbleus.fr), kuras uzdevums ir veicināt un attīstīt šo disciplīnu. Šī asociācija kopš 2009.gada palīdzējusi izveidot struktūru, noteikt nolikumu un apmācīt uzraugus.

Ietekme uz veselību 

Longe Cōte kustība pēdējos gados ir strauji palielinājusies. Tas, lielā mērā, ir pateicoties tam, ka šī kustība ir ļoti veselīga. Tā ietver fizisku kustību un veselīgu vidi. Ūdens pretestība nodrošina to, ka pat salīdzinoši vienkāršām kustībām ir nepieciešams pielikt lielāku slodzi, tādejādi tiek nodarbināts viss ķermenis. Notiek paralēlas darbības — gan kustība uz priekšu gan balansēšana. Longe Cōte atstāj pozitīvu iespaidu uz organismu, īpaši uz locītavām un asinsriti. Šie faktori, kā arī tas, ka šī kustība nav traumatiska, veicina to, ka ārsti un fizioterapeiti Francijā šo kustību iesaka saviem pacientiem.

Jūras pastaigas 

2014.gada februārī Latvijā notika pirmais Jūras pastaigu gājiens. Tas norisinājās Bernātos, Baltijas jūrā, kur tika veikti pirmie 2km. Gājienu organizēja un šo kustību Latvijā aizsāka Mārtiņš Finks un Turaids Šēfers no "Sofijas laivas"
Šobrīd notiek aktīva darbība pie Starptautiskas federācijas izveides.

Ūdens sporta veidi
Lomonosova

Lomonosova () ir pilsēta Krievijā Somu līča krastā. Administratīvi ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā. Pilsētā esošais Oranienbaumas pils ansamblis ir iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. Pilsētā atrodas arī militārās apbūves komplekss, 1909. gadā celtais Krasnaja Gorkas forts (Форт «Кра́сная Го́рка»).

Vēsture 
Pilsēta veidojusies ap Pētera I favorīta Aleksandra Menšikova pili, un līdz 1948. gadam tās nosaukums bija Oranienbauma (). Otrā pasaules kara laikā to neieņēma vācu karaspēks un no 1941. līdz 1944. gada janvārim šeit atradās t.s. Oranienbaumas placdarms. Bombardēšanas rezultātā Oranienbaumas ostā nogrima kreiseris "Aurora". 1948. gadā pilsēta tika pārsaukta par godu Mihailam Lomonosovam, kurš šeit 1753. gadā šeit nodibināja stikla rūpnīcu.

Cilvēki 
Lomonosovā (Oranienbumā) dzimuši futbolists Aleksandrs Mostovojs (Александр Владимирович Мостовой, 1968) un komponists Igors Stravinskis (Игорь Фёдорович Стравинский, 1882-1971). Oranienbumas pilī lielu daļu no mūža nodzīvoja cars Pēteris III.

Ārējās saites

Sanktpēterburgā ietilpstošās pilsētas
Pavlovska (Sanktpēterburga)

Pavlovska () ir pilsēta Krievijā. Administratīvi ietilpst Sanktpēterburgas federālajā pilsētā. Pilsētā esošās pilis un parki ir iekļauti UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture
Pavlovskas teritorijā jau 13. gadsimtā atradās novgorodiešu cietoksnis "Pilsētiņa pie Slavjankas" (), kas 1478. gadā nonāca Maskavijas pakļautībā. Pēc Livonijas kara zviedru Ingrijas teritorijā, pēc Lielā Ziemeļu kara Krievijas impērijas sastāvā. 

1777. gadā Katrīna Lielā to uzdāvināja savam dēlam Pāvilam, šajā laikā uzcelts Pavlovskas pils komplekss. 1788. gadā troņmantnieks Pāvils, kam labāk patika Gatčinas rezidence, uzdāvināja Pavlovskas pili savai sievai Marijai Fjodorovnai, kura šeit dzīvoja līdz mūža galam. 

19. gadsimta beigās Pavlovska kļuva par populāru vasarnīcu rajonu pārtikušiem pēterburgiešiem. 1836. gadā tika izveidota Krievijā pirmā dzelzceļa līnija, kas savienoja Pavlovsku un Carskoje Selo. Pavlovskas dzelzceļa stacija, kas, pēc tā laika modes, tika izmantota arī kā koncertzāle, saucās "Pavlovskas voksāle", un šis vārds () krievu valodā kļuva par sugasvārdu dzelzceļa stacijas apzīmēšanai. 

Pēc Oktobra revolūcijas pils tika nacionalizēta. No 1918. līdz 1944. gadam Pavlovskas nosaukums bija Slucka () revolucionāres Veras Sluckas vārdā. Otrā pasaules kara laikā Pavlovska no 1941. līdz 1944. gadam bija vācu okupācijā. 1954. gadā Pavlovska tika iekļauta Ļeņingradas sastāvā.

Cilvēki
Pavlovska ir Grieķijas karalienes Olgas Konstantinovnas (Όλγα των Ελλήνων, 1851-1926) un fotogrāfa Romāna Višņaka (Roman Vishniac, 1897-1990) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites

Sanktpēterburgā ietilpstošās pilsētas
Fermo province

Fermo province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Fermo. Provinces kopējā platība ir 784,22 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Fermo province sīkāk iedalās 40 komūnās.

Itālijas provinces
Markes provinces
Mačeratas province

Mačeratas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Mačerata. Provinces kopējā platība ir 2774 km2, 2009. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Ankonas province sīkāk iedalās 57 komūnās.

Itālijas provinces
Markes provinces
Pezāro un Urbīno province

Pezāro un Urbīno province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts centrālajā daļā, Markes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Pezāro. Provinces kopējā platība ir 2564,21 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Pezāro un Urbīno province sīkāk iedalās 60 komūnās.

Itālijas provinces
Markes provinces
Kampobaso province

Kampobaso province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts dienvidaustrumu daļā, Molizes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Kampobaso. Provinces kopējā platība ir 2909 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Kampobaso province sīkāk iedalās 84 komūnās.

Itālijas provinces
Molizes provinces
Izernijas province

Izernijas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts dienvidaustrumu daļā, Molizes reģionā. Provinci austrumos apskalo Adrijas jūra. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Izernija. Provinces kopējā platība ir 1529 km2, 2011. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Izernijas province sīkāk iedalās 52 komūnās.

Itālijas provinces
Molizes provinces
Novāras province

Novāras province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļrietumu daļā, Pjemontas reģionā. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Novāra. Provinces kopējā platība ir 1339 km2, 2012. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Novāras province sīkāk iedalās 88 komūnās.

Itālijas provinces
Pjemontas provinces
Stūres iela

Stūres iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Stūres iela — iela Rīgā
 Stūres iela — iela Jūrmalā

Skatīt arī 
 Stūre
Verbāno-Kuzio-Osolas province

Verbāno-Kuzio-Osolas province () ir viena no 110 Itālijas provincēm valsts ziemeļrietumu daļā, Pjemontas reģionā, Alpos. Province ziemeļos robežojas ar Šveici. Tās administratīvais centrs un lielākā pilsēta ir Verbānija. Provinces kopējā platība ir 2255 km2, 2010. gada beigās tajā dzīvoja  iedzīvotāji. Verbāno-Kuzio-Osolas province sīkāk iedalās 77 komūnās.

Itālijas provinces
Pjemontas provinces