joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Orlovača ala

Orlovača ala ir otra garākā ala Bosnijā un Hercegovinā un garākā ala Serbu Republikā. Tā atrodas pie Orlovača kalna, 10 kilometrus uz rietumiem no Pales un 15 kilometrus uz austrumiem no Sarajevas. Vietējie iedzīvotāji to pazīst kā Savina alu.

Apraksts 
Ieeja atrodas milzīgajā klintī virs Sumbulovaca ciema, 1056 metru augstumā virs jūras līmeņa. Pirmais alas plāns tika sastādīts 1975. gadā, vēlāk tika atklāta un iztīrīta alas otrā ieeja, kas bija aizbērta ar akmeņiem. Kopējais dziļums ir aptuveni 560 metri, kopējais apsekoto eju garums ir aptuveni 2500 metri.
Alā ir četri līmeņi, zemākajā tek Sinjeves upe. Alā izveidojušies daudzi saķepinātie veidojumi: stalaktīti, stalagmīti u.c. Alas dobuma mikroklimats ir stabils: visu gadu temperatūra ir 8,8 °C, un mitrums pārsniedz 90%.

Alā tika atrasti lāča kauli, un tiek lēsts, ka to vecums ir 16 000 gadi. Šie kauli glabājas alas muzejā. Alas apkārtnē tika veikti arī arheoloģiskie izrakumi un atrastas: cirvja atliekas un keramikas lauskas. Alā dzīvo arī sikspārņi.

Kopš 2011. gada ala ir dabas piemineklis, pieminekļa platība ir 27,1 hektārs. Kopš 1980. gada daļa alu eju tika aprīkotas un atvērtas tūristiem, bet kopš 1992. gada karadarbības dēļ apmeklējumi bija pārtraukti. Tūristiem ala atkal atvērta kopš 2002. gada.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

Bosnijas un Hercegovinas alas
Karsta alas
Čatsvortas pils

Čatsvortas pils () ir 16. gadsimta pils Anglijas centrālajā daļā, Dārbišīrā, Derventas upes ielejā. Tā ir Devonšīras hercogu rezidence un kopš 1549. gada pieder Kavendišu ģimenei.

Greznajā pilī atrodas bagātīga gleznu, mēbeļu, skulptūru un grāmatu kolekcija. No 2011. līdz 2012. gadam pils tika restaurēta £14 miljonu vērtībā. Pils nereti tiek izmantota filmu izņemšanai, tai skaitā šeit uzņemtas tādas filmas kā Lepnums un aizspriedumi, Hercogiene un Vilkatis. Pils ir atvērta apmeklētājiem.

Ārējās saites 

Pilis Lielbritānijā
Skotija
Vollesa piemineklis

Vollesa piemineklis () ir 19. gadsimta vidū uzbūvēts 67 metrus augsts smilšakmens tornis, kas atrodas Skotijas vidienē. Piemineklis veltīts Skotijas nacionālajam līderim Viljamam Vollesam un paceļas pār Stērlingas pilsētu. Piemineklis ir atvērts publikai un tajā iespējams uzkāpt, pārvarot 246 pakāpienus. Leģenda vēsta, ka tieši no paugura, kurā uzcelts tornis Viljams Volless deva pavēli uzbrukumam 1297. gada kaujā pie Stērlingas tilta.

Ārējās saites 

Celtnes un būves Apvienotajā Karalistē
Skotija
Duda (futbolists)

Seržiu Paulu Barboza Valente (, dzimis ), pazīstams kā Duda (Duda), ir bijušais Portugāles futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Portugāles futbola izlases dalībnieks.

Visu savu profesionālo karjeru pavadījis Spānijā, kur spēlējis no 1999. līdz 2017. gadam. Galvenokārt, pārstāvējis Málaga un Sevilla komandas, kopumā La Liga aizvadot 343 mačus un gūstot 35 vārtus.

Portugāles futbola izlases sastāvā piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi 
Málaga

 UEFA Intertoto kauss: 2002

Sevilla

 Spānijas Karaļa kauss: 2006–07
 Supercopa de España: 2007
 UEFA kauss: 2006–07

Ārējās saites 

1980. gadā dzimušie
Portugāles futbolisti
Portugāles izlases futbolisti
Málaga CF spēlētāji
Levante UD spēlētāji
Sevilla FC spēlētāji
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Dannijs Alvešs

Daniels Migels Alvešs Gomešs (, dzimis ), pazīstams kā Dannijs Alvešs (Danny Alves), ir bijušais Portugāles futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Portugāles futbola izlases dalībnieks.

Savu karjeras lielāko daļu pavadījis Krievijā, kur, no 2005. līdz 2017. gadam, pārstāvējis Dynamo Moscow un Zenit Saint Petersburg komandas. Ar Zenit komandu izcīnījis trīs Krievijas Premjerlīgas čempionu titulus.

Portugāles futbola izlasi pārstāvējis no 2008. līdz 2016. gadam. Piedalījies 2010. gada FIFA Pasaules kausā un 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs.

Sasniegumi 
Sporting

 Supertaça Cândido de Oliveira: 2002

Zenit

 Krievijas Premjerlīga: 2010, 2011–12, 2014–15
 Krievijas kauss: 2009–10, 2015–16
 Krievijas Superkauss: 2011
 UEFA Superkauss: 2008

Slavia Prague

 Čehijas kauss: 2017–18

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Portugāles futbolisti
Portugāles izlases futbolisti
Sporting CP spēlētāji
Sanktpēterburgas "Zenit" spēlētāji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Sneifels

Sneifels (, ) ir augstākais kalns Menas salā. Sneifela virsotnē atrodas dzelzceļa līnijas galapunkts, kafejnīca un komunkācijas torņi. Ir teiciens, ka skaidrā laikā no Sneifela var redzēt 6 karaļvalstis - Menu, Skotiju, Angliju, Īriju, Velsu un Debesis.

Ārējās saites 

Apvienotās Karalistes kalni
Čagosu arhipelāgs

Čagosu arhipelāgs () ir septiņu nelielu koraļļu atolu arhipelāgs Indijas okeānā uz dienvidiem no Maldivām. Administratīvi ietilpst Britu Indijas Okeāna Teritorijā.

Ģeogrāfija 
Arhipelāgs izvietojies vulkāniskās Čagosu—Lakadivu grēdas dienvidu galā ap 500 uz dienvidiem no Maldivām. Veidojas no vairākiem koraļļu atoliem, kuru kopējā platība, ieskaitot lagūnas, ir ap . Arhipelāha salu sauszemes platība ir 56 km², no kuras lielākā daļa (33 km²) ir arhipelāga lielākā sala Djego Garsija tada paša nosaukuma atolā. Pārējie arhipelāga virsūdens atoli ir Perosbanjosas, Zālamana salas, Nelsona sala, Tribrazersas, Īglailendas, Deindžera un Egmonta salas. Vēl arhipelāgā ietilpst vairāki rifi, sēkļi un zemūdens atoli. Atola sauszemi klāj tropu augājs.

Vēsture 
Līdz 16. gadsimtam salas lielākoties nebija zināmas, lai arī tās periodiski apmeklēja zvejnieki no ziemeļos esošajām Maldivām. No eiropiešiem pirmais arhipelāgu atklāja portugāļu jūrasbraucējs Pedru di Maskareņjašs 1512.—1513. gada ekspedīcijā. Portugāļi nodēvēja tās Bassas de Chagas'— ‘Brūču salas’ (pēc Jēzus krustā sišanā gūtajām piecām svētajām brūcēm). Portugāļi salas ignorēja to nenozīmības dēļ un savā impērijā neiekļāva.

Pirmie pretenzijas uz arhipelāgu izvirzīja Francija pēc Reinjonas salas kolonizēšanas un 1770. gados salās ierīkoja kokospalmu plantācijas.

1786. gadā pretenzijas uz arhipelāgu izvirzīja Lielbritānija, bet ieguva to tikai 1814. gadā pēc Napoleona sakāves. Administratīvi arhipelāgs tika pakļauts Maurīcijai. 19. gadsimta sākumā salās jau bija izveidojušās stabilas franču kreolu valodā runājošas kolonijas, kuru iedzīvotāji bija cēlušies no bijušajiem vergiem.

1965. gadā Apvienotā Karaliste nopirka Čagosu arhipelāgu no tobrīd pašpārvaldi ieguvušās Maurīcijas par 3 miljoniem mārciņu un nodibināja Britu Indijas Okeāna Teritoriju. Djego Garsijas atolā tika ierīkota ASV un Apvienotās Karalistes jūras spēku un aviācijas bāze, kokospalmu plantācijas salās tika slēgtas, bet vietējie iedzīvotāji 1967.—1973. gados tika izvesti uz Maurīciju un Seišelām.

Pēc Maurīcijas neatkarības iegūšanas 1968. gadā tā apstrīdēja Čagosu arhipelāga suverenitāti.

Atsauces

Ārējās saites 

Indijas Okeāna Britu Teritorija
Arhipelāgi
Indijas okeāna salas
24 Kanal

24 Kanal () ir pirmais Ukrainas diennakts informatīvi analītiskais televīzijas kanāls. Kanāls ir televīzijas un radio uzņēmuma Люкс daļa, kas ir mediju konglomerāts Ukrainā, kura kontrolpakete pieder Katerinai Kit-Sadovai (Ļvivas mēra Andrija Sadovija sieva). Raidījumi aptver politiku, ekonomiku, sportu un slavenību dzīvi. Telekanāls nepārtraukti raida kopš 2006. gada.

Reitingi 
24 Kanal tika atklāts 2006. gada 1. martā. Tā vidējā dienas skatītāju daļa Ukrainā ir 1,1%, bet Nielsen vidējais rādītājs ir 0,17%.

Programma 
Ziņu reportāžas tiek pārraidītas katru dienu katru stundu no rīta un ik pēc divām stundām pēcpusdienā un vakarā. Brīvdienās ziņu reportāžas tiek pārraidītas ik pēc divām stundām no pulksten 9:00 līdz 22:00 (UTC+2).

Internetā un mobilajās ierīcēs 
2008. gada oktobrī televīzijas kanāls atklāja ziņu un informācijas vietni 24tv.ua. Tās galvenā redaktore ir Olha Konseviča. Vietne regulāri ir starp divdesmit visvairāk apmeklētajām vietnēm Ukrainā un starp pieciem visvairāk apmeklētajām ziņu portāliem Ukrainā.

Kanālam ir arī oficiāla lietotne, kas pieejama Android un iOS ierīcēs.

Satelīttelevīzijas parametri 
 Satelīts — Amos 3
 Pozīcija — 4.0°W
 Frekvence — 11175 MHz
 Polarizācija — horizontāla (H)
 SR — 30000
 Kodēšana — FTA
 FEC — 3/4

 Satelīts — Astra 4A
 Pozīcija — 4.9°E
 Frekvence — 11766 MHz
 Polarizācija — horizontāla (H)
 SR — 30000
 Kodēšana — FTA
 FEC — 2/3

Atsauces 

Televīzijas kanāli
Ukrainas televīzijas kanāli
Holarktika

Holarktika (no  — ‘viss’ un ἄρκτος — ‘ziemeļi’) ir bioģeogrāfisks apgabals Zemes Ziemeļu puslodē uz ziemeļiem no Ziemeļu tropu loka. Zooģeogrāfiskajā rajonēšanā dalās divos lielos reģionos — Palearktika, kas aptver Eirāzijas ziemeļu daļu un Āfrikas ziemeļus, un Nearktika, kas aptver Ziemeļamerikas ziemeļu daļu. Paleoarktikas ziemeļu robeža parasti tiek vilkta pa Meksikas ziemeļiem Ziemeļamerikā, Sahāras ziemeļu robežu Āfrikā, Arābijas pussalas ziemeļiem, Himalajiem un Ķīnas dienvidiem Eirāzijā, iekļaujot Japānas salas. Dienvidos Holarktikai piekļaujas Netropikas rietumu puslodē un Paletropikas austrumu puslodē bioģeogrāfiskie apgabali.

Atsauces

Ārējās saites 

Bioģeogrāfiskie apgabali
Dižā aslape

Dižā aslape () ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Amerikā, Eiropā, Āzijā un Āfrikā. Latvijā Dižā aslape ir sastopama reti un nevienmērīgi: pārsvarā Rīgas līča un jūras piekrastē valsts ZR daļā, uz kaļķaina pamata zāļu purvos, skrajos, mitros mežos un gar ezeriem.

Suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 3. kategorijā.

Apraksts 
Dižā aslape ir daudzgadīgs, 0,8-1,8 m garš lakstaugs. Tam ir ložņājošs saknenis un stāvs, stīvs, vienkāršs, cilindrisks un dobs stublājs. Visam augam ir zaļganpelēka nokrāsa. Lapu ir daudz - uz stublāja līdz pat ziedkopai. Lapas ir trīsšķautņainas, lineāras, garumā līdz 120 cm, platumā līdz 1-2 cm, tās ir plakanas, gar malu un uz ķīļveidīgās vidusdzīslas dzeloņaini zobainas. Ziedi ir izvietoti 10-60 cm garā, pārtraukti saliktā skarā stublāja galā. Katrā vārpiņā ziedi pa 2-3; šīs vārpiņas veido galviņveida pušķus, kas veido otrās pakāpes skaras. Katrā galviņveida pušķī visbiežāk ir 7-10 vārpiņas. Pie katras otrās pakāpes skaras pamata ir gara seglapa, kas līdzīga stublāja lapai, tikai īsāka un šaurāka. Auglis ir brūns, 0,3 cm garš spīdīgs riekstiņš. Zied jūlijā, augustā.

Pasugas 
Dižajai aslapei tiek nodalītas šādas pasugas:

 C. m. californicum (S.Watson) - sastopama Kalifornijā, Arizonā, Ņūmeksikā, Nevadā, Jūtā, Teksasā, Sonorā, Koahuilā;
 C. m. intermedium Kük. - sastopama Austrālijā, Jaunkaledonijā;
 C. m. jamaicense (Crantz) Kük. - sastopama Latīņamerikā no Meksikas līdz Argentīnai; Rietumindija; ASV dienvidaustrumos no Teksasas līdz Delavērai; naturalizēts tropiskajā Āfrikā un daudzās okeāna salās, tostarp Kanāriju salās, Madagaskarā, Jaungvinejā, Havaju salās;
 C. m. mariscus - sastopama Eiropā, Ziemeļāzijā un Ziemeļāfrikā - no Īrijas un Marokas līdz Japānai, tai skaitā Vācijā, Itālijā, Francijā, Skandināvijā, Baltijas valstīs, Polijā, Balkānos, Ukrainā, Krievijā, Sibīrijā, Saūda Arābijā, Irānā, Himalajos, Kazahstānā, Ķīnā, Korejā.

Atsauces 

Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Aslapes
Tūbainais grīslis

Tūbainais grīslis () ir grīšļu dzimtas suga, kura ir sastopama Eirāzijā - no Centrālās Eiropas līdz Mongolijai. Baltijas reģionā ļoti lokāla, lai gan piemērotos biotopos bieža suga areāla ziemeļu nomalē – sastopama galvenokārt Ēlandē, Gotlandē un Igaunijas rietumos, ieskaitot salas. Latvijā kopš 2018. gada konstatēts dabiskās, mazietekmētās pļavās, Rīgas un Jūrmalas apkaimē.

Apraksts 
Tūbainais grīslis ir daudzgadīgs, 15-40 cm garš lakstaugs, kurš pieder dažādvārpu grīšļu grupai, jo tā sievišķajiem ziediem ir 3 drīksnas un augļa pūslītim ir īss knābītis.

Augam ir ložņājošs saknenis un augs veido skraju ceru. Lapas ir pelēkzaļas, 0,2-0,3 cm platas, to gals ir nosmailots, īsākas nekā raupjais un apmatotais stublājs. Pie lapu pamata ir sarkanbrūnas makstis. Ziedkopā stublāja galā ir vīrišķo ziedu vārpiņa, zem tās ir nedaudz atstatus dažas olveidīgas vai īsi cilindriskas, stāvas sievišķo ziedu vārpiņas. Apakšējā vārpiņa ar īsu (garumā līdz 1 cm) kātiņu. Apakšējās sievišķās vārpiņas seglapa manāmi garāka nekā vārpiņa (bet īsāka nekā ziedkopa). Augšējo sievišķo vārpiņu seglapas parasti ir īsākas nekā attiecīgā vārpiņa. Augļa pūslītis ir plati otrādi olveidīgs, īsi kātveidīgi sašaurināts apakšdaļā, tūbaini apmatots, sākumā zaļš, gatavības laikā rūsgans, knābītis tikko jaušams, galā ar seklu jomu. Pūslīša segplēksne ir olveidīga, gals nosmailots, īsāka nekā pūslītis, brūna, vidū ar zaļganu joslu. Zied maija beigās, jūnija sākumā.

Atsauces 

Grīšļi
Latvijas flora
Brūnais dižmeldrs

Brūnais dižmeldrs () ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, dažviet Āzijā un Āfrikā. Ziemeļeiropa atrodas ārpus izplatības vienlaidu areāla, tādēļ suga Latvijas teritorijā sastopama reti un nevienmērīgi, atradnes aug ūdenstilpju palienes joslā, izžūstošās ieplakās pļavās, nosusinātos dīķos.

Brūnais dižmeldrs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts 
Brūnais dižmeldrs ir viengadīgs, 5-30 cm garš lakstaugs.

Augam ir viens vai vairāki nezaroti, gludi un trīsšķautņaini stublāji. Lapas ir zaļas, šauri lineāras, īsākas nekā stublājs. Vārpiņas ir plakanas, 0,4-1,2 cm platas, nevienādas un sakopotas galviņās. Savukārt galviņas dažādgaruma kātiņos veido blīvu pušķi. Pie ziedkopas pamata ir 3 garas seglapas, kas atgādina stublāja lapas un pārsniedz ziedkopu. Segplēksnes ir melni tumšbrūnas, divās rindās uz vārpiņas ass. Putekšņlapas un drīksnas pa 3 (dažreiz putekšņlapas 2). Augļa riekstiņš ir dzeltenīgi brūns, trīsšķautņains, īsāks nekā 1 mm. Zied jūlijā, augustā.

Atsauces 

Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Dižmeldri
Plūksnainais epipremns

Plūksnainais epipremns () ir augu suga kallu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Zālamana salās mitros tropu mežos, kā arī bieži tiek audzēts kā telpaugs.

Apraksts 
Plūksnainais epipremns ir mūžzaļš, daudzgadīgs liānveida, kāpelējošs lakstaugs ar tumši zaļām lapām, kuras ir veselas, kad augs nav nobriedis, bet kļūst plūksnainas, augam nobriestot. Šī iemesla dēļ nobriedušus īpatņus var sajaukt ar kādu monsteras sugu. Augs sasniedz vairāku metru garumu. Starp lapu mezgliem attīstās gaisa saknes, kuras sasniedzot augsni vai, piemēram, koka stumbru, tajā iesakņojas. Sakne gara un spēcīga. Telpās reti zied.

Atsauces 

Epipremni
Kallu dzimta
Cirveņu rinda
Džordža Meisona Universitāte

Džordža Meisona universitāte () ir ASV 1949. gadā dibināta publiska pētniecības universitāte, kuras galvenā pilsētiņa atrodas Feirfaksā, Virdžīnijas štatā. Bez šīs vietas Džordža Meisona universitātes pilsētiņas atrodas arī Ārlingtonā, Frontrojālā un Prinsviljamsā Virdžīnijas štatā, kā arī Dienvidkorejas pilsētā Inčeonā.

Universitāte nodibinājās 1949. gadā, kad tika atdalīta no Virdžīnijas Universitātes. Universitāte nosaukta ASV plantatora un politiķa Džordža Meisona (1725—1792) vārdā.

Universitātes bijušo un esošo studentu un pasniedzēju vidū ir uzņēmēja Anuše Ansari (Anousheh Ansari, 1966), ekonomists Džeimss Bjūkenens (1919—2013), politologs Frensiss Fukujama (1952), uzņēmējs Čārlzs Kohs (Charles Koch, 1935), sociologs Seimūrs Martins Lipsets (Seymour Martin Lipset, 1922—2006), politiķis Terijs Makolifs (Terry McAuliffe, 1957), politikas konsultants Karls Rovs (Karl Rove, 1950), ekonomists Gordons Talloks (Gordon Tullock, 1922—2014), aktrise Rea Sīhorna (Rhea Seehorn, 1972), ekonomists Vernons Smits (Vernon L. Smith, 1927).

Ārējās saites 

 

Universitātes ASV
Virdžīnija
Zelta epipremns

Zelta epipremns () ir augu suga kallu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Zālamana salās mitros tropu mežos, kā arī bieži tiek audzēts kā telpaugs.

Apraksts 
Zelta epipremns ir mūžzaļš, daudzgadīgs liānveida, kāpelējošs lakstaugs ar zaļām lapām, kurās (atkarībā no šķirnes) var būt zeltaini-dzelteni vai balti plankumi un svītras. Lapas ir veselas, kad augs nav nobriedis, bet var kļūt plūksnainas, augam nobriestot. Starp lapu mezgliem attīstās gaisa saknes, kuras augs izmanto, lai rāptos augšup pa koka stumbriem vai ložņātu pa zemi. Augs sasniedz vairāku metru garumu. 

Telpās reti zied. Indīgs.

Atsauces 

Epipremni
Kallu dzimta
Cirveņu rinda
Ukraina 24

Ukraina 24 () bija Ukrainas informatīvi analītisks TV kanāls, kas piederēja oligarha Rinata Ahmetova uzņēmumam Media Group Ukraine.

Kanāls, Krievijas atkārtotā iebrukuma Ukrainā 2022. gadā laikā, bija pieejams arī Latvijas televīzijas operātoru klāstā. Beidza savu darbību 2022. gada 22. jūlijā 10 no rīta.

Vēsture 
2019. gada 7. novembrī Nacionālā televīzijas un radio apraides padome vienojās par televīzijas kanāla Eskulap TV, kas ietilpst oligarham Rinatam Ahmetovam piederošajā koncernā Media Group Ukraine, pārdēvēšanu par Ukraina 24. 2019. gada 2. decembrī televīzijas kanāls Ukraina 24, kas izveidots, mainot zīmolu Esculap TV, sāka testa apraidi. 2019. gada 16. decembrī kanāls sāka raidīt visu diennakti visā Ukrainā, operatoru kabeļtīklos, Xtra TV satelīta platformā un Oll.tv OTT platformā. Tika uzsākta tiešraižu un ik stundas ziņu izlaidumu pārraides. 2020. gada janvārī kanāls saņēma satelīta licenci raidīšanai atklātā, nešifrētā formā.

2020. gada janvārī televīzijas kanāla NASH raidījumu vadītājs Tihrans Martirosjans pārnāca uz Ukraina 24, un nākamajā mēnesī par televīzijas kanāla politiskās līnijas izveidi kļuva atbildīgs Vasiļs Holovanovs, kurš iepriekš strādāja kanālā NewsOne. 2020. gada augustā kļuva zināms, ka televīzijas raidījumu vadītāja Natālija Vlaščenko no televīzijas kanāla ZIK vadīs savus raidījumus Народ проти un HARD з Влащенко telekanālā Ukraina 24.

2020. gada 18. jūnijā Nacionālā televīzijas un radio apraides padome atkārtoti izsniedza kanāla Ukraina 24 licenci sakarā ar juridiskās personas nosaukuma maiņu.

2020. gada novembra beigās televīzijas kanālā tika atklāta jauna studija ar 360 grādu tehnoloģiju.

2022. gada jūlijā uzņēmums SCM nolēma atteikties no mediju biznesa un nodot Media Group Ukraine televīzijas kanālu licences apraidei par labu valstij. Ukrainas Vienoto ziņu telemaratons tiek pārraidīts ēterā, un kanālu vietnēs publicēts Rinata Ahmetova paziņojums par mediju grupas aktīviem.

Atsauces 

Televīzijas kanāli
Ukrainas televīzijas kanāli
Krievijas Federācijas federālas nozīmes pilsētas

Krievijas Federācijas federālas nozīmes pilsētas ir Krievijas Federācijas administratīvā iedalījuma paveids.

Federālās nozīmes pilsētas (pēc 2014)

† — Sevastopole de iure ir Ukrainas sastāvdaļa, ko 2014. gadā anektēja Krievija.

Atsauces 

Krievijas administratīvais iedalījums
Administratīvo iedalījumu uzskaitījumi‎
Krievijas Federācijas autonomie apvidi

Krievijas Federācijas autonomie apvidi ir Krievijas Federācijas administratīvā iedalījuma veids.

Likvidētie autonomie apvidi 

 Komi Permiešu autonomais apvidus (1925-2005). 2005. gadā to apvienoja ar Permas apgabalu, izveidojot Permas novadu
 Korjaku autonomais apvidus (1930-2005). 2007. gadā to apvienoja ar Kamčatkas apgabalu, izveidojot Kamčatkas novadu
 Taimiras Dolganu—Ņencu autonomais apvidus (1930-2007). 2007. gadā to pievienoja Krasnojarskas novadam
 Evenku autonomais apvidus (1930-2007). 2007. gadā to pievienoja Krasnojarskas novadam
 Ustjordinskas Burjatu autonomais apvidus (1937-2008). 2008. gadā to pievienoja Irkutskas apgabalam
 Agas Burjatu autonomais apvidus (1937-2005). 2007. gadā to apvienoja ar Čitas apgabalu, izveidojot Aizbaikāla novadu

Atsauces 

Krievijas administratīvais iedalījums
Administratīvo iedalījumu uzskaitījumi‎
Vitālijs Kims

Vitālijs Kims (; dzimis  Mikolajivā, Ukrainā) ir korejiešu izcelsmes ukraiņu uzņēmējs, ekonomists, blogeris un politiķis. Kopš 2020. gada 25. novembra ir Mikolajivas apgabala gubernators.

Biogrāfija 
Vitālijs Kims dzimis 1981. gada 13. martā Mikolaijvā. Viņa tēvs Oleksandrs Kims ir korejietis, kā arī cienīts basketbola treneris un bija Padomju Savienības jauniešu izlases spēlētājs.

Kims ir absolvējis Mikolajivas 2. ģimnāziju un Admirāļa Makarova Nacionālo kuģu būves universitāti Mikolajivā ar grādu uzņēmumu ekonomikā.

1998. gadā viņš sāka nodarboties ar uzņēmējdarbību. Viņš bija izklaides kompleksa Ushuaja vadošais partneris.

2003. gadā viņš strādāja uzņēmumā Ukrpromresurs, kas nodarbojās ar valsts sektora auditu. No 2005. līdz 2011. gadam viņš vadīja vairākus uzņēmumus Mikolajivā, nodarbojās ar starptautiskajām investīcijām. No 2015. līdz 2016. gadam viņš vadīja Ukrainas Agrārās politikas ministrijas analītisko nodaļu. Viņš ir arī attīstības uzņēmumu grupas dibinātājs, kas nodarbojas ar dzīvojamo kompleksu "Orange", "Concert" un "Uyutny" celtniecību.

Politiskā darbība 

2019. gadā V. Kims bija partijas "Tautas kalps" Mikolajivas nodaļas brīvprātīgais prezidenta un parlamenta vēlēšanās. 2020. gada pašvaldību vēlēšanās viņš bija Mikolajivas pilsētas domes deputāta kandidāts no partijas "Tautas kalps" ar otro numuru, vienlaikus paliekot bezpartejisks. Kims bija arī partijas vēlēšanu štāba vadītājs un aģitēja pilsētu un reģionu domju vēlēšanās.

2020. gada 25. novembrī Ukrainas prezidents Volodimirs Zelenskis iecēla Kimu par Mikolajivas apgabala gubernatoru.

2022. gadā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā Kima kā Mikolajivas apgabala gubernatora amats padarīja viņu publiski ievērojamu, jo Mikolajivas aizstāvji atvairīja neveiksmīgos Krievijas bruņoto spēku uzbrukumus. Rietumu avoti, piemēram, The Economist, uzskata Kimu par harizmātisku līderi, jo viņš katru dienu veic apgabala pašreizējās situācijas video vēstījumus, tādēļ Kims ir iemantojis sociālo tīklu slavu un kļuvis par populāru personību visā Ukrainā, pateicoties viņa asprātībai un par Krievijas armijas apsmiešanu.

Privātā dzīve 
Viņš ir precējies ar Jūliju Kimu un audzina trīs bērnus. Viņiem ir divas meitas un dēls.

Papildus savai dzimtajai ukraiņu valodai, Kims runā krievu un angļu valodā, kā arī nedaudz franču un korejiešu valodā, pēdējo dēļ savas etniskās izcelsmes.

Covid-19 
2020. gada 9. decembrī Kims paziņoja, ka viņa sieva un viņš pats ir saslimuši ar COVID-19 un abi ir devušies pašizolācijā.

Apbalvojumi 

 Bohdana Hmeļnicka ordenis (III pakāpe) (apbalvots 2022. gada 6. martā) — par nozīmīgu personīgo ieguldījumu Ukrainas valsts suverenitātes un teritoriālās integritātes aizsardzībā, izrādīto drosmi un pašaizliedzīgu rīcību, organizējot apdzīvoto vietu aizsardzību no Krievijas okupantu karaspēka.

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālais Facebook konts
 Oficiālais Telegram konts
 Oficiālais Twitter konts
 Oficiālais YouTube konts
 Oficiālais Instagram konts

1981. gadā dzimušie
Mikolajivā dzimušie
Ukrainas politiķi
Uzņēmēji
Blogeri
Krievijas 2022. gada iebrukums Ukrainā
Fernandu Meira

Fernandu Žuzē da Silva Freitašs Meira (, dzimis ) ir bijušais Portugāles futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Portugāles futbola izlases dalībnieks.

Savu karjeru sācis Vitória komandā, vēlāk spēlējis arī Benfica. 2002. gadā pievienojies Vācijas Bundeslīgas komandai VfB Stuttgart, kur pavadījis septiņas sezonas. 2007. gadā kļuvis par Bundeslīgas čempionu. Vēlāk spēlējis Turcijas komandā Galatasaray, Krievijas komandā Zenit Saint Petersburg un Spānijas komandā Zaragoza.

Portugāles futbola izlasi pārstāvējis no 2000. līdz 2008. gadam. Piedalījies 2004. gada vasaras olimpiskajās spēlēs, 2006. gada FIFA Pasaules kausā un 2008. gada Eiropas čempionātā.

Sasniegumi 
VfB Stuttgart

 Vācijas Bundeslīga: 2006–07
 UEFA Intertoto kauss: 2002

Galatasaray

 Turcijas Superkauss: 2008

Zenit

 Krievijas Premjerlīga: 2010
 Krievijas kauss: 2009–10
 Krievijas Superkauss: 2011

Ārējās saites 

1978. gadā dzimušie
Portugāles futbolisti
Portugāles izlases futbolisti
Lisabonas "Benfica" spēlētāji
VfB Stuttgart spēlētāji
Stambulas "Galatasaray" spēlētāji
Sanktpēterburgas "Zenit" spēlētāji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Patriks Millers

Patriks Millers (, dzimis ) ir bijušais Šveices futbolists, spēlēja aizsarga pozīcijā, bijis Šveices futbola izlases dalībnieks.

Lielu daļu savas karjeras pavadījis Francijas komandā Lyon, kuras rindās sešas reizes kļuvis par 1. līgas čempionu.

Šveices futbola izlasi pārstāvējis no 1998. līdz 2008. gadam. Piedalījies 2004. un 2008. gada Eiropas čempionātā, kā arī 2006. gada FIFA Pasaules kausā.

Sasniegumi 
Lyon

 1. līga: 2001-02, 2002-03, 2003-04, 2005-06, 2006-07, 2007-08
 Francijas kauss: 2007-08
 Coupe de la Ligue: 2000-01
 Trophée des Champions: 2002, 2003, 2006, 2007

Ārējās saites 

1976. gadā dzimušie
Šveices futbolisti
Šveices izlases futbolisti
Grasshopper Club Zürich spēlētāji
Lionas "Olympique" spēlētāji
FC Basel spēlētāji
AS Monaco FC spēlētāji
2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Meža opera

Meža opera (, ) ir amfiteātra formas atvērtā tipa koncertzāle, kas atrodas Sopotā, Polijā, ar ietilpība 5047 sēdvietas. Orķestra bedrē var izvietoties 110 muzikanti.

Vēsture 
Meža operas amfiteātris tika uzcelts 1909. gadā. Mūsdienu Sopotas teritorija tolaik ietilpa Vācijas Impērijā. Meža opera tika izmantota dažādiem izklaides pasākumiem un izrādēm, tostarp operas izrādēm un dziesmu svētkiem. Pēc Pirmā pasaules kara un gandrīz līdz pat Otrā pasaules kara beigām tā bija Sopotas operas festivālu (Zoppot Festspiele) vieta, Sopota tika atzīta visā Eiropā un bieži tika apzīmēta kā Ziemeļu Baireita, salīdzinot Sopotas festivālu  ar Baireitas festivālu. Tajā laikā katru gadu regulāri tika izrādītas galvenokārt vācu komponista Riharda Vāgnera operas un muzikālās drāmas.

Pēc Otrā pasaules kara Baltijas Valsts opera Gdaņskā katru gadu no 1962. līdz 1977. gadam rīkoja dažas izrādes Meža operā ("Aīda" 1962. gadā, Halka 1964. gadā, Der Zigeunerbaron 1965. gadā, "Gulbju ezers" 1968. gadā, "Sikspārnis" 1977. gadā), un dažkārt arī vēlākos gados (Tannhäuser 2000. gadā).

Katru gadu, sākot ar 1964. gadu (ar nelielu pārtraukumu 80. gadu sākumā), Meža operā notiek Sopotas Starptautiskais dziesmu festivāls, kurus organizē Kultūras un mākslas ministrija sadarbībā ar Polijas Mākslas aģentūru (PAGART). Tas bija mūzikas pasākums, ko toreiz ar televīzijas starpniecību pārraidīja uz Austrumu bloka valstīm. Sākot ar 1994. gadu Polijas televīzijas valsts uzņēmums kļuva par festivāla producentu.

Bez Sopotas festivāla pasākumiem Meža operā norisinājušies arī citi koncerti. 2001. gada 28. jūnijā tur sniedza koncertu Minhenes filharmoniskais orķestris Džeimsa Levaina vadībā.

Tika mēģināts atjaunot Sopotas Vāgnera festivālu Meža operas izveides 100. gadadienā (2009. gada 20. jūlijā) ar īpašu notikumu — koncertuzvedumu "Reinas zelts" (Das Rheingold), ko diriģēja Jans Lathams-Konigs. Pirmo reizi kopš 1930. gadu beigām atkal tika uzvests Riharda Vāgnera darbs, kā arī paziņots par ieceri tuvāko gadu laikā iestudēt atlikušās "Nībelunga gredzena" daļas Sopotā (tostarp dažas no tām Meža operā).

Sākot ar 2009. gada rudeni līdz 2012. gada maijam Sopotas meža operā tika veikta plaša renovācija un modernizācija.

Atsauces

Ārējās saites 

 The BART Forest Opera
 The Forest Opera in Sopot
 Zoppoter Waldoper: Wagner's operas in Zoppot

Skatīt arī 
 Sopotas Starptautiskais dziesmu festivāls

Sopota
Amfiteātri
Operteātri
Aizputes vidusskola

Aizputes vidusskola ir Dienvidkurzemes novada pašvaldības dibināta vispārējās izglītības iestāde, kas atrodas Ziedu ielā 7 Aizputē.

Izglītības programmas 

 Pirmsskolas izglītības programma (kods 01011111);
 Pamatizglītības programma (kods 21011111);
 Speciālās pamatizglītības programma izglītojamajiem ar mācīšanās traucējumiem (kods 21015611);
 Vispārējās vidējās izglītības vispārizglītojošā virziena programma (kods 31011011);
 Vispārējās vidējās izglītības matemātikas, dabaszinību un tehnikas virziena programma (kods 31013011);
 Vispārējās vidējās izglītības programma (kods 31016011).

Vēsture 

Aizputes pilsētas skola ar četrām klasēm kopš 1902. gada atradās Atmodas ielā 22 (tagadējā Aizputes novada Domes ēkā). 1914. gadā skolas ēku pamatīgi pārbūvēja, uzceļot otro stāvu.

Tomēr par savu dibināšanas gadu skola uzskata 1921. gadu, kad bijušajā Aizputes pilsmuižas kungu mājā 15. septembrī atklāja Aizputes apriņķa vidusskolu, 1931. gadā to pārdēvēja par Aizputes Valsts ģimnāziju, bet 1946. gadā par Aizputes vidusskolu. Vidusskola līdz 1969. gadam atradās Skolas ielā 1, tad tā pārcēlās uz jaunu vidusskolas ēku Ziedu ielā 7.

Atsauces 

Skolas Dienvidkurzemes novadā
Aizpute
Vidusskolas Latvijā
1+1 International

1+1 International ir starptautisks informatīvi izklaidējošs Ukrainas televīzijas kanāls, kas paredzēts ukraiņu diasporai un tiek primāri pārraidīts visā Ziemeļamerikā un Eiropā. Tas ir Ukrainas kanāla 1+1 starptautiskais māsas kanāls un sāka raidīt 2006. gada 1. martā. Kanāls ir daļa no mediju konglomerāta 1+1 Media Group, kas ir saistīts ar oligarhiem Ihoru Kolomoiski un Ihoru Surkisu.

1+1 International saturs tiek pārraidīts 24 stundas diennaktī, un to vada bijusī televīzijas žurnāliste Ivanna Naida. Tas ir pieejams satelīttelevīzijā un kabeļtelevīzijā visā pasaulē, kā arī daudzu viesnīcu numuros Eiropā. Televīzijas kanāla programma tiek sastādīta no programmām un seriāliem, kas filmēti pēc TV kanālu 1+1, 2+2, TET pasūtījuma. 1+1 International tiek pozicionēts kā ģimenei draudzīgs kanāls.

Vēsture 
1+1 International tika licencēts pārraidīšanai Kanādā 2014. gadā.

Televīzijas kanāls ir noslēdzis līgumu ar vienu no vadošajiem Polijas kabeļtelevīzijas un satelīttelevīzijas nodrošinātājiem Orange Polska. Kopš 2014. gada kanāls ir pieejams tīklā, kas aptver visu Polijas teritoriju.

2015. gada aprīlī 1+1 International pārtrauca raidīt no HotBird satelīta.

2016. gadā 1+1 International tika iekļauts jaunajā Eiropas mediju platformā OnPrime TV. Šis pakalpojums ir pieejams 29 Eiropas valstīs, kā arī Apvienotajā Karalistē. 1+1 International ir pieejams arī Virgin Media TiVo platformā Apvienotajā Karalistē un operatora Vodafon Kabel Deutschland klāstā Vācijā. Tajā pašā gadā kanāls parakstīja līgumu ar vienu no galvenajiem Kanādas televīzijas tirgus dalībniekiem Bell Canada. Kanāls ir pieejams Bell Fibe TV Ukrainas pakā, kuras abonentu bāze ir 1 200 000 mājsaimniecību.

Kopš 2017. gada 17. janvāra televīzijas kanāls tiek pārraidīts 16:9 formātā.

1+1 International apraides paku kopējais pārklājums 2017. gadā pārsniedza 20 miljonus auditoriju, liecina 1+1 Media Group preses dienesta informācija. Taču pēc Ukrainas Kultūras, jaunatnes un sporta ministrijas teiktā, kanāls vidēji tolaik tika skatīts 27 minūtes dienā.

2022. gada 13. aprīlī televīzijas kanāls sāka pārraidīt augstas izšķirtspējas (HD) standartā.

Satelīttelevīzijas apraide

Atsauces 

Televīzijas kanāli
Ukrainas televīzijas kanāli
Harons (mitoloģija)

Harons () grieķu mitoloģijā ir mirušo dvēseļu pārvedējs pār Stiksas upi (pēc citas versijas — pār Aheronu) uz mirušo pazemi. Erebusa un Ņuktas dēls.

Attēlots kā drūms vecis lupatās. Harons pārvadā mirušos pa pazemes upju ūdeņiem, par to saņemot samaksu (navlonu)- vienu obolu (saskaņā ar bēru rituālu, tas tiek ielikts zem mirušā mēles). Viņš pārvadā tikai to mirušo dvēseles, kuru kauli ir atraduši mieru kapā. Tikai Persefones birzī noplūkts zelta zars dzīvam cilvēkam paver ceļu uz nāves valstību. Nekādā gadījumā tas netiks atgriezts.

Sengrieķu mitoloģija
Alekss Manningers

Aleksandrs Manningers (, dzimis ) ir bijušais Austrijas futbolists, spēlēja vārtsarga pozīcijā, bijis Austrijas futbola izlases dalībnieks.

Savas karjeras laikā spēlējis klubos Austrijā, Anglijā, Itālijā un Vācijā. Ar Arsenal komandu 1998. gadā kļuvis par Anglijas Premjerlīgas uzvarētāju, savukārt 2012. gadā ar Juventus komandu kļuvis par Itālijas A sērijas čempionu.

Austrijas futbola izlasi pārstāvējis no 1999. līdz 2009. gadam, kopumā aizvadot 33 mačus. Piedalījies 2008. gada Eiropas čempionātā.

Sasniegumi 
Arsenal

 Anglijas Premjerlīga: 1997–98
 FA kauss: 1998
 FA Charity Shield: 1998, 1999

Juventus

 Itālijas A sērija: 2011–12

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Austrijas futbolisti
Austrijas izlases futbolisti
Arsenal FC spēlētāji
ACF Fiorentina spēlētāji
RCD Espanyol spēlētāji
Torino F.C. spēlētāji
Bologna F.C. 1909 spēlētāji
Udinese Calcio spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
FC Augsburg spēlētāji
Liverpool FC spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Zalcburgas zemē dzimušie
Andreass Ivanšics

Andreass Ivanšics (, dzimis ) ir bijušais Austrijas futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā, bijis Austrijas futbola izlases dalībnieks.

Savas karjeras laikā spēlējis Austrijā, Grieķijā, Vācijā, Spānijā, ASV un Čehijā.

Austrijas futbola izlasi pārstāvējis no 2003. līdz 2014. gadam, kopumā aizvadot 69 mačus. Piedalījies 2008. gada Eiropas čempionātā, kur bijis komandas kapteinis.

Sasniegumi 
Red Bull Salzburg

 Austrijas Bundeslīga: 2005

Seattle Sounders

 MLS kauss: 2016

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Austrijas futbolisti
Austrijas izlases futbolisti
1. FSV Mainz 05 spēlētāji
Levante UD spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
Burgenlandē dzimušie
Daudzstublāju pameldrs

Daudzstublāju pameldrs () ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir sastopama Rietumeiropā, kā arī Dienvideiropā. Latvijā šī suga ir sastopama ļoti reti, tikai Piejūras zemienes ziemeļu rietumu daļā, smilšainās ezeru palienēs, periodiski applūstošās vietās. Valstī zināmās atradnes ir noturīgas un atrodas nomaļās vietās, kur populācijas saimnieciskā darbība neapdraud.

Daudzstublāju pameldrs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts 
Daudzstublāju pameldrs ir viengadīgs, 10 -30 cm garš lakstaugs. Augam ir blīvs cers, no kura atiet daudzi zaļganpelēki stublāji, kuri diametrā ir ap 0,1-0,15 cm plati. Apakšējo lapu makstis un stublāja pamats ir gaiši pelēkbrūns. Vārpiņas ir izvietotas pa vienai stublāja galotnē, lancetiskas, galā nosmailotas. Vārpiņā ir 10-30 ziedi ar 3 putekšņlapām un 3 drīksnām. Auglis ir ap 0,15 cm garš, trīsstūrains un gluds, dzeltenbrūns riekstiņš. Apziedņa matiņi 6 (dažreiz to nav), garāki nekā riekstiņš. Zied jūlijā.

Atsauces 

Pameldri
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Iežmaugtais pameldrs

Iežmaugtais pameldrs () ir mainīga izskata grīšļu dzimtas suga, kuras ietvaros nodala zemākus taksonus. Savvaļā tā ir sastopama Eirāzijā. Latvijā retumis gandrīz visā teritorijā, tomēr pārsvarā Austrumlatvijā, pārpurvotās ezeru piekrastēs un seklūdeņos, purvu apmalēs un grāvjos.

Daži autori iežmaugto pameldru aplūko kā purva pameldra (Eleocharis palustris) pasugu.

Apraksts 
Iežmaugtais pameldrs ir daudzgadīgs, 15-50 cm garš lakstaugs. Augam ir apaļš stublājs un ložņājošs saknenis. Stublājs ir diezgan resns un drukns, bez lapām; ir tikai lapu makstis pie pamata. Vārpiņa stublāja galā ir iegareni olveidīga, tā ir 0,8-1,5 cm gara, no stublāja nodalīta ar acīm redzamu iežmaugu. Vārpiņā visbiežāk ir 15-20 ziedi. Apakšējā vārpiņas plēksne apņem apmēram pusi no vārpiņas pamata. Zieda plēksne ir olveidīga, tumšbrūna, ar zaļganu svītru vidū. Apziedņa matiņi skaitā ir 5-6 (dažreiz līdz 8), tie ir garāki nekā auglis. Irbuļa palieka plati koniska, platāka nekā gara. Auglis ir dzeltenbrūns riekstiņš. Zied jūnija beigās un jūlijā.

Atsauces 

Pameldri
Latvijas flora
Mara del Plata

Mara del Plata () ir pilsēta Argentīnas austrumos, Buenosairesas provinces otra lielākā pilsēta un septītā lielākā pilsēta valstī. Izvietojusies Atlantijas okeāna krastā un ir nozīmīga zvejas osta un Argentīnas lielākais piejūras kūrorts. Pilsētā tradicionāli notiek nozīmīgi kinofestivāli un šaha turnīri.

Vēsture 
Pirms eiropiešu atnākšanas šo apvidu apdzīvojuši ziemeļu tevelči, kurus pēc 11. gadsimta ietekmējusi mapuču kultūra. Pirmais no eiropiešiem piekrasti uz dienvidiem no Laplatas pētījis Frānsiss Dreiks 1577. gadā. Pirmais neveiksmīgais kolonizēšanas mēģinājums notika 1751. gadā jezuītu dibinātajā apmetnē pie Padresas lagūnas 15 km uz rietumiem no tagadējās Maras del Platas. Par pilsētas dibināšanas datumu tiek uzskatīts 1874. gada 10. februāris, kad uzņēmējs Patrisio Peralta Ramoss nopirka portugāļu pamesto gaļas pārstrādes fabriku un nodibināja pilsētiņu. Tās nosaukums ir saīsinājums no Mar del Rio de la Plata — ‘Laplatas upes jūra’. 1886. gadā pilsētu sasniedza dzelzceļa līnija no Buenosairesas un Marā del Platā strauji sāka attīstīties tūrisms. 1907. gadā Marai del Platai piešķirts pilsētas statuss. 1916. gadā pabeigta ostas būvniecība.

Kopš 1928. gada Marā del Platā notiek starptautiski šaha turnīri — pilsētas vārdā nosaukts viens no vecindiešu aizsardzības variantiem. Kopš 1954. gada pilsētā notiek Maras del Platas starptautiskais filmu festivāls — vienīgais kompetitīvais kinofestivāls Latīņamerikā.

Atsauces

Ārējās saites 

Argentīnas pilsētas
Solna

Solna () ir komūna un pilsēta Zviedrijā, Stokholmas ziemeļu piepilsēta. Pēc platības Solna ir valsts trešā mazākā pašvaldība, bet tiek uzskatītu par vienu no Zviedrijas bagātākajām pašvaldībām. Savienota ar galvaspilsētu ar metropolitēna līniju. Solnā atrodas Karolinskas institūts un Karolinskas Universitātes slimnīca, kā arī vairāku nozīmīgu uzņēmumu galvenie biroji (Scandinavian Airlines, Skanska, NextJet, Vattenfall). Viena no Solnas sadraudzības pilsētām ir Valmiera.

Atsauces

Ārējās saites 

Zviedrijas pilsētas
Viljams Četkuti

Viljams Četkuti (; dzimis ) ir Maltas sportists, šāvējs, četru olimpisko spēļu dalībnieks stenda šaušanā, bijušais pasaules rekordists dupletu tranšejas stendā jauniešiem.

Biogrāfija 
Četkuti sāka nodarboties ar šaušanu 10 gadu vecumā, un viņu ar šo sporta veidu iepazīstināja viņa tēvs un vectēvs.[3] Starptautiskajās sacensībās Viljams Četkuti sāka piedalīties 2001. gadā. Junioru līmenī Četkuti guva daudz panākumu, no kuriem nozīmīgākais bija uzvara 2002. gada Eiropas čempionātā junioriem. Papildus uzvarai Viljams dubletu tranšejas stendā uzstādīja arī pasaules junioru rekordu.

2004. gadā Četkuti debitēja vasaras olimpiskajās spēlēs. Spēļu atklāšanā Viljamam tika uzticētas tiesības nest Maltas karogu. Sacensību kvalifikācijā dupletu tranšejas stendā Viljams ieguva 134 punktus un dalīja 6.vietu ar vēl 4 sportistiem. Bet, tā kā uz finālu bija paredzēts doties tikai 6 dalībniekiem, Četkuti bija jāpiedalās pāršaušanā. Netrāpījis jau otrajā šāvienā, Viljams finālam nespēja kvalificēties, paliekot 9. vietā.

2008. gadā Pekinā Četkuti atkal piedalījās vasaras olimpisko spēļu dubletu tranšejas stenda sacensībās. Kvalifikācijā Viljams ieguva 136 punktus un atkal, tāpat kā pirms 4 gadiem, dalīja 6.vietu un bija spiests piedalīties pāršaušanā par tiesībām iekļūt finālā. Kļūdoties savā 4. šāvienā, Četkuti izstājās no sacensībām, finišējot 8. vietā.

2011. gadā pasaules čempionātā Viljams sasniedza karjeras augstāko rezultātu. Četkuti pirmo reizi izdevās sasniegt pasaules čempionāta finālu. Finālā Viljams nespēja uzrādīt labāku rezultātu un ieņēma 5.vietu. 2011. gada aprīlī Pasaules kausa izcīņas šaušanā 4. posmā Viljams ieņēma otro vietu dupletu tranšejas stendā un ieguva Maltas Olimpiskajai komitejai licenci dalībai 2012. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Londonā, kur piedaloties viņš ieņēma devīto vietu.

Maltas dubletu tranšejas stenda šāvējs Viljams Četkuti izcīnīja zelta medaļu 2013. gada Vidusjūras spēlēs. Šī bija pirmā zelta medaļa Maltai, kopš Malta sāka piedalīties šajās spēlēs.

Atsauces

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Maltas šāvēji
2004. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Zuzana Rehāka-Štefečekova

Zuzana Rehāka-Štefečekova (; dzimusi ) ir Slovākijas sportiste, šāvēja, 2020. gada vasaras olimpisko spēļu čempione, 2008. un 2012. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja, 2015. gada Eiropas spēļu čempione, Eiropas un trīskārtēja Pasaules čempionāta uzvarētāja, Pasaules un Eiropas čempionātu medaļniece stenda šaušanā.

Biogrāfija 
Zuzana Štefečekova dzimusi 1984. gadā Nitrā (Čehoslovākija). Kopš 1996. gada viņa nodarbojas ar tranšejas stenda šaušanu. 2003. gadā Štefečekova ieņēma 3. vietu pasaules čempionātā. 2006. gadā pasaules kausa posmā Cjinjuaņā viņa uzstādīja pasaules rekordu. 2008. gadā slovākiete ieņēma 2. vietu Eiropas čempionātā, kā arī izcīnīja olimpisko spēļu sudraba medaļu. 2010. gadā viņa kļuva par pasaules čempioni un atkal izcīnīja Eiropas čempionāta sudraba medaļu. 2011. gadā Zuzana izcīnīja sudraba medaļu pasaules čempionātā. 2012. gadā viņa atkal ieguva olimpisko spēļu sudraba medaļu. 2015. gadā viņa kļuva par Eiropas spēļu čempioni.

Precējušies ar Martinu Rehāku, 2016. gada 22. aprīlī viņiem piedzima dēls Neitans. Dēla piedzimšanas dēļ viņa izlaida 2016. gada olimpiskās spēles Riodežaneiro. Pēc dēla piedzimšanas viņa atgriezās sacensībās, uzstājoties ar dubulto uzvārdu Rehāka-Štefečekova. Atgriešanās izvērtās ļoti veiksmīga, viņa izcīnīja sudraba medaļu 2017. gada pasaules čempionātā Maskavā, pēc kā 2018. gadā divreiz kļuva par pasaules čempioni, kā arī izcīnīja 4 medaļas (zelta, 2 sudraba un bronzas) 2018. gada Eiropas čempionātā.

Atsauces

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Slovākijas šāvēji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki šaušanā
Olimpiskie sudraba medaļnieki šaušanā
Kaspijska

Kaspijska () ir pilsēta Krievijā, Dagestānas Republikā. Izvietojusies Kaspijas jūras krastā  uz dienvidiem no republikas galvaspilsētas Mahačkalas. Pilsētā ļoti dažāds iedzīvotāju nacionālais sastāvs; lielākie etnosi ir lezgīni (21.4%), dargi (20.7%), avāri (14.6%), laki (14.2%), kumiki (9.7%), krievi (9.0%) un tabasarani (5.4%).

Vēsture 
Apdzīvotā vieta dibināta 1932. gadā kā strādnieku ciemats Dvigateļstroja (Двигательстрой) pie jaunbūvējamas dīzeļdzinēju rūpnīcas Dagdizel. 1947. gadā piešķirts pilsētas statuss un tagadējais nosaukums. 1996. gada 16. novembrī čečenu teroristi uzspridzināja daudzdzīvokļu māju, nogalinot 68 cilvēkus; mērķis esot bijis mājā dzīvojošie robežsargi. 2014. gadā Kaspijska iekļauta monopilsētu sarakstā ar sarežģītu sociāli ekonomisko stāvokli.

Atsauces

Ārējās saites
Rodrigesa

Rodrigesa (, , ) ir Maurīcijai piederoša sala Indijas okeānā. Administatīvi veido autonomi salu Maurīcijas valsts sastāvā ar administratīvo centru Portmaturinu.

Ģeogrāfija 
Sala ir vulkāniskas izcelsmes un izvietojusies uz Centrālās Indijas grēdas Maskarenu salu austrumos  no Maurīcijas. Sala ir  gara un  plata, izstiepta ziemeļaustrumu—dienvidrietumu virzienā. Salas reljefs paugurains, stipri saposmots, augstākā virsotne ir 398 m augstais Limons salas austrumos. Krasts stipri izrobots ar daudzām pussalām un līčiem, piekrastē vairākas nelielas saliņas. Salas nomaļā novietojuma dēļ tajā daudz endēmo augu un dzīvnieku sugu. Vairākas teritorijas salā un piekrastē noteiktas par dabas rezervātiem.

Vēsture 
Salas arābu jūrasbraucējiem bija zināmas jau kopš 10. gadsimta. 12. gadsimta kartē tā atzīmēta kā  (Diva Harab) vai  (Diva Mashriq). Pirmais no eiropiešiem tobrīd neapdzīvoto salu 1507. gadā atklāja portugāļu ekspedīcija Alfonsu de Albukerkes vadībā. Tagadējā vārdā nodēvēta 1528. gadā par godu portugalu jūrasbraucējam Djogu Rodrigešam (Diogo Rodrigues). Sala atradās nomaļus no tradicionālajiem kuģu ceļiem un tika reti apmeklēta. 1691. gadā salas krastā izkāpa franču hugenoti Fransuā Legā vadībā, lai nodibinātu šeit protestantu bēgļu koloniju. Pasākums bija neveiksmīgs, bet franči 18. gadsimtā veica vēl vairākus mēģinājumus nodibināt šeit koloniju. 1735. gadā tika izveidota pastāvīga lauksaimniecības kolonija, kurā ieveda vergus no Āfrikas.

1809. gadā salu iekaroja briti un 1834. gadā verdzība tika atcelta. 1843. gadā kolonijā bija palikuši tikai 250 cilvēki. 1968. gadā Rodrigesa pievienojās Maurīcijai pēc tās neatkarības iegūšanas. Kopš 2002. gada sala ir autonoms reģions ar savu reģionālo asambleju.

Atsauces

Ārējās saites 

Maurīcija
Indijas okeāna salas
Seleiks II Kalliniks

Seleiks II Kallinks (grieķu: Σέλευκος Β΄ ὁ Καλλίνικος ὁ Πώγων;. 265.g. p.m.e — 225.g.p.m.e) bija hellēnistiskās Seleikīdu impērijas ceturtais valdnieks. Valdīšanas laikā nācās cīnīties ar dažādiem ienaidniekiem vairākās frontēs un piedzīvot vairākas militāras neveiksmes. Viņa vadītajai valstij šis periods bija ļoti trauksmains un tā sekas bija impērijas daļēja sairšana.

Dzīvesgājums 
Seleiks II Kallinks dzimis Antioha II un viņa pirmās sienas Laodīkes I ģimenē. Pēc Antioha II nāves, viņa pirmā sieva atradās trimdā Efesā, kur arī pasludināja savu dēlu par jauno valdnieku. Tajā pašā laikā arī Antioha II otrā sieva Berenīke pasludināja savu dēlu par jauno valdnieku un vienlaicīgi pārņēma varu lielā daļā Sīrijas. Tomēr jau drīz vien viņus abus nogalināja Laodīkes atbalstītāji.

Kā sekas tam bija Trešā sīrijas kara sākums, kad Berenīkes brālis, Ēģiptes valdnieks Ptolemajs III iebruka Seleikīdu impērijas teritorijā un iekaroja visu Sīrīju un Kilīkiju, kā arī izvērsa uzbrukumu Tigras upes virzienā. Seleiks spēja patverties Anatolijas pussalā un sakoncentrēt tur savu varu. Nākamajā gadā Ptolemajs III atgriezās Ēģiptē ar bagātu laupījumu. Pēc ēģiptiešu aiziešanas Seleiks organizēja plašu militāro kampaņu, lai atgūtu zaudētās teritorijas un nodrošinātu to lojalitāti. 241. gadā p.m.e. tika noslēgts miera līgums ar Ptolemaju Ēģipti, kas atgriezās pie pirmskara robežām, tomēr Ēģipte paturēja savus iekarojumus Trāķijā, kā arī svarīgo Efesas pilsētu. Šajā laikā arī Seleika brālis Antiohs Heraks meta izaicinājumu sava brāļa varai un pasludināja sevi par Anatolijas pussalas valdnieku. Divu gadu ilgs brāļu karš noslēdzās ar kauju pie Ankaras, kur Seleiks tika sakauts un tikai par mata tiesu izglābās no nāves. Pēc tam Seleiks pameta Anatoliju un starp abiem brāļiem iestājās trausls pamiers.

Impērijas austrumos turpinājās sairuma process. Seleiks organizēja karagājienu uz Partiju, tomēr tas bija nesekmīgs. Pēc Ankaras kaujas partieši izmantoja izdevību uzbrukt Seleika valdījumiem un paplašināja savas valsts teritoriju par vairākām lielām pilsētām. Arī Baktrija pilnībā sarāva saites ar centrālo varu, kad tās dumpīgā vietvalža Diodota I dēls Diodots II pasludināja sevi par Baktrijas karali un noslēdza savienību ar Partas impēriju.

Ap 227.g.p.m.e. Seleiks bija stabilizējis situāciju valstī tik tālu, ka sāka plānot karagājienu, lai atgūtu kontroli pār Anatolijas pussalu, kur viņa brāli Antiohu Heraku tikmēr bija sakāvis un nomainījis Pergamas valdnieks Attāls. Tomēr, pirms bija paspējis uzsākt karagājienu, Seleiks II negaidīti mira 225. gada p.m.e decembrī krītot no zirga. Viņa vietā par valdnieku kļuva viņa vecākais dēls Seleiks III.

Izmantotā literatūra 
 http://www.livius.org/articles/person/seleucus-ii-callinicus/?

Senie laiki
Sīrijas vēsture
Seleikīdu impērija
Turcijas vēsture
Sīkais pameldrs

Sīkais pameldrs () ir grīšļu dzimtas suga. Savvaļā tā ir reti sastopama Eiropā, vietumis Austrumāzijā, galvenokārt jūru piekrastēs; atradnes kopumā Polam tuvos apvidos, un visā areālā atradņu skaits ļoti mazs.

Latvijā sīkais pameldrs ir sastopams ļoti reti, tikai Rīgas līča ziemeļaustrumu un ziemeļrietumu piekrastē. Tomēr iespējams arī citur, īpaši vietās, kur jūras krastā sastopamas palieņu pļavas. Ilggadīgi noturīga, neliela populācija zināma "Randu pļavās".

Sīkais pameldrs ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Apraksts 
Sīkais pameldrs ir daudzgadīgs, 2-5 cm garš lakstaugs. Tam ir ložņājošs saknenis, no saknēm atiet izlocīti stīgveida dzinumi, kā galā ir iegareni vairpumpuri, kas sakņojas. Stublājs ir apaļš, veido grupas vai stublāji pa vienam. Lapas ir šauri lineāras, sarveidīgas, tikai pie stublāja pamata, īsākas nekā stublājs vai tā garumā. Ziedu vārpiņa ir viena, 0,2-0,4 cm gara ar 3-5 ziediem stublāja galotnē. Ziedam ir 3 drīksnas, vārpiņas plēksnes gaiši pelēkbrūnas, strupas, apakšējā plēksne sasniedz pusi no vārpiņas garuma. Apziedņa matiņu parasti nav, vai - ja tādi ir - tad pārsniedz augli. Auglis ir sīks riekstiņš ar īsu irbuļa palieku. Zied jūlijā un augustā.

Atsauces 

Pameldri
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Eiropas čempionāts starptautiskajā dambretē sievietēm

Eiropas čempionāts starptautiskajā dambretē sievietēm ir ikgadējas sacensības, kas notiek Pasaules dambretes federācijas (FMJD) paspārnē. Pirmais čempionāts notika 2000. gadā Zaporižjē, Ukrainā. Tajā uzvarēja Krievijas pārstāve Tamāra Tansikužina. Tas notiek reizi divos gados saskaņā pēc Šveices sistēmas. Ātrspēles čempionāti tiek rīkoti katru gadu kopš 2008. gada, bet rapida čempionāti kopš 2012. gada.

Titulētākā visos veidos ir Tamāra Tansikužina (astoņas uzvaras), pēc tam - Darja Tkačenko un Zoja Golubeva (pa trim), Matrjona Nogovicina un Aigula Idrisova (pa divām).

Klasiskā dambrete

Ātrā dambrete (Rapids)

Ātrspēle

Superātrspēle

Skatīt arī 
 Pasaules čempionāts starptautiskajā dambretē sievietēm

Atsauces

Ārējās saites 
European Draughts Confederation

Eiropas čempionāti starptautiskajā dambretē