joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Literatūre

Literatūre ir Latvijas televīzijā rādīts Vides filmu studijas veidots dokumentāls seriāls par latviešu rakstniekiem.

Tapšana 
Seriālu veido režisors Uģis Olte, tā vadītāji ir Marta Selecka un Gustavs Terzens. Katrā sērijā piedalās kāds mūsdienu latviešu rakstnieks, kas iepazīstina gan ar saviem darbiem, gan ar kādu pagātnes latviešu rakstnieku. 2019. gada sākumā Latvijas televīzijas pirmajā kanālā tika rādīta 1. sezona, 2020. gada sākumā — otrā sezona, 2021. gadā — 3. sezona un 2022. gadā — 4. sezona.

1. sezona (2019) 
 "Baltā un melnā grāmata" (Jānis Jaunsudrabiņš un Jānis Joņevs, 24. janvāris)
 "Poruka mīlestības stāsts" (Jānis Poruks un Inga Žolude, 31. janvāris)
 "Berelis un prozas ragana" (Regīna Ezera un Guntis Berelis, 7. februāris)
 "Saule, Rainis, Zandere" (Rainis un Inese Zandere, 14. februāris)
 "Divi Valmieras puikas" (Pāvils Rozītis un Andris Akmentiņš, 21. februāris)
 "Mūsu sētas rakstnieces" (Zenta Ērgle un Luīze Pastore, 28. februāris)
 "Retais un izglītotais" (Andrejs Kurcijs un Toms Treibergs, 7. marts)
 "Repše un Brigadere" (Anna Brigadere un Gundega Repše, 14. marts)
 "Pilsētas montāža" (Monta Kroma un Ronalds Briedis, 21. marts)

2. sezona (2020) 
 Anšlavs Eglītis un Raimonds Staprāns (16. janvāris)
 Ernests Birznieks-Upītis un Māra Zālīte (23. janvāris)
 Kārlis Skalbe un Pauls Bankovskis (30. janvāris)
 Antons Rupainis un Anna Rancāne (6. februāris)
 Vilis Lācis un Māris Bērziņš (13. februāris)
 Aspazija un Inga Ābele (20. februāris)
 Marģeris Zariņš un Ieva Melgalve (27. februāris)
 Gunars Saliņš un Kārlis Vērdiņš (5. marts)

3. sezona (2021) 
 Austra Skujiņa un Rvīns Varde (9. janvāris)
 Vizma Belševica un Inga Gaile (23. janvāris)
 Rihards Rudzītis un Ilmārs Šlāpins (6. februāris)
 Jānis Sudrabkalns un Ingmāra Balode (20. februāris)
 Olafs Gūtmanis un Jana Egle (6. marts)
 Andis Surgunts un Einārs Pelšs (20. marts)
 Fricis Bārda un Daina Sirmā (3. aprīlis)
 Leonīds Dobičins un Semjons Haņins (17. aprīlis)

4. sezona (2022) 
 Māris Melgalvs un Rihards Bargais (15. janvāris) 
 Elza Ķezbere un Laima Kota (29. janvāris)
 Eduards Veidenbaums un Contra (12. februāris); 
 Velga Krile un Amanda Aizpuriete (26. februāris); 
 Rūdolfs Blaumanis un Knuts Skujenieks (12. marts); 
 Andra Neiburga un Anna Auziņa (9. aprīlis); 
 Eriks Ādamsons un Artis Ostups (23. aprīlis);
 Klāvs Elsbergs un Marija Luīze Meļķe.

Atsauces 

Latvijas televīzijas seriāli
Latvijas Televīzija
Dūlitls

"Dūlitls" () ir 2020. gada ASV fantāzijas piedzīvojumu filma. Filmas režisors ir Stīvens Geigans, scenārija autori Geigans, Dens Gregors un Dags Mends. Filmas sižets balstīts uz Tomasa Šeferda stāsta motīviem. Pēc oriģinālās "Doktora Dūlitla" filmas un tās modernajiem komēdiju turpinājumiem šīs filmas galvenais varonis ir veidots pēc Hjū Loftinga varoņa prototipa no rakstnieka otrās grāmatas par doktora Dūlitla piedzīvojumiem. Doktora lomu atveido Roberts Daunijs jaunākais, pārējās lomas atveido Antonio Banderass un Maikls Šīns. Balss lomas ieskaņojuši Emma Tompsone, Rāmī Māleks, Džons Sina, Kumeils Nandžiani, Oktāvija Spensere, Toms Holands, Kreigs Robinsons, Ralfs Fainss, Selīna Gomesa un Mariona Kotijāra. 

Filmas projekts tika izziņots 2017. gada martā ar Dauniju galvenajā lomā, pārējie aktieri projektam pievienojās gada garumā. Filmēšana sākās 2018. gada martā un ilga līdz jūnijam vairākās Apvienotās Karalistes vietās. Filmai 2019. gada pavasarī tika veikta atsevišķu ainu pārfilmēšana.

Filmas "Dūlitls" pirmizrāde ASV un Latvijā notika . Filma saņēma negatīvas kritiķu atsauksmes, kritizēts tika scenārijs, sižets, humors un vizuālie efekti, savukārt Denija Elfmana veidotais muzikālais filmas pavadījums saņēma pozitīvas atsauksmes. Filmas vispasaules ienākumi  ir 245 miljoni ASV dolāru un tā ir septītā ienesīgākā 2020. gada filma.

Atsauces

Ārējās saites 

2020. gada filmas
ASV filmas
Universal Pictures filmas
Plēsīgie putni (un kādas Arles Kīnas brīnumpasakainā emancipācija)

"Plēsīgie putni (un kādas Arles Kīnas brīnumpasakainā emancipācija)" () ir 2020. gada ASV supervaroņu filma, kas balstīta uz DC Comics Plēsīgo putnu komandas piedzīvojumiem. Šī ir astotā DC Extended Universe filma un turpinājums 2016. gada filmai "Pašnāvnieku vienība". Filmas režisore ir Ketija Jana, scenārija autore Kristīna Hodsone. Galvenās lomas atveido Margota Robija, Mērija Elizabeta Vinsteda, Džērnija Smoleta Bella, Rozija Peresa, Kriss Mesina, Ella Džeja Basko, Ali Vonga un Jūens Makgregors. Filmas sižets seko Arlei Kīnai, kā viņa apvieno spēkus ar Helēnu Bertineli, Dinu Lensu un Renē Montoju, lai izglābtu Kasandru Keinu no Gotemas kriminālās autoritātes Melnās Maskas.

Robija, kas ir arī viena no filmas producentēm, piedāvāja "Plēsīgo putnu" ideju kinokompānijai Warner Bros. jau 2015. gadā. Par filmas veidošanu tika izziņots 2016. gada maijā, līgums ar Hodsoni par scenārija rakstīšanu tika noslēgts tā paša gada novembrī, bet 2018. gada aprīlī tika parakstīts līgums ar filmas režisori Janu. Lielāka daļa no filmēšanas grupas un aktieriem līgumus parakstīja 2018. gada decembrī. Filmēšana norisinājās no 2019. gada janvāra līdz aprīlim dažādās Losandželosas vietās un Warner Bros. studijā Bērbankā, Kalifornijā. Atsevišķu ainu pārfilmēšana notika 2019. gada septembrī.

Filma "Plēsīgie putni (un kādas Arles Kīnas brīnumpasakainā emancipācija)" ir pirmā DCEU filma un otrā DC Films producētā filma ar R reitingu. Filmas pirmizrāde notika Mehiko , bet ASV un Latvijas kinoteātros filmu sāka demonstrēt . Filma saņēma pozitīvas atsauksmes par vizuālo stilu, režiju un Robijas un Makgregora tēlojumiem, bet kritiku par scenāriju.

Atsauces

Ārējās saites 

2020. gada filmas
ASV filmas
Warner Bros. filmas
Mihails Goršeņovs

Mihails Goršeņovs (dzimis , miris ) bija PSRS un Krievijas mūziķis, grupas Koroļ i Šut līderis un daudzu tās dziesmu mūzikas autors. Viņa brālis Aleksejs arī ir mūziķis.

Ārējās saites 

Ļeņingradas apgabalā dzimušie
PSRS mūziķi
PSRS dziedātāji
Krievu dziedātāji
Krievu komponisti
1973. gadā dzimušie
2013. gadā mirušie
Hundzehu

Hundzehu (, Hóngzé Hú) ir liels saldūdens ezers Ķīnā, Dzjansu provincē, ceturtais lielākais Ķīnas saldūdens ezers. Izvietojies Huaihe lejtecē. 

12. gadsimtā ezera platība palielinājās četras reizes, kad tam cauri plūstošā Huaihe vairs nevarēja pa veco gultni notecēt uz jūru un izplūda Dzjanhuai līdzenumā. Huanhes upe pēc kārtējiem paliem bija mainījusi savu izeju uz jūru, par jauno noteci izmantojot Huaihes lejteci. Huanhes ar alūviju bagātais ūdens īsā laikā izveidoja sanesu slāni, kas liedza Huaihes ūdeņiem noplūst pa veco gultni, kā rezultātā tika applūdinātas ievērojamas teritorijas, ieplakās izveidojot vairākus ezerus, lielākais no kuriem ir Hundzehu. Rezultātā Huaihe izlauza ceļu dienvidu virzienā uz Jandzi. Tagadējais ezera apjoms izveidojās pēc kārtējiem paliem 1680. gadā, kad tika pilnībā nopludināta Sidžou pilsēta kā arī netālais 14. gadsimta Minu mauzolejs, kuru no jauna atklāja tikai 1960. gados.

Ezera ūdeņu novadīšanai izbūvēti vairāki kanāli, ezera līmenis tiek regulēts ar aizsprostiem.

Atsauces 

Ķīnas ezeri
Dzjansu
Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Svarcelšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauti olimpisko spēļu programmā. Svarcelšanas sacensības notika 7. aprīlī Panatinaiko stadionā. Sportisti varēja sacensties divās disciplīnās — grūšanā ar vienu roku un grūšanā ar abām rokām. Disciplīnas nebija sadalītas svara kategorijās. Svarcelšanā startēja 7 sportisti no 5 valstīm. 

Par čempionu grūšanā ar vienu roku uzvarēja Lielbritānijas sportists Lonsestons Eliots, bet grūšanā ar abām rokām par čempionu kļuva Dānijas sportists Vigo Jensens. Viņi abi arī ieguva medaļas, katrs otrā disciplīnā. Līdz ar to gan Dānija, gan Lielbritānija izcīnīja pa divām olimpiskajām medaļām, 1 zelta un 1 sudraba medaļu.

Kalendārs

Medaļnieki 
Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Sportisti ar vairākām medaļām

Medaļu sadalījums starp valstīm

Pārstāvētās valstis un sportisti 
Svarcelšanā startēja septiņi sportisti no piecām valstīm.

Valstis 
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās atsauces 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )

Ārējās saites 
 Starptautiskās olimpiskās komitejas rezultātu datubāze.

1896. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1896
1993. gada pasaules čempionāts cīņas sportā

1993. gada Pasaules čempionāts cīņas sportā notika šķirti: vīrieši brīvajā sacentās no 25. līdz 28. augustam Toronto (Kanāda), vīrieši grieķu-romiešu cīņā no 16. līdz 19. septembrim Stokholmā (Zviedrija), sievietes brīvajā cīņā no 6. līdz 7. augustam Stāvernā (Norvēģija).

Medaļu sadalījums starp valstīm

Komandu vērtējums

Medaļu ieguvēji

Brīvā cīņa, vīrieši

Grieķu-romiešu cīņa, vīrieši

Brīvā cīņa, sievietes

Latvijas cīkstoņu sniegums 
Čempionātā piedalījās divas Latvijas brīvā stila cīkstones:
 Aldona Homiča — 9. vieta (65 kg)
 Agnija Muravska — 5. vieta (70 kg)

Ārējās saites 
 United World Wrestling Database 

1993
1993. gads sportā
Sports Norvēģijā
Sports Kanādā
Sports Zviedrijā
Mātes piens (romāns)

Mātes piens ir latviešu rakstnieces Noras Ikstenas romāns, publicēts 2015. gadā.

Tapšana 
Romāns "Mātes piens" ir 9. romāns sērijā "Mēs. Latvija, XX gadsimts", kurā latviešu rakstnieki sacerēja 20. gadsimta vēstures notikumiem veltītus vēsturiskos romānus. Romāns atspoguļo galvenās varones attiecības ar māti padomju laikā, attēlojot ideoloģiskos un administratīvos aizliegumus, ar ko nācās saskarties aktīvai un nepakļāvīgai personībai, kā arī problemātiskas attiecības starp ģimenes locekļiem. Romāns guva atzinību lasītāju un kritiķu vidū, tas tika nominēts Literatūras gada balvai un 2016. gadā saņēma Dzintara Soduma balvu. 

Līdz 2017. gadam tika pārdoti 17 000 romāna eksemplāri.

Romāns "Mātes piens" ir viens no visvairāk tulkotajiem mūsdienu latviešu romāniem. Jau 2016. gadā tas Latvijā publicēts krievu valodā, un kopš tā laika parādījušies tulkojumi daudzās citās valodās gan Eiropā, gan ārpus tās. 2018. gadā Ikstena bija galvenā Latvijas delegācijas pārstāve Londonas grāmatu tirgū, kad tika promotēts romāna angļu izdevums ar nosaukumu "Soviet Milk", kas guva atzinīgas atsauksmes angļu izdevumos.

Romāna lietuviešu un zviedru tulkojumi guvuši lielu lasītāju atsaucību, ierindojoties starp pirktākajām daiļliteratūras grāmatām.

2019. gada 31. maijā tika paziņots, ka Ināras Kolmanes režisētajai romāna ekranizācijai tiks piešķirts Valsts kultūrkapitāla fonda finansējums.

Tulkojumi 
 Mолоко матери [krievu val., tulk. Ludmila Nukneviča]. Rīga: Dienas grāmata, 2016.
 Мајчино млеко [maķedoniešu val., tulk. Gjorgji Krstevski]. Antolog, 2017. 
 Anyatej [ungāru val., tulk. Aranka Laczházi]. Vince Kiado, 2017.
 Il latte della madre [itāļu val., tulk. Margherita Carbonaro]. Voland, 2018.
 Emapiim [igauņu val., tulk. Ilze Tālberga, Margus Konnula]. Kirjastus Hunt, 2018.
 Soviet Milk [angļu val., tulk. Margita Gailītis]. Pereine Press, 2018. 
 დედის რძე [gruzīnu val., tulk. Mzia Koberidze]. Books in Batumi, 2018.
 Motinos pienas [lietuviešu val., tulk. Laura Laurušaitė]. Tyto alba, 2019.
 حليب سوفيتي [arābu val.; tulk. Dahouk Rukiya]. United Arab Emirates: Mamdouh Adwan, 2019. 
 ソビエト・ミルク [japāņu val., tulk. Ayumi Kurosawa]. Shinhyoron Publishing, 2019.
 Mолоко Mатері [ukraiņu val., tulk. Lina Melnyk]. ПВД Твердиня, 2019.
 Majčino Mlijeko [horvātu val., tulk. Santa Domijan Zviedre]. Hena Com, 2019. 
 Muttermilch [vācu val., tulk. Nicole Nau]. KLAK Verlag, 2019.
 Modersmjölken [zviedru val., tulk. Juris Kronbergs]. Tranan, 2020.
 Mleko matki [poļu val., tulk. Dan Lubinski]. Wydawnictwo Sonia Draga, 2021.
 Leche materna [spāņu val., tulk. Rafael Martin Calvo]. Vaso Roto Ediciones, 2021.
 Morsmelk [norvēģu val., tulk. Snorre Karkkonen Svensson]. Oslo: Aschehoug, 2022.

Atsauces 

2015. gada romāni
Romāni latviešu valodā
Džentlmeņi

"Džentlmeņi" () ir 2019. gada Apvienotās Karalistes un ASV kopražojuma asa sižeta komēdija. Filmas režisors un scenārija autors ir Gajs Ričijs. Filmā galvenās lomas atveido Metjū Makonahijs, Čārlijs Hannems, Henrijs Goldings, Mišela Dokerija, Džeremijs Strongs, Edijs Mārsans, Kolins Ferels un Hjū Grānts. Filmas sižets stāsta par amerikāņu marihuānas tirgoni Anglijā, kas vēlas pārdot savu biznesu, izvēršot šantāžu ķēdes un graujot tās.

Filmas "Džentlmeņi" pirmizrāde norisinājās  Curzon Mayfair Cinema kinoteātrī, bet Apvienotās Karalistes kinoteātros to sāka demonstrēt tikai , ASV kinoteātros no , Latvijas kinoteātros no . Filma saņēmusi pozitīvas kritiķu atsauksmes, uzslavas saņēmis pats Ričijs par atgriešanos pie sava stila filmām. Filmas pasaules ienākumi ir 115 miljoni ASV dolāru.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2019. gada filmas
Apvienotās Karalistes filmas
ASV filmas
Gaja Ričija filmas
Pasaules panorāma

"Pasaules panorāma" ir Latvijas Televīzijas Ziņu dienesta (LTV ZD) veidots ārpolitikas ziņu raidījums, kas tiek pārraidīts Latvijas Televīzijas pirmajā kanālā (LTV1).

Raidījums pirmo reizi ēterā nonāca 2017. gada 21. jūnijā, un to vadīja bijušais LTV ārzemju ziņu redaktors Imants Frederiks Ozols. Pašlaik raidījumu vada LTV Ziņu dienesta ārzemju ziņu redaktori — Gints Amoliņš un Ina Strazdiņa. Raidījuma sižetus veido Gints Amoliņš, Ina Strazdiņa, Toms Pastors, Anna Ūdre (LTV ZD ārzemju ziņu redaktore), Judīte Čunka (LTV ZD žurnāliste). Dažos gadījumos sižetus veido arī citi LTV ZD žurnālisti.

Raidījums "Pasaules panorāma" ēterā ir katru nedēļu — trešdienās (19.30), izņemot vasaras mēnešus.

Raidījumā dažādos veidos — ar sižetu, aizkadru, grafiku, attēlu, ārzemju korespondentu iesaisti — kvalitatīvā un augstvērtīgā veidā tiek sniegta jaunākā informācija par notikumiem Baltijā, Eiropā, kā arī pasaulē.

Uz raidījuma tiešraides filmēšanu nereti tiek uzaicināti politologi, ārpolitikas eksperti, kuri komentē, izsaka savas domas par konkrēto tematu, kurš tiek atspoguļots sižeta vai kāda cita formāta veidā. Dažkārt raidījuma ietvaros tiek intervētas pasaulē pazīstamas personības — Harisons Fords, Manfrēds Vēbers, Peters Vāgners, Saimons Serfatijs, Susana Kamara Angulo, Katja Vogta u.c. eksperti ārpolitikas jomā.

Atsauces 

Latvijas televīziju raidījumi
Mežonīgās dabas balss

"Mežonīgās dabas balss" () ir 2020. gada ASV piedzīvojumu filma, kas balstīta uz Džeka Londona 1903. gada romāna "Senču asiņu balss" un Twentieth Century Pictures iepriekšējas 1935. gada filmas adaptācijas motīviem. Filmas režisors ir Kriss Sanderss un šī ir viņa debija kā spēlfilmu režisoram, scenārija autors ir Maikls Grīns. Lomas atveido Harisons Fords, Dens Stīvenss, Omārs Sī, Kārena Gilana, Bredlijs Vitfords un Kolins Vudells. Filmas darbība norisinās 1890. gadā Klondaikas zelta drudža laikā, suns vārdā Baks ir nozagts no mājām Kalifornijā un aizsūtīts uz Jukonu, kur tas sadraudzējas ar vecu vīru un uzsāk kopēju piedzīvojumu.

Filmas "Mežonīgās dabas balss" pirmizrāde ASV un Latvijā norisinājās . Tā saņēma dažādas kritiķu atsauksmes, slavēts tika izklaidējošais sižets un spraigā filmas darbība, savukārt kritizēta nedabiska dzīvnieku datoranimācija. Filma ir kases ieņēmumu izgāšanās, jo tās ienākumi sastāda gandrīz 111 miljonus ASV dolāru pie 125–150 miljonu ASV  dolāru ražošanas budžeta.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2020. gada filmas
ASV filmas
Piedzīvojumu filmas
Latvijas Sirdsdziesma

"Latvijas Sirdsdziesma" ir Latvijas Televīzijas Izklaides raidījumu redakcijas veidots raidījums, kurš ir kādreizējās "Latvijas Šlāgeraptaujas" tradīciju turpinātājs.

"Latvijas Sirdsdziesma" kanāla LTV1 ēterā ir kopš 2016. gada 10. septembra. Raidījuma vadītāji ir Velga Vītola un Normunds Zušs (no 2016. līdz viņa nāvei 2021. gadam raidījumu vadīja Guntis Skrastiņš). Atšķirībā no pirmsteča "Latvijas Šlāgeraptaujas", "Latvijas Sirdziesma" tiek filmēta Latvijas Televīzijas kompleksā Zaķusalā, raidījumā tiek aicināti dažādi mūziķi un mūzikas grupas.

Katru sezonu raidījums aicina savus skatītājus piedalīties gada aptaujā par mīļāko sirdsdziesmu. Aptauja tiek organizēta 3 pakāpēs:

 Balsošana par mēneša dziesmām;
 Starpfināla balsošana (3 reizes aptaujas laikā);
 Fināla balsojums (LTV1 tiešraide).

Raidījuma "Latvijas Sirdsdziesma" ietvaros organizēto šlāgermūzikas finālu uzskaitījums:

 2017. gadā - "Dziesmu sirdij rodi Ventspilī. Amigo Dzintara dziesmu aptaujas fināls", Ventspilī. Uzvarētājs - "Rumbas kvartets" (dziesma "Tur, kur Pērse čalo");
 2018. gadā - "Latvijas Sirdsdziesmas fināls 2018" Lielvārdē, Spīdalas saliņā. Uzvarētājs - Rikardions (dziesma "Vilciens");
 2019. gadā - "Latvijas Sirdsdziesmas fināls 2019" Lielvārdē, Spīdalas saliņā. Uzvarētājs - Artis Šimpermanis (dziesma "Strēlnieka vēstule meitenei")
 2020. gadā - "Latvijas Sirdsdziesmas fināls 2020" tika veidots atšķirīgi no iepriekšējiem. Raidījuma filmēšanas komanda ciemojās pie visiem 15 finālistiem (filmēja viņu izpildītās dziesmas), sestdienas vakarā norisinājās tiešraide LTV1 kanālā, kur piedalījās arī maestro Raimonds Pauls. Uzvarētājs -  Jānis Moisejs (dziesma "Mēnestiņš").
 2021. gadā - "Latvijas Sirdsdziesmas fināls 2021" līdzīgi kā ar iepriekšējā gada fināls. Raidījuma filmēšanas komanda kopā ar visiem 15 finālistiem ceļoja pa vairākām Latvijas pilīm (filmēja viņu izpildītās dziesmas), sestdienas vakarā norisinājās tiešraide LTV1 kanālā. Uzvarētājs -  Mārtiņš Kanters, Saulkrastu koris "Anima" un Auļi (dziesma "Valodiņa").
 2022. gadā - "Latvijas Sirdsdziesmas fināls 2022" Lielvārdē, Spīdalas saliņā. Uzvarētājs - Aija Legzdiņa (dziesma "Ievziedos")

Raidījuma ētera laiks bija katru sestdienu 19.35, taču no 2020. gada 19. marta "Latvijas Sirdsdziesma" raidlaiks ir sestdienās, plkst. 19.05 (kanālā LTV1).

Atsauces 

Latvijas televīziju raidījumi
Zigms Zinkevičs

Zigms Zinkevičs (; dzimis 1925. gada 4. janvārī Jodaušos (Juodausiai), Ukmerģes apriņķī, miris 2018. gada 20. februārī Viļņā) bija lietuviešu valodnieks (lituānists, baltists, dialektologs un onomasts) un Viļņas Universitātes profesors, kā arī vairāku ārvalstu zinātņu akadēmiju loceklis un vairāku universitāšu goda doktors. Kopš 1995. gada arī Latvijas Zinātņu akadēmijas ārzemju loceklis.

Zinkevičs pavisam sarakstījis 15 monogrāfijas, no kurām ievērojamākais darbs ir viņa no 1984. līdz 1994. gadam sešu sējumu apjomā izdotā „Lietuviešu valodas vēsture” (Lietuvių kalbos istorija). Viņš sarakstījis arī vairākus simtus zinātnisko rakstu. Papildus savai dzimtajai lietuviešu valodai Zinkevičs prata arī latviešu, poļu, krievu, vācu, angļu, franču, ukraiņu un baltkrievu valodu.

Dzīvesgājums 
Zinkevičs dzimis 1925. gada 4. janvārī Ukmerģes apriņķī. Izglītību ieguva Viļņas Universitātē, kurā pēc tam nostrādāja līdz 1994. gadam. No 1973. līdz 1988. gadam Zinkevičs bija universitātes Filoloģijas fakultātes Lietuviešu valodas katedras vadītājs, savukārt no 1988. līdz 1991. gadam — Baltu filoloģijas katedras vadītājs. No 1995. līdz 1996. gadam Zinkevičs strādāja kā Lietuviešu valodas institūta direktors, bet 1996. līdz 1998. gadam bija Lietuvas izglītības un zinātnes ministrs.

Atsauces 

1925. gadā dzimušie
2018. gadā mirušie
Seima deputāti
Lietuviešu valodnieki
Lietuviešu vēsturnieki
Viļņas Universitātes absolventi
Albānijas ģerbonis

Albānijas ģerbonis () ir Albānijas nacionālais simbols. Ģerbonis ir Albānijas karoga adaptācija. Tā pamatā ir Skanderbega karogs un ģerbonis. Emblēma virs divgalvainā ērgļa galvas ir Skanderbega ķivere, kas apvilkta ar kazas ragiem. Tiek uzskatīts, ka ērglis pārkāpj pieņemto heraldikas tinktūras likumu, kas aizliedz izvietot krāsu (t.i., tumšu tinktūru) citā krāsā.

Ķiveres nozīmīgums 

Skanderbega ķivere ir veidota no balta metāla un apdarināta ar zelta rotājumiem. Tās augšpusē izvietota no bronzas darināta ragainas kazas galva, kas arī rotāta zeltā. Apakšējā daļā ir vara josla ar monogrammu, kas atdalīta ar rozetēm: * IN * PE * RA * TO * RE * BT *, kas nozīmē Jhezus Nazarenus * Principi Emathie * Regi Albaniae * Terrori Osmanorum * Regi Blesses * Benedictat Te (Jēzus no Nācaretes svētī tevi [Skanderbegu], Mati princi, Albānijas karali, Osmaņu biedu, Epīras karali). Tiek uzskatīts, ka vara svītru ar monogrammu ķiverei pievienoja Skanderbega pēcteči, jo Skanderbegs nekad neturēja nevienu citu titulu, izņemot "Albānijas valdnieks" (Dominus Albaniae). Tādējādi uzraksti uz ķiveres var atsaukties uz neskaidro Albānijas nosaukumu un kā līdzekli, lai identificētu Skanderbega vadību pār visiem albāņiem. Mūsdienu avoti liecina, ka 14. gadsimta albāņi nemainīgi tika identificēti kā cilšu tautas bez savas valsts. Tādējādi atkarībā no tā, kur viņi dzīvoja – ziemeļos vai dienvidos, līdzenumos vai kalnos un ar kādu civilizāciju viņi sazinājās — zināmi ir turku arnauti, grieķu arbaniti vai albanoji, albāņu arberi, arbeni, arbereši un epīri.

Saskaņā ar vēsturnieka Šefketa Plana ziņojumu Sami Frašeri apgalvo, ka vārds Dhu lKarnejn (divu ragu īpašnieks) bija aplamība, kas tika piedēvēta Senās Maķedonijas Aleksandram Lielajam, kaut arī Skanderbegs šo vārdu lietoja islāma formā. Šis skaidrojums tiek apšaubīts, jo maķedoniešu—albāņu un epīru—albāņu nepārtrauktības teorija ir spēcīga tikai albāņu vidū, bet ne starp pārējām Eiropas tautām. Šim atzinumam piekrīt arī Marins Barleti, kurš raksta: “Kad tauta ieraudzīja visus šos jaunos un drosmīgos vīrus ap Skanderbegu, tad nebija grūti noticēt, ka [sultāna] Murada armiju sakāva albāņi. Patiešām, tie laiki, kad spoži bija atnākusi Maķedonijas zvaigzne, gluži tāpat kā tajos sen aizmirstajos Pirra un Aleksandra laikos."

Vēsturiskie ģerboņi

Citi attēli

Atsauces

Ārējās saites 

 Albania  National Emblem In The World All Countries National Emblem

Valstu ģerboņi
Albānijas nacionālie simboli
Daudz laimes, jubilār!

"Daudz laimes, jubilār!" ir Latvijas Televīzijas raidījums, kas tiek pārraidīts kanālā LTV1. Raidījums ir pēctecis raidījumam "Daudz laimes!". Tā vadītājs ir LTV ilggadējs žurnālists Andrejs Volmārs. Atsevišķas sērijas ir vadījis komponists un kādreizējais LTV kultūras žurnālists Edgars Raginskis, kā arī dzejnieks un žurnālists Toms Treibergs.

Raidījumā tiek aicinātas sabiedrībā zināmas un nozīmīgas personības dažādās dzīves jomās — kultūrā, mākslā, uzņēmējdarbībā u.c. Daži no raidījuma viesiem — Roze Stiebra, Olga Rajecka, Mārtiņš Rītiņš, Viktors Zemgals, Ainars Mielavs, Elita Kļaviņa, Džemma Skulme.

Ar plašo LTV arhīvu palīdzību uzaicinātā personība tiek sveikta dzimšanas dienā, gan arī raidījuma skatītāji, kuriem tiek veltīta apsveikuma dziesma. Raidījuma vadītājs kopā ar jubilāru, pārcilājot dzīves atmiņas un iespaidus, ieskatās Latvijas Televīzijas bagātajā arhīvā, kur slēpjas dažādi kultūrvēsturiskie dārgumi — filmas, koncerti, seriāli, raidījumu sižeti, cilvēku portretstāsti.

Raidījums tiek filmēts dažādās vietās — Berga bazāra telpā—birojnīcā, Rīgas Kino muzejā, Latvijas Nacionālajā operā un baletā, Nacionālajā teātrī, mūzikas namā "Daile" un citviet.

Raidījuma "Daudz laimes, jubilār!" ētera laiks ir svētdienās, plkst. 17.20 (LTV1).

Atsauces 

Latvijas televīziju raidījumi
Tomašs Sikora

Tomašs Sikora (; dzimis  Vodzislavā Slonskā, Polijā) ir bijušais poļu biatlonists,  sudraba medaļas ieguvējs masu startā un 1995. gada pasaules čempions 20 km individuālajā distancē.

Karjera 
Ar biatlonu sāka nodarboties 1989. gadā. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Lillehammerē.  Bādgašteinā, Austrijā, izcīnīja savu pirmo godalgu PK posmos, 20 km individuālajā distancē iegūstot 3. vietu. Ziemas olimpiskajās spēlēs pirmo reizi piedalījās 1994. gadā Lillehammerē, kur bija arī Polijas karognesējs atklāšanas ceremonijā. Savās debijas olimpiskajās spēlēs sprintā ierindojās 32. vietā, bet stafetes komandas sastāvā ieguva 8. vietu.

Pasaules čempionātā pirmoreiz piedalījās 1995. gadā Antholcā un izcīnīja zelta medaļu 20 km individuālajā distancē. 1997. gada Pasaules čempionātā ieguva bronzu komandu sacensībās. 2000. gada Eiropas čempionātā Zakopanē kļuva par čempionu iedzīšanā. Kopā Eiropas čempionātos izcīnījis sešas zelta medaļas. 

2004. gada Pasaules čempionātā Oberhofā ieguva sudraba medaļu 20 km individuālajā distancē. 2003.—2004. gada sezonas PK kopvērtējumā klasikā ieguva 3. vietu.

 Turīnā izcīnīja sudraba medaļu 15 km distancē ar kopēju startu, 6,3 sekundes zaudējot vācu biatlonistam Mihaelam Greisam. 2005.—2006. gada sezonā uzvarēja Pasaules kausa sprinta ieskaitē. 2008.—2009. gada sezonā izcīnīja 2. vietu Pasaules kausa kopvērtējumā, piekāpjoties tikai norvēģu biatlonistam Ūlem Einaram Bjērndalenam. Pēc 2011.—2012. gada sezonas noslēdza biatlonista karjeru.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Individuālās uzvaras

Atsauces

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Silēzijas vojevodistē dzimušie
Polijas biatlonisti
Biatlonisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskie sudraba medaļnieki biatlonā
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Nura Tatara

Nura Tatara (; dzimusi ) ir Turcijas tekvondiste, pasaules un Eiropas čempione, olimpisko spēļu medaļniece.

Biogrāfija 
Nura Tatara dzimusi 1992. gada 16. augustā Vanā. Viņa ir kurdu izcelsmes turciete.

Tekvondo karjera 
Sākumā viņa pārstāvēja Ankaras sporta klubu TSE, pēc tam — Ankaras "İller Bankası". Viņas trenere bija Džineita Gilčeka..

2007. gadā 15 gadu vecumā Nura Tatara kļuva par Eiropas tekvondo junioru čempionāta bronzas medaļnieci. Turpmākajos gados viņa veiksmīgi piedalījās dažādos Eiropas tekvondo junioru čempionātos, 2009. un 2010. gadā kļūstot par Eiropas čempioni. Tajā pašā 2010. gadā Sanktpēterburgā viņa piedalījās Eiropas pieaugušo čempionātā, izcīnot sudraba medaļu.

Pirmie panākumi ļāva runāt par Nuru Tataru kā spilgtāko Turcijas tekvondo komandas "jaunpienācēju" . 2012. gadā viņa kļuva par Eiropas čempioni, iegūstot tiesības piedalīties olimpiskajās spēlēs. Londonā viņa ieguva olimpisko spēļu sudraba medaļu, finālā zaudējot korejietei Hvanai Gjunsonai ar rezultātu 5:12..

2013. gadā Mersinā Nura Tatara kļuva par Vidusjūras spēļu čempioni..

2014. gada Eiropas čempionātā Baku Nura Tatata pusfinālā zaudēja topošajai čempionei krievietei Anastasijai Barišņikovai, taču izdevās uzvarēt duelī par bronzas medaļu..

2015. gada pasaules čempionātā Čeļabinskā viņa kļuva par vicečempioni un ieguva bronzas medaļu Universiādes sacensībās Kvandžu. Nura Tatara piedalījās pirmajās Eiropas spēlēs Baku, tur izcīnot bronzas medaļu. Turnīra laikā viņa ceturtdaļfinālā zaudēja azerbaidžānietei Faridai Azizovai, bet pēc tam, piedaloties gandarījuma cīņās, ieguva bronzu, pieveicot holandieti Džoisu van Bārenu un pēc tam francūzieti Abiju Niāru..

2016. gadā viņa atkal ieguva tiesības piedalīties savās otrajās olimpiskajās spēlēs, kas notika Riodežaneiro. Svara kategorijā līdz 67 kilogramiem Nura Tatara aizkļuva līdz pusfinālam, kur papildu kārtā pēc pēkšņas nāves likuma zaudēja francūzietei Abijai Niārai, bet bronzas mačā uzvarēja Čuanu Čiačia no Taivānas..

2018. gadā maijā Nura Tatara ieguva sudraba medaļu Eiropas čempionātā, bet gada otrajā pusē bronzas medaļu Grand Prix sacensībās Mančestrā un zelta medaļu Grand Prix sacensībās Fudžeirā.

2019. gadā Tatara papildināja savu medaļu krājumu, iegūstot sudraba medaļu pasaules čempionātā Mančestrā.

Privātā dzīve 
2017. gadā Nura Tatara apprecējās ar bijušo irāņu tekvondistu Mehranu Askari.

Atsauces

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Vanas ilā dzimušie
Turcijas tekvondisti
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Paukošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Paukošana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem olimpisko spēļu programmā. Paukošanas sacensības tika aizvadītas no 7. līdz 9. aprīlim un tās notika Zapionā. Sportisti varēja sacensties 3 disciplīnās: florete, florete meistariem un zobens. Bija plānots, ka tiks aizvadītas sacensības ar špagu, taču tās tika atceltas. Paukošanas sacensības tika aizvadītas līdz trim pieskārieniem. Paukošana bija vienīgais sporta veids šajās olimpiskajās spēlēs, kur varēja startēt arī profesionāļi. Šajās olimpiskajas spēlēs startēja 15 paukotāji no 4 valstīm. 

Disciplīnā ar floreti par čempionu tika atzīts Francijas sportistu Eiženu Anrī Gravlotu. Floretē meistariem par čempionu atzina Grieķijas paukotāju Leonidu Pirgu, bet disciplīnā ar zobenu par čempionu tika atzīts Joannis Georgjadis. Kopumā medaļas ieguva 8 sportisti no 3 valstīm. Visvairāk medaļas paukošanas sacensībās ieguva Grieķijas sportisti — 4 medaļas.

Kalendārs

Medaļu ieguvēji 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

Medaļu sadalījums starp valstīm

Pārstāvētās valstis un sportisti 
Paukošanā startēja 15 sportisti no četrām valstīm.

Valstis 

Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.

Sportisti

Atsauces 

  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )

Ārējās saites 
 Starptautiskās olimpiskās komitejas rezultātu datubāze.

1896. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1896
Riteņbraukšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Riteņbraukšana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauts olimpisko spēļu programmā. Riteņbraukšanas sacensības notika 8. aprīlī un no 11. līdz 13. aprīlim. Riteņbraukšanā kopumā tika aizvadītas 6 disciplīnas, no tām 1 disciplīna bija šosejas riteņbraukšanā un 5 disciplīnas treka riteņbraukšanā. Šosejas riteņbraukšanā tika aizvadīts grupas brauciens, savukārt treka riteņbraukšanā —  sprints, individuālais brauciens, 10 kilometru, 100 kilometru un  12 stundu braucieni. Riteņbraukšanā startēja 19 sportisti no 5 valstīm.

Par čempionu grupas braucienā kļuva Grieķijas sportists Aristidis Konstantinidis; sprinta, individuālajā braucienā un 10 kilometru braucienā par čempionu kļuva Francijas sportists Pols Masons; 100 kilometru braucienā uzvarēja Francijas sportists Leons Flamāns; savukārt 12 stundu braucienā uzvarēja Austrijas sportists Ādolfs Šmals. Pols Masons bija vienīgais, kurš izcīnīja trīs zelta medaļas, viņa tautietis Leons Flamāns arī kopā izcīnīja trīs olimpiskās medaļas, 1 zelta, 1 sudraba un 1 bronzas medaļu. Savukārt Austrijas sportists Ādolfs Šmals izcīnīja 1 zelta un 2 bronzas medaļas. Francija kopsummā riteņbraukšanā izcīnīja 6 medaļas (4 zelta, 1 sudraba un 1 bronzas medaļu).

Kalendārs

Medaļnieki 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.

 Šosejas riteņbraukšana

 Treka riteņbraukšana

Sportisti ar vairākām medaļām

Medaļu sadalījums pa valstīm

Pārstāvētās valstis un sportisti 
Riteņbraukšanā startēja 19 sportisti no četrām valstīm.

Valstis 
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

 Starptautiskās olimpiskās komitejas rezultātu datubāze.

1896. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1896
Ādolfs Šmals

Felikss Ādolfs Šmals (; dzimis , miris ) bija Austrijas paukotājs un riteņbraucējs, 1896. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieks un trīs olimpisko medaļu ieguvējs riteņbraukšanā.

Šmals ir piedzimis Dortmundē, bet miris Zalcburgā.

1896. gada vasaras olimpiskās spēles 
Šmals 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs Atēnās startēja divos sporta veidos — paukošanā un riteņbraukšanā.

1896. gada 8. aprīlī viņš startēja 100 kilometru braucienā. Taču viņš bija viens no septiņiem sportistiem, kas šajā disciplīnā nefinišēja. 

Nākamajā dienā, 9. aprīlī, viņš startēja paukošanā ar zobenu. Šmals no četrām cīņām uzvarēja tikai vienā, pieveicot Grieķijas sportistu Georgiju Iatridi, bet zaudēja Grieķijas sportistiem Telemaham Karakalam un Joannim Georgjadim un Dānijas sportistam Holgeram Nīlsenam.

Pēc dienas pārtraukuma, 11. aprīlī, Šmals demonstrēja lielisku formu un  ieguva divas bronzas medaļas. Pirmā disciplīna, kurā viņš tajā dienā startēja, bija treka riteņbraukšanas individuālais brauciens. Ādolfa Šmala rezultāts sākotnēji bija identisks ar Grieķijas sportista Stamatija Nikolopula rezultātu — 23 sekundes. Viņi abi veica pārbraucienu, kur labāku rezultātu uzstādīja Nikolopuls, 25.4 sekundes, bet Šmala rezultāts bija 26.6 sekundes. Viņi abi piekāpās arī Francijas sportistam, zelta medaļas ieguvējam, Polam Masonam.

Pēc tam Šmals izcīnīja trešo vietu arī 10 kilometru sacensībās, zaudējot Francijas sportistiem Polam Masonam un Leonam Flamānam 

13. aprīlī Šmals beidzot izcīnīja arī zelta medaļu 12 stundu sacensībās. Viņš 12 stundu laikā veica 314.997 kilometrus. Jau desmitajā aplī Šmals bija noķēris visus 7 sportistus par apli un turpmāko sacensību daļu Šmals pieskatīja Lielbritānijas sportistu Frederiku Kīpingu. Šajā disciplīnā šie abi sportisti bija vienīgie, kas spēja veikt braucienu visas 12 stundas.

Rezultāti

Rakstīšana 
Šmals, tāpat kā viņa tēvs, bija žurnālists, vēlāk arī vairāku grāmatu autors, parakstīja tās ar vārdu Ādolfs Šmals-Filiuss (), viņa populārākais darbs bija 1904. gadā sarakstītais Ohne Chauffeur ("Bez vadītāja"), rokasgrāmata motociklistiem.

Atsauces

Piezīmes 
  (Fragments pieejams )

Ārējās saites 

 
 Ādolfs Šmals (SOK profils) 
 Ādolfs Šmals (Sports Reference profils) 

1872. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Ziemeļreinā-Vestfālenē dzimušie
Austrijas riteņbraucēji
Austrijas paukotāji
Austriešu rakstnieki
Žurnālisti
Paukotāji 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Riteņbraucēji 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
Austrijas sportisti 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs
1896. gada vasaras olimpisko spēļu medaļnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki riteņbraukšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki riteņbraukšanā
Austrijas olimpiskie zelta medaļnieki
Austrijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Šaušana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Šaušana 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļaut olimpisko spēļu programmā. Šaušanas sacensības tika aizvadītas Skopeftirionā, Kalitejā no 8. līdz 12. aprīlim. Skopeftirons bija būve, kas tika speciāli būvēta priekš šīm sacensībām. Šaušanas sacensībās bija iekļautas 5 disciplīnas ar diviem dažādiem šaujamieročiem — pistoli un šauteni. Ar pistoli bija trīs disciplīnas — 25 metri ar militāro pistoli, 25 metri ātršaušana un 30 metri ar pistoli. Savukārt ar šauteni bija 200 metri ar militāro šauteni un 300 metri, 3 pozīcijās ar šauteni. Šaušanas sacensībās kopā startēja 61 sportists no 7 valstīm, lielākā daļa no tiem, 50 sportisti, pārstāvēja Grieķiju.

Par čempionu 25 metros ar milirāto šauteni tika atzīts ASV sportists Džons Peins. Viņa brālis Samners Peins par čempionu kļuva 50 metros ar pistoli, bet 25 metros ātršaušanā ar pistoli uzvarēja Grieķijas sportists Joannis Frangudis. 200 metru šaušanā ar šauteni uzvarēja Grieķijas sportists Pantelis Karasevds, bet 300 metru triju pozīciju šaušanā ar šauteni uzvarēja Grieķijas sportists Georgijs Orfanidis. Sportisti Samners Peins un Georgijs Orfanidis bija vienīgie sportisti, kuri šajās sacensībās izcīnīja gan vienu zelta, gan vienu sudraba medaļu. Kopumā visvairāk medaļas izcīnīja Grieķijas sportisti — 9 medaļas, 3 zelta, 3 sudraba un 3 bronzas medaļas.

Kalendārs

Medaļnieki 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika piešķirta sudraba medaļa, bet turpmākās vietas netika apbalvotas.
 Pistole

 Šautene

Sportisti ar vairākām medaļām

Medaļu sadalījums starp valstīm

Pārstāvētās valstis un sportisti 
Šaušanā startēja 61 sportists no septiņām valstīm. Šaušana pēc sportistu skaita bija trešais pārstāvētākais sporta veids šo olimpisko spēļu programmā.

Valstis 
Iekavās uzrādīts sportistu skaits no valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējās saites 
 Starptautiskās olimpiskās komitejas rezultātu datubāze.
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

1896. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1896
Nikolajs Nosovs

Nikolajs Nosovs (, dzimis , miris ) bija padomju bērnu literatūras rakstnieks, vislabāk pazīstams kā "Nezinīša" grāmatu sērijas autors. Rakstīja arī lugas, īsos stāstus un filmu scenārijus.

Bērnība un jaunība 
Dzimis estrādes aktiera ģimenē, bērnību aizvadīja Irpiņas pilsētā. No 1927. līdz 1929. gadam studēja Kijivas Mākslas institūtā, vēlāk pārvācās uz Maskavu, kur 1932. gadā absolvēja Viskrievijas Valsts kinematogrāfijas institūtu.

Karjera  
Nosova literārā debija notika 1938. gadā. No 1932. līdz 1951. gadam viņš strādāja par izglītojošo filmu producentu. Otrā pasaules kara laikā režisēja filmas Sarkanās armijas vajadzībām, par ko 1943. gadā tika apbalvots ar Sarkanās Zvaigznes ordeni.

1938. gadā Nosovs sāka publicēt savus darbus. Tika publicēti stāsti Затейники, Живая шляпа, Огурцы, galvenokārt tos publicēja bērnu žurnāls Murzilka. Par populārākajiem stāstiem kļuva stāsti "Jautrā saimīte" (1949), "Koļas Siņicina dienasgrāmata" (1950) un "Vitja Maļejevs skolā un mājās" (1951), par kuru Nosovu apbalvoja ar trešās pakāpes Staļina prēmiju.

Lasītāju popularitāti ieguva viņa romāni-pasakas par Nezinīti, pirmais darbs no šis sērijas tika izdots 1954. gadā, vēlāk tiek publicēti "Nezinītis Saules pilsētā" (1958) un "Nezinītis uz Mēness" (1964–1965). Šie darbi tika tulkoti daudzās bijušās PSRS republiku valodās. Pēc to motīviem tika veidotas vairākas animācijas filmas un seriāli.

1969. gadā tika apbalvots ar Nadeždas Krupskas vārdā nosaukto Krievijas PSFR Valsts prēmiju (Государственная премия РСФСР имени Н. К. Крупской).

Sarakstīja arī autobiogrāfiskus darbus "Novele par manu draugu Igoru" (Повесть о моём друге Игоре) un "Noslēpums akas dzelmē" (Тайна на дне колодца).

Piemiņa 
2008. gadā Krievijas Centrālā banka izlaida sudraba monētu par godu rakstnieka 100. dzimšanas dienai.

Atsauces

Ārējās saites 

1908. gadā dzimušie
1976. gadā mirušie
Krievu rakstnieki
Padomju rakstnieki
Krievu valodā rakstošie
Ar Sarkanās Zvaigznes ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Staļina prēmijas laureāti
20. gadsimta rakstnieki
Kijivā dzimušie
Vīnerneištate

Vīnerneištate (, ) ir pilsēta Austrijas ziemeļaustrumos, Lejasaustrijas federālajā zemē, 50 km uz dienvidiem no valsts galvaspilsētas Vīnes. Vīnerneištatei ir Austrijas statūtpilsētas statuss. 2019. gadā pilsētā dzīvoja 45,3 tūkstoši iedzīvotāju. Līdz ar to tā ir otra lielākā pilsēta Lejasaustrijā aiz Sanktpeltenes.

Vīnerneištati 1194. gadā dibināja Bābenbergas hercogs Leopolds V, bet pilsētas tiesības ieguva 1277. gadā. 15. gadsimtā tā bija Svētās Romas impērijas valdnieka Frīdriha III rezidence. Šajā laikā tā arī uzplauka. Otrā pasaules kara laikā pilsēta stipri cieta no aviācijas uzlidojumiem, līdz ar to daudzas vēsturiskās ēkas tika iznīcinātas.

Pilsētā atrodas viena no pasaulē vecākajām militārajām akadēmijām Terēzijas militārā akadēmija, kuru 1751. gadā izveidoja Austrijas ķeizariene Marija Terēze, lai apmācītu virsniekus Austrijas armijai.

Ārējās saites 

Austrijas pilsētas
Lejasaustrija
Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Vieglatlētika 1896. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no deviņiem sporta veidiem, kas bija iekļauts olimpisko spēļu programmā. Vieglatlētikas sacensības galvenokārt tika aizvadītas Panatinaiko stadionā, maratona distances sākums bija Maratonas pilsētā, bet finišs Panatinaiko stadionā. Kopumā vieglatlētikā tika aizvadītas 12 disciplīnas, no tām 5 — skrejceļa disciplīnas, 1 — šosejas disciplīna un 6 — laukuma disciplīnas. Vieglatlētikas sacensībās kopā startēja 64 sportisti no 10 valstīm.

Par čempionu 100 metros kļuva ASV sportists Tomass Bērks, viņš par čempionu kļuva arī 400 metru distancē. Lielbritānijas sportists Edvīns Fleks par čempionu kļuva 800 metru un 1500 metru skriešanas distancēs. 110 metru barjerskrējienā uzvarēja ASV sportists Tomass Kērtiss. Maratona distancē uzvarēja Grieķijas sportists Spiridons Luiss. Kroņprincis Konstantīns, priecādamies par maratona uzvarētāja grieķa Spiridona Luisa panākumiem, kopā ar viņu noskrēja pēdējos metrus līdz finišam. Augstlēkšanas un tāllēkšanas disciplīnās uzvarēja ASV sportists Ellerijs Klārks. Trīssoļlēkšanā uzvarēja ASV sportists Džeimss Konolijs, viņš tiek uzskatīts arī par pirmo mūsdienu olimpisko spēļu čempionu. Kārtslēkšanā uzvarēja ASV sportists Viljams Hoits, bet lodes grūšanā un diska mešanā uzvarēja ASV sportists Roberts Garets. Vairāki no sportistiem izcīnīja vairākas medaļas. Roberts Garets bija medaļām bagātākais sportists vieglatlētikā, viņš kopumā izcīnīja divas zelta un divas sudraba medaļas. Kopumā ASV izcīnīja 17 olimpiskās medaļas vieglatlētikā.

1896. gada vasaras olimpiskās spēles bija pirmās, kur mūsdienu pasaulē starptautiskā sporta pasākumā tika aizvadītas lodes grūšanas un maratona sacensības.

Spiridona Luisa, Roberta Gareta un Džeimsa Konolija panākumi olimpiskajās spēlēs tika dokumentēti 1984. gadā NBC miniseriālā — Pirmās olimpiskās spēles: Atēnas 1896.

Dienu pēc oficiālā maratona norises Stamata Reviti noskrēja 40 kilometru garo distanci 5 stundās un 30 minītēs, finišējot ārpus Panathinaiko stadiona. Viņai tika liegta dalība oficiālajās sacensībās, jo 1896. gada olimpiskās spēlēs startēja tikai vīrieši, jo sievietes olimpiskajās spēlēs nedrīkstēja piedalīties.

Kalendārs

Medaļnieki 

Šīs medaļas piešķīra Starptautiskā Olimpiskā komiteja ar atpakaļejošu datumu; Spēļu laikā uzvarētājiem tika pasniegtas sudraba medaļas un bronzas medaļas. Sportisti, kas ieņema trešo vietu, medaļas nesaņēma.

Skrejceļa disciplīnas

 Šosejas disciplīnas

Laukuma disciplīnas

Sportisti ar vairākām medaļām

Medaļu sadalījums starp valstīm

Pārstāvētās valstis un sportisti 
Vieglatlētikā startēja 64 sportisti no 10 valstīm. Vieglatlētika pēc sportistu skaita bija otrs pārstāvētākais sporta veids šo olimpisko spēļu programmā.

Valstis 

Iekavās norādīts sportistu skaits no attiecīgās valsts.

Sportisti

Atsauces

Ārējas saites 
  (Digitally available at  )
  (Excerpt available at  )
 

 Starptautiskā Olimpiskā komitejas rezultātu datubāze

1896. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1896
Jozefs Nesvadba

Jozefs Nesvadba (, dzimis , miris ) bija čehu rakstnieks, viens no sociālisma laikmeta nozīmīgākajiem Čehoslovākijas zinātniskās fantastikas žanra pārstāvjiem, tulkotājs, scenārists, psihiatrs.

Latviešu valodā pārtulkots un izdots Jozefa Nesvadbas zinātniski fantastisko stāstu krājums "Einšteina smadzenes" (1968, sērija "Fantastikas pasaulē").

Biogrāfija 
Jozefs Nesvadba dzimis Prāgā, Čehoslovākijā 1926. gada 19. jūnijā skolotāju ģimenē. No 1945. līdz 1950. gadam viņš studēja Prāgas Kārļa universitātes medicīnas fakultātē, 1950. gadā iegūstot grādu psihiatrijā, bija grupas psihoterapijas pionieris Čehoslovākijā.

Sākotnēji tulkoja dzeju no angļu valodas. 50. gadu sākumā, būdams vēl students, sarakstīja vairākas teātra lugas, piecdesmito gadu beigās sāka rakstīt zinātniskās fantastikas īsos stāstus. Viņa zinātniskās fantastikas tēma bieži bija psihiatrija.

Pēc dažiem Josefa Nesvadbas stāstiem tika uzņemtas filmas, piemēram, "Ksēnemindes idiots", "Rīt es pamodīšos un applaucēšos ar tēju". Viņš strādāja arī pie vairākiem TV un radio seriāliem. Literāro darbību turpināja arī pēc Čehoslovākijā 1989. gadā notikušās Samta revolūcijas.

Bija reģistrēts kā Čehijas komunistiskās slepenpolicijas StB aģents ar segvārdu Autor.

Nesvadbas darbi tulkoti angļu, bulgāru, ungāru, gruzīnu, ķīniešu, korejiešu, mongoļu, vācu, poļu, rumāņu, krievu, serbu-horvātu, slovāku, ukraiņu, franču, japāņu un latviešu valodā. Viņš bija Čehoslovākijas Rakstnieku savienības Zinātniskās fantastikas literatūras sekcijas priekšsēdētājs, pārstāvēja Čehoslovākiju vairākos SF kongresos, bija World SF Čehijas sekcijas priekšsēdētājs un divreiz šīs organizācijas balvas ieguvējs.

1983. gadā Nesvadbam tika piešķirts Nopelniem bagātā mākslinieka nosaukums.

Dzīves laikā daudz ceļoja, divus gadus pavadīja ASV.

Jozefs Nesvadba miris Prāgā 2005. gada 26. aprīlī.

Atsauces

Ārējas saites 
 The Josef Nesvadba Page
 
 Йозеф Несвадба в Библиотеке Максима Мошкова
 Йозеф Несвадба на сайте Архив фантастики
 Йозеф Несвадба в Энциклопедии фэнтези и научной фантастики
 Фантастика чехословацких писателей в Лаборатории фантастики
 Если. 2005. № 7 (149).

Čehu valodā rakstošie
20. gadsimta rakstnieki
Čehijas rakstnieki
2005. gadā mirušie
1926. gadā dzimušie
Prāgā dzimušie
Leipcigas kauja

Leipcigas kauja (), arī Tautu kauja (, ), bija nozīmīga kauja pret Napoleona Bonaparta spēkiem, kas norisinājās no  līdz . Kauja norisinājās Saksijas karalistē, pie Leipcigas. Tajā Sestā koalīcija (Krievijas Impērija, Austrijas impērija, Prūsijas karaliste un Zviedrija) pieveica Napoleona spēkus un pēc kaujas Napoleons zaudēja kontroli pār teritorijām uz austrumiem no Reinas. Pēc kaujas beidza pastāvēt arī Reinas konfederācija.

Atsauces

Ārējās saites 

Napoleona kari
Kaujas ar Vācijas piedalīšanos
Kaujas ar Francijas piedalīšanos
Kaujas ar Austrijas piedalīšanos
Kaujas ar Krievijas piedalīšanos
Kaujas ar Zviedrijas piedalīšanos
Feldkirha

Feldkirha (, ) ir pilsēta Austrijas rietumos, Forarlbergas federālajā zemē. Atrodas Reinas Alpos, Illes upes krastos netālu no Austrijas robežas ar Lihtenšteinu un Šveici. Tā ir Austrijas tālākā pilsēta uz rietumiem.  2020. gadā Feldkirhā dzīvoja 34,2 tūkstoši iedzīvotāju.

Ārējās saites 

Austrijas pilsētas
Forarlberga
Stojna Vangelovska

Stojna Vangelovska (; dzimusi ) ir bijusī Dienvidslāvijas, pēc tam Maķedonijas basketboliste, 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sudraba medaļas ieguvēja.

Karjera 
Pirmoreiz Dienvidslāvijas olimpiskās komandas sastāvā Stojna Vangelovska iekļuva 1984. gadā. Olimpiskajās spēlēs Stojna kļuva par savas valsts visjaunāko basketbolisti. Losandželosā piecās spēlēs Dienvidslāvijas basketbolistēm izdevās izcīnīt tikai vienu uzvaru, ieņemot pēdējo vietu priekšsacīkšu turnīrā, kas notika pēc apļa sistēmas. Pēc priekšsacīkstēm par medaļām cīnījās tikai četras labākās komandas, līdz ar to tajās iegūtā sestā vieta palika galīgā vieta Dienvidslāvijas sieviešu komandai.

Pēc olimpiskajām spēlēm, kas nenesa panākumus, Vangelovska turpināja spēlēt savā valstī, kā rezultātā līdz nākamajām olimpiskajām spēlēm Seulā viņa izvirzījās par valstsvienības kapteini. 1988. gada vasaras olimpisko spēļu sieviešu basketbola turnīrs notika divās kārtās, pirmajā kārtā visas astoņās komandas tika sadalītas divās grupās, no kurām pirmās divas vietas devās iekļuva pusfinālā, bet pēdējās divas piedalījās kvalifikācijā par 5. līdz 8. vietu. Dienvidslāvijas basketbolistes pieveica Čehoslovākiju un Ķīnu, zaudēja ASV komandai un ieguva savā grupā otro vietu. Pusfinālā uzveicot Austrālijas valstsvienību ar viena punkta starpību, Dienvidslāvija sasniedza finālu, kur atkal zaudēja amerikāņu basketbolistēm. Stojna Vangelovska ar savu komandu kļuva par spēļu sudraba medaļnieci.

Pēc tam Stojna vairākas reizes tika atzīta par labāko spēlētāju pasaules un Eiropas čempionātos un, pēc savas sporta karjeras beigšanas, kļuva par Maķedonijas Olimpiskās komitejas viceprezidenti, Direktoru padomes locekli, kā arī Maķedonijas Olimpiskās komitejas Milžu (Slavenību) kluba () locekli .

Atsauces

Ārējās saites 

1964. gadā dzimušie
Skopjē dzimušie
Dienvidslāvijas basketbolisti
Ziemeļmaķedonijas basketbolisti
1984. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
1988. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Deniss Šmihaļs

Deniss Šmihaļs (, dzimis  Ļvivā) ir Ukrainas uzņēmējs un politiķis. 2020. gada 4. martā tika iecelts par Ukrainas premjerministru.

Dzīvesgājums 
1997. gadā absolvēja Ļvivas Politehnikumu. 2003. gadā viņam piešķira Ekonomisku zinātņu kandidāta goda nosaukumu. Strādāja Ļvivas apgabala administrācijā par Ekonomikas nodaļas vadītāju, kā arī Ukrainas Ieņēmumu un Nodevu Ministrijā. No 2015. līdz 2017. gadam bija saldēto preču izplatītāja TVK Lvivkholod viceprezidents. 2018. un 2019. gadā bija Burštinas TES direktors, kas ir lielākais elektrības ražotājs Ivanofrankivskā un Ukrainas oligarha Rinata Ahmetova holdinga daļa. 

No 2019. gada 1. augusta līdz iecelšanai premjerministra amatam bija Ivanofrankivskas apgabala gubernators. 2020. gada 4. februārī viņš tika iecelts par Ukrainas kopienu un teritoriju attīstības ministru, bet tā paša gada 4. martā kļuva par Ukrainas premjerministru, nomainot amatā Oleksiju Hončaruku.

Ģimene 
Precēts ar Jekaterinu Šmihaļu. Ir divas meitas – Anna un Sofija.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1975. gadā dzimušie
Ukrainas politiķi
Ukrainas premjerministri
Ļvivā dzimušie