Ainārs Gulbis

Ainārs Gulbis (dzimis 1959. gada 30. novembrī) ir uzņēmējs, miljonārs, SIA Garkalns spēļu automātu zāļu Vulkan (tagad — daļa no SIA Olympic Casino Latvia) bijušais īpašnieks, AS Sofware House Rīga (SWH) (tagad — SIA DATI Group) grupas dibinātājs un prezidents, viens no ietekmīgākajiem uzņēmējiem 1990. gados ar lielu ietekmi gan Latvijas ekonomikā, gan politikā.

A. Gulbis arī ir Šveicē reģistrētā investīciju uzņēmuma Almera Investment AG līdzīpašnieks, Britu Vidžīnu salās reģistrētā ofšora Davis Group LTD patiesais labuma guvējs, un tāpat varētu atrasties aiz Maurīcijā reģistrētā ofšora, kam pieder AS SWH Grupa ar tās īpašumiem Rīgā, Skanstes ielā. Līdzās tam, A. Gulbis ir viens no trim gāzes importētāja SIA Itera Latvija līdzīpašniekiem. Zināms, ka 2022. gadā SIA Itera Latvija ievietota ar Krievijas sankcionēto personu saistīto uzņēmumu sarakstā, jo uzņēmuma faktiskais kontrolētājs ir Krievijas valsts enerģētikas uzņēmuma "Rosņeft" vadītājs Igors Sečins, kuram ir tuvas saites ar Krievijas prezidentu Vladimiru Putinu.

Uzņēmējdarbība 
Latvijas PSR laikā,1980.tajos gados, A. Gulbis strādāja par bārmeni, tostarp kafejnīcā-bārā "Malvīne" Ļeņina ielā 101 (vēlāk - Brīvības iela). Labi nopelnītais, kā arī izkoptais paziņu loks ļāva 80.to gadu beigas A.Gulbim uzsākt savu uzņēmējdarbību - lietotās kopēšanas un datortehnikas ievešanu un tirdzniecību. Preces ārzemēs viņam palīdzēja savākt Vācijā pazīstamais informāciju tehnoloģiju speciālists, trimdas latvietis Jānis Gobiņš. Šādi A. Gulbis nopelnīja savu pirmo miljonu.

A. Gulbja datortehnikas tirdzniecības kooperatīvs "Biržas sabiedrība" 1990. gadā tika pārveidots par AS Sofware House Rīga (SWH), kas saistīts arī ar Šveicē reģistrēto SWH Riga Zurich AG. Jaunais uzņēmums uzsāka arī programmēšanas biznesu. Vācijā pārdotā datorprogramma mākslinieku sociālās apdrošināšanas sistēmai atnesa miljonus. Zināms, ka SWH izmantoja arī tā dēvētās pirmās nakts tiesības uz vairākiem Latvijas PSR militārā kompleksa un Valsts drošības komitejas (VDK) industrijas objektiem — Komutators, Dambis, Liepājas kuģu remonta rūpnīca u.c. 1993. gada beigās, 1994. gada sākumā SWH grupas varenība bija sasniegusi augstāko virsotni. SWH impērijā ietilpa ražojoši uzņēmumi, finanšu institūcijas (Rīgas Apvienotā Baltijas banka un Ventspils Apvienotā Baltijas banka), kā arī tai piederēja daļas medijos, piemēram, laikrakstā Labrīt un Radio SWH.

Nākamo būtisko kapitāla pieaugumu radīja A. Gulbja draudzība ar agrofirmas "Ādaži" priekšsēdētāja Alberta Kaula vietnieku Māri Forstu un viņa tābrīža padoto, Ādaži Impex vadītāju Grigoriju Lučanski. Iespēja sadarboties ar G. Lučanski, kurš vēlāk kļuva par miljardieri un vienu no pasaulē visskandalozākajiem biznesmeņiem, A. Gulbim palīdzēja iesaistīties tādu tranzīta uzņēmumu vadībā kā Ventrans, Ventkālijs, Ventkondensāts, Ventminerāls, Lat Transnafta u. c., kā arī piedalīties Kālija parka dibināšanā. Cita starpā A. Gulbis ir iezīmējies arī ar mēģinājumu privatizēt agrofirmu "Ādaži", kurai jau padomju laikos bija ekskluzīvas tiesības tirgoties ar Rietumu kapitālistiem, pārdodot tiem Krievijas dabas resursus, galvenokārt kālija sāli. Tomēr darījums nenotika, jo A. Gulbis Ādažos sastapa spēcīgu pretestību, un devās citos darbības virzienos.

Sabiedrībā mazāk zināma ir A. Gulbja saistība ar azartspēļu industriju, jo tā netika popularizēta. Līdz 2016. gadam, pirms uzņēmums pārdots kazino ķēdei SIA Olympic Casino Latvia, A. Gulbim bija 81% kapitāldaļu, bet viņa dēlam Ernestam Gulbim — 5% kapitāldaļu Kiprā reģistrētajā ofšora uzņēmumā 4SG Limited. Caur šo ofšora uzņēmumu A. Gulbim piederēja Latvijas uzņēmums SIA Garkalns un tam piederošā SIA Post-Nevada, kas Latvijā izveidoja spēļu automātu zāļu ķēdi ar zīmolu Vulkan. Vulkan ķēde tās pārdošanas brīdī 2015.gadā bija attīstījusies līdz pat 20 zālēm ar 432 spēļu automātiem.

Attiecības ar Aivaru Lembergu 
A. Gulbja attiecībām ar Aivaru Lembergu ir gara vēsture — tās aizsākās 1990. gadu sākumā, kad SWH grupa sāka nodarboties ar dažādu kravu, galvenokārt naftas un naftas produktu, kālija sāls u.c. tranzītu caur Ventspils ostu.

SWH grupu pārstāvošie uzņēmēji ar Aināru Gulbi priekšgalā 1990. gados vēlējās privatizēt AS Ventspils nafta (tagad — AS Latvijas kuģniecība), kuras padomes loceklis bija Aivars Lembergs. Naudas grūtību dēļ A. Gulbis darījuma veikšanai ieķīlāja AS Latvijas Naftas tranzīts (LNT) daļas, kuras vēlāk zaudēja, jo parādu nespēja atdot.

1993. gada 22. jūlijā Aivars Lembergs iegādājās 10 akcijas uzņēmumā SWH, tādējādi kļūstot par uzņēmuma akcionāru. Dienu vēlāk A. Lembergs un A. Gulbis noslēdza trasta līgumu, kura atsevišķs punkts to klasificēja kā konfidenciālu. Ar šo dokumentu A. Gulbim tika uzticēta ne tikai A. Lembergam piederošo akciju turēšana un pārvaldīšana, kā arī viņa interešu pārstāvēšana, bet arī dividenžu un jebkādu citu maksājumu saņemšana un tālāka nodošana īstajam akcionāram. Vien pāris nedēļas vēlāk vēlāk A. Lembergs iegādātās 10 SWH akcijas tikpat pēkšņi pārdeva tālāk Aivaram Borovkovam. Savukārt vēl trīsarpus mēnešus vēlāk  AS Ventspils nafta padome ar A. Lembergu tās sastāvā izlēma, ka iznomāšana uzņēmumam SWH nebūtu pareiza un atbilstoša Latvijas valsts interesēm. Neraugoties uz šo rīcību, abu pušu sadarbība turpinājās vēl ciešāk.

Pamazām A. Gulbja parādsaistību apmērs ar A. Lembergu saistītajos uzņēmumos pieauga — Ventspils pilsētas domei 1990. gadu vidū parādā bija A. Gulbja vadītais tranzīta uzņēmumu Ventrans, un arī 1990. gadu beigās, līdz ar biroja tehnikas tirdzniecības uzņēmuma SIA "Inter-Rīga" kapitāldaļu mantošanu, A. Lembergs ieguva tiesības piedzīt šī uzņēmuma parādsaistības no A. Gulbja.

Politiskais lobijs 
Kapitālu noturēt un vairot A. Gulbim 1990. gados palīdzēja politiskā lobija aktivitātes.

1993. gada aprīlī A. Gulbis esot organizējis 5. Saeimas valdības veidošanas sarunas Cīrihē, un bija ieinteresēts jaunā Ministru prezidenta amatam virzīt Aivara Lemberga kandidatūru, tomēr Lembergs no piedāvājuma atteicies. Vairākus gadus vēlāk, 2015. gadā, intervijā ar medijiem, A. Lembergs komentēja šādi:Tajā laikā Ainārs Gulbis bija Latvijas varenākais cilvēks. Sitot pa savu bikšu kabatu labajā pusē, viņš vienmēr centās atgādināt, ka Latvijas politiķi esot viņa kabatā. Ar šo žestu viņš droši vien lika manīt, ka politiķus nopērk un tādējādi var atrisināt jebkurus jautājumus. Tik tiešām Ainārs Gulbis toreiz mani aģitēja kļūt par premjeru. (...) Taču manī neradās vēlme strādāt Aināra Gulbja vadībā. Tajā laikā Gulbim piederēja daudz naudas, daudz nekaunības, drosmes un izdomas, bet tas viss bija virzīts tikai uz viņa interešu un ambīciju apmierināšanu un viņa kabatu. (...) Tas bija 1993. gada sākums. Tagad uzskatu, ka mans lēmums bija pareizs, jo drīz pēc tam Gulbja bezjēdzīgā mētāšanās ar naudu un visu pirkšana, veidojot parādus, pielika punktu SWH impērijai. 1997.—1998. gadā tā izbeidzās ar pilnīgu fiasko.Tāpat arī tiek apgalvots, ka A. Gulbis bijis politiskās partijas "Latvijas ceļš" galvenais sponsors 5. Saeimas vēlēšanās 1993. gada jūnijā, kas bija pirmās Saeimas vēlēšanas kopš Latvijas neatkarības atjaunošanas 1991. gadā. Pārbaudīt dokumentāri to nav iespējams, jo tajos laikos nebija stingras partiju finansēšanas likumdošanas. 5. Saeimas vēlēšanās visvairāk mandātu ieguva toreizējā partija Latvijas Ceļš, kas šai partijai deva lielu varu valstī.

Tiesvedība pret Jāni Zuzānu 
2020. gadā A. Gulbis uzsāka lietu pret Jāni Zuzānu, Latvijā lielākās azartspēļu industrijas pārstāvošās Alfor grupas īpašnieku. Lietā strīds bija par to, kādā veidā vairākas gleznas, kas agrāk bijušas A. Gulbja īpašumā (tostarp Vilhelma Purvīša, Jaņa Rozentāla un citu latviešu vecmeistaru darbi), nonākušas pie Zuzāna. Zināms, ka lietā tiek skatīti materiāli par privātiem notikumiem un norēķiniem, tostarp vairākos miljonos eiro mērāmiem maksājumiem skaidrā naudā. No J. Zuzāna puses tiek uzturēta versija, ka tās gleznas viņam esot pārdotas 2016. gadā, taču neatbildot, kad notikuši maksājumi, un vai tie bijuši skaidrā naudā.

Ģimene un privātā dzīve 
A. Gulbja tēvs ir latviešu basketbolists, nelaiķis Alvils Gulbis.

A. Gulbim ir arī brālis Alvils Gulbis.

Savukārt ar aktrisi, aktiera Ulda Pūcīša meitu Milenu Gulbi, A. Gulbim ir dēls, tenisists Ernests Gulbis. Tāpat A. Gulbim ir arī dēls Kristaps Gulbis, un meitas Elīna Gulbe un Laura Gulbe.

Iespējams, A. Gulbim ir arī radniecīgas saites ar SIA DATI Group (agrāk — AS Sofware House Rīga (SWH)) patiesā labuma guvēju Aldi Gulbi.

Atsauces 

1959.gadā dzimušie
Latvijas uzņēmēji
Azartspēles Latvijā
Padomju laika bārmeņi