Rīgas osta

Rīgas brīvosta ir lielākā osta Latvijā, Daugavas grīvā, Rīgas pilsētā, kuru pārvalda Rīgas Brīvostas pārvalde. Osta izvietojusies Daugavas abos krastos 15 km garumā, un ir atvērta kuģošanai visos gadalaikos. Kopējais ostas piestātņu garums ir 18 km; kuģa maksimālā iegrime pie piestātnes — 15 metri. Brīvostas teritorijā esošo terminālu kravu pārkraušanas jauda ir 45 000 000 t gadā. Līdz 70% no Rīgas brīvostas kravu apgrozījuma ir tranzītkravas nosūtīšanai uz vai saņemšanai no NVS. Rīga ir daudzfunkcionāla osta.  Galvenās kravas ir konteineri, ogles, kokmateriāli, konteineri, naftas produkti, labības produkti, dažādi metāli un minerālmēsli. 

Pašlaik (2019) Rīgas ostā darbojas tikai viena regulāra pasažieru un kravas/pasažieru prāmju līnija, kas savieno Rīgu ar Stokholmu. 
Savulaik pastāvēja arī savienojums ar Lībeku, kuru nodrošināja operators Latlines.

Pasažieru pārvadājumi 
{| class="wikitable"
!Operators
!Līnija
!Kuģi
!Kursē
|-
| rowspan="6"| Tallink
|Rīga - Stokholma*
| rowspan="2"|Romantika*; Victoria I*
| rowspan="2"| Pēc atsevišķa rīkojuma*
|-
|Stokholma - Rīga*
|-
|Rīga - Helsinki
| rowspan="2"|Romantika; Silja Serenade; Baltic Queen 
| rowspan="2"| Katru otro dienu un arī pēc atsevišķa rīkojuma
|-
|Helsinki - Rīga
|-
|Rīga - Mariehamna (Ālandu salas)
| rowspan="2"|Romantika| rowspan="2"| Speckruīzs, pēc atsevišķa rīkojuma
|-
|Mariehamna (Ālandu salas) - Rīga
|-

|}

 Vēsture 
 Rīdzenes osta 
Pirmā osta Rīdzenes upē pie tās ietekas Daugavā — t. s. Rīgas ezerā, — izveidojās līdz ar cilvēku apmešanos šajā vietā (mūsdienu 13. janvāra ielas apvidū). Pirmo reizi šī osta pieminēta Indriķa hronikas aprakstā par Rīgas dibināšanu 1201. gadā, no 1297. gada ir saglabājušās senākās ziņas par jau esošas ostmalas nostiprināšanu, iedzenot krastos pāļus 7 pēdu — 2,13 metru — dziļumā. 13. gs. beigās Rīgas pilsēta iestājās Hanzas savienībā, kas veicināja strauju ostas attīstību. Tika uzcelts tilts pāri Rīdziņai, kuras vidū tika atstāts brīvs laukums lielajiem kuģiem. Uz citām Eiropas ostām caur to eksportēja galvenokārt vasku, linus, kaņepes, kokmateriālus un zvērādas, bet importēja audumus, vīnus, amatniecības izstrādājumus. Atšķirībā no citām Hanzas savienības ostu pilsētām, savas tirdzniecības flotes Rīgai nebija.

 Daugavas krastmala 
14. gs. beigās par pilsētas galveno ostu kļuva Daugavas krastmala, atstājot Rīdzenes upes izteku nelielu buru laivu piestātnēm un kuģu ziemošanai (Rīdzenes upes veco ostu par laivu piestātni izmantoja līdz pat 18. gs. sākumam — pēdējās liecības par senās ostas izmantošanu ir no Ziemeļu kara, kad pilsētas aplenkuma laikā senajā ostā patvērumu meklēja kuģi un laivas, — bet 1733. gadā upi sāka oficiāli aizbērt, jo tajā uzkrājušies pilsētas atkritumi radīja nepatīkamu smaku un apdraudēja pilsētnieku veselību). Daugavas krastmala bija veidota kā cieša nepārtraukta pāļu siena ar daudzām noejām, kuras izmantoja kā ūdens ņemšanas vietas, kā arī šeit bija iespējams iekraut un izkraut kuģus. Izkraut Daugavas krastā gan varēja tikai upes kuģus, jo upe pie krasta bija tik sekla, ka jūras kuģi nevarēja noenkuroties. Bez tam, ja kuģis noenkurojās pie krasta, bija jāmaksā pāļu nauda, tāpēc kuģi noenkurojās krasta tuvumā, bet preci nogādāja krastā ar laivām.

16. gs. Rīgas pilsētai tika uzcelti jauni zemes nocietinājumi: 8 m augstie zemes vaļņi Rīdziņas ieteku šķērsoja pie Daugavas. Zem vaļņiem 40 pēdu garumā pāri upei 1567. gadā uzbūvēja lokveida velvi — t. s. "ostas vārtus". Vārti bijuši aptuveni 8 m plati, velve bija aptuveni 2,5 m virs ūdens līmeņa. Pavasara plūdu laikā upes tos noslēdza ar aizsprostiem, lai ceļoties ūdens līmenim tā neappludinātu pilsētu (ostas vārti bija ļoti zemi, tālab Rīdziņā varēja iebraukt tikai laivas un strūgas). Caur ostu vesto preču sarakstā dominēja sāls, siļķes, audumi, metāla izstrādājumi, koloniālpreces (augsto muitas nodevu dēļ daļa kravu aizplūst caur Kurzemes hercogistes un Prūsijas hercogistes ostām). 1591. gadā Rīgas ostā ienāca 391 burinieks, t. i. vidēji viens kuģis dienā.

18. gs. bolverka kopgarums pie pilsētas bija 3200 m. Kā kuģu piestātne kalpoja arī 1701. gadā uzceltais plostu tilts pār Daugavu. Lejteces pusē pie tilta pietauvojās jūras kuģi, bet augšteces pusē — upju kuģi, un pāri tiltam krava tika pārkrauta no viena kuģa otrā. Par kuģa pietauvošanu tiltam bija jāmaksā nodeva, bet pajūgi, kas piegādāja kravas, no nodevu maksāšanas bija atbrīvoti. 

Rīgai nonākot Krievijas impērijas sastāvā, sākās vērienīgi ostas paplašināšanas darbi: inženiertehnisko būvju darbi Daugavas gultnes koriģēšanā, dambju būvē. Pēdējā koka krastmala Daugavā tika izbūvēta 1825. gadā. Pieaugot Rīgas ostas nozīmei, palielinājās arī ostas krasta garums. 1875.-1876. gadā veica Muitas krastmalas pārbūvi, veidojot tās jauno virsbūvi no kaltiem granīta akmeņiem. Laika posmā no 1887. līdz 1891. gadam veco koka bolverku pretim Vecrīgai nomainīja ar jaunu pasažieru un preču kuģu piestātņu krastmalu (darbus vadīja Ā. Agte). Jaunā krastmala bija atvirzīta 25 m dziļāk upē, tas radīja pietiekami lielu dziļumu piestātnēm, kas atviegloja preču iekraušanu un izkraušanu. Krastmalā noteiktā attālumā tika novietoti lieli čuguna stabi kuģu pietauvošanai, kā arī bija izveidotas vairākas laivu piestātnes. 1788. gadā Daugavgrīvā tika uzcelta bāka, kas nomainīja līdz tam esošo ugunskuru no baļķiem darinātā tornī. Pie ostas tika dibināta navigācijas skola.

 Daugavas grīvas izbūve 
19. gs. kuģošana Rīgas ostā kļuva apgrūtināta kuģu ceļa aizsērēšanas dēļ — ārējā tirdzniecība bija kļuvusi pilnīgi atkarīga no bagarēšanas, ko finansēja galvenokārt Rīgas biržas komiteja. Padziļināšanas darbos tika izmantotas tā laika progresīvāko inženieru idejas un tehnika. Daugavas krastmalā iepretim Vecrīgai, kas daudzus gadsimtus bija galvenā Rīgas osta, radās piestātņu trūkums. Tāpēc sāka izbūvēt arvien jaunas laivu un kuģu piestātnes tālāk no vecpilsētas. Daugavā tika veikti padziļināšanas darbi, tika meklētas arvien jaunas vietas piestātņu celtniecībai. 1830. gadā Rīgas ostā ieradās pirmais tvaikonis "Oskar". 1850. gadā Daugavas grīvā tika uzsākta Austrumu mola būve, 1881.—1885. gados uzbūvēja Rietumu molu — Rīgas jūras vārti ieguva savu šodienas izskatu. 1861. gadā atklāja ar gāzi darbināmo bāku uz austrumu mola. Pateicoties dzelzceļu līniju izbūvei ar Krieviju, strauji pieauga ostā ienākošo kuģu skaits un pārkraujamo preču apjoms. 1877. gadā Rīgas osta iegādājas pirmo ledlauzi. 

 Andrejsalas osta un Eksportosta 
1894. gadā Andrejostā atklāja elevatoru un dzelzceļu uz to. 1898. gada 31. maijā tika apstiprinātas ievērojama ostas robežu paplašināšana, jo esošajās robežās tā vairs nevarēja apkalpot visus ienākušos kuģus. 1901. gadā pašvaldība pieņēma lēmumu par Eksportostas būvi, kas palielinātu ostas caurlaides spēju. 1902. gadā atklāja pirmo "valsts saldētavu", gadu vēlāk darbu uzsāka Rīgas preču stacija. 20. gadsimta sākumā Rīgas osta bija lielākā Krievijas impērijas eksportosta kokmateriālu jomā un ieņem trešo vietu citu valsts ostu vidū pēc ārējās tirdzniecības kopapjoma. Gadsimtu mijā Rīgas osta jau aizņēma 40 km2.

Pēc Latvijas Republikas nodibināšanas turpinājās ostas infrastruktūras uzlabošanas darbi. 1928. gadā izbagarēto kuģu ceļa dziļums sasniedza 8,2 m, 1938. — 9,0 m, tika uzbūvētas vairākas jaunas noliktavas un saldētava Eksportostā. 1926. gadā ostā darbu sāka ledlauzis "Krišjānis Valdemārs".

 Pēc Otrā pasaules kara 
1944. gadā Vērmahts atkāpjoties krastmalu uzspridzināja, kā rezultātā radās 24 bedres un nopietni bojājumi (vecā krastmala saglabājusies tikai senajās fotogrāfijās un zīmējumos). Krastmalas atjaunošanas darbi pēc LPSR valdības rīkojuma tika veikti no 1945. līdz 1949. gadam. Pārbūvējot Daugavas krastmalu, tika mainīta arī tās funkcija: no pasažieru un kuģu piestātnes, tai bija jākalpo iedzīvotāju atpūtas mērķiem, bet osta tika atvirzīta tālāk no pilsētas centra. 1965. gadā nodota ekspluatācijā Rīgas jūras pasažieru stacija. 1980. gadu sākumā Kundziņsalā tika uzbūvēts viens no lielākajiem konteineru termināliem PSRS, izveidota piestātne un infrastruktūra šķidrās gāzes eksportam, zvejas osta Rīnūžos.

 Brīvostas izveide 
2000. gada 11. aprīlī stājās spēkā Rīgas brīvostas likums, saskaņā ar to visa ostas teritorija tika nodota valdījumā Rīgas brīvostas pārvaldei.	Ostas augstākā lēmējinstitūcija ir valde, ko veido četri Rīgas domes pārstāvji un četri Latvijas valsts pārstāvji no Satiksmes, Ekonomikas, Finanšu un Vides ministrijām. 

Rīgas brīvostas teritorijā lejamkravu, beramkravu, ģenerālkravu termināli un ražošanas uzņēmumi netika izvietoti vienkopus, bet gan izkliedēti	dažādos	ostas rajonos.	
Ģenerālkravu termināli atrodas Kundziņsalā, Sarkandaugavas dienvidos, Jaunmīlgrāvja	ziemeļos, Vecmīlgrāvja	dienvidaustrumos, Vecmīlgrāvja	dienvidos, Podragā,  Krēmeros un Krievu salā.
Beramkravas termināli ir Rīnūžos, Eksportostā,  Andrejsalā un Daugavgrīvā.
Naftas	produktu termināļi atrodas Kundziņsalas	dienvidrietumos, Sarkandaugavā, Jaunmīlgrāvī un Rīnūžos.
Sašķidrinātās gāzes terminālis ir Krievu salā.
Jaukta	tipa kravu termināļi ir Rīnūžos, Mangaļsalā, Eksportostā, Krēmeros, Krievu salā un Daugavgrīvā.

Brīvostas teritorija tiek izmantota arī rūpnieciskās vai ražotņu apbūves vajadzībām (Sarkandaugava, Vecmīlgrāvis, Mangaļi) un Ro-Ro kravu termināla darbībai Vecmīlgrāvī.	 
Ostā atrodas īpaši aizsargājamās dabas	teritorijas (dabas liegums „Krēmeri”, dabas parka „Piejūra” dabas lieguma zona „Mīlestības saliņa”).

 Brīvostas pārvaldnieks 

 Andrejs Inkulis: 1996.—1998.
 Leonīds Loginovs: 1998.—2017.
 Ansis Zeltiņš: 2017.—pašlaik''

Attēlu galerija

Literatūra 
 Arvis Pope. Rīgas osta deviņos gadsimtos. Rīga: Jumava, 2000. 
 J. Štrauhmanis. Latvijas ostas. Rīga, 2000.

Atsauces

Ārējās saites 
 Rīgas osta deviņos gadsimtos
 Vecrīgas ostas
 Rīgas pilsētas pašvaldības uzņēmums "RĪGAS OSTA"
 Raksturīgāko kravu veidu salīdzinājums Rīgas ostā 1996.-2008. gadā (.pdf)
 Par ostu darbības rezultātiem 2008. gadā — Centrālās statistikas pārvaldes dati
 Rīgas brīvostas likums
 Rīgas brīvostas mājas lapa
 2015. gadā Rīgas brīvostas pārvaldes rīcībā tiek nodots Krievu salā izbūvētās četras beramkravu pārkraušanas piestātnes

Rīga
Latvijas ostas