joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mako Ivamacu

Makoto "Mako" Ivamacu (, Iwamatsu Makoto, , dzimis , miris ) bija japāņu izcelsmes amerikāņu aktieris un dziedātājs. Vislabāk pazīstams ar lomām filmās The Sand Pebbles (par kuru tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai kā Labākais aktieris otrā plāna lomā) un The Island at the Top of the World (1976), "Konans Barbars" (1982), "Konans iznīcinātājs" (1984) un "Septiņi gadi Tibetā" (1997). Gandrīz visās filmās ir norādīts kā Mako. 1976. gadā piedalījās Stīvena Sondheima Brodvejas mūziklā Pacific Overtures, par ko tika nominēts Tony balvai. Viņš bija arī viens no teātra organizācijas East West Players dibinātājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis Japānas pilsēta Kobē pazīstamo bērnu grāmatu autoru un ilustratoru ģimenē. 1939. gadā viņa vecāki, kas bija disidenti, pārcēlās uz Amerikas Savienotajām Valstīm, atstājot Mako vecmāmiņas aprūpē. Pēc kara vecāki organizēja dēla pārcelšanos uz ASV. Piecdesmitajos gados Mako iesaistījās armijā un 1956. gadā kļuva par naturalizētu Amerikas pilsoni. Kad Mako pirmo reizi pievienojās saviem vecākiem ASV, viņš studēja arhitektūru. Militārā dienesta laikā viņš atklāja savu teātra talantu un iestājās Pasadena Playhouse teātrī.

Kā kinoaktieris debitēja 1959. gada filmā Never So Few. Par lomu filmā The Sand Pebbles tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai. Vēl viņš tēloja filmās The Hawaiians (1970), The Island at the Top of the World (1974), The Killer Elite (1975), "Lielās ielu cīņas" (1980), Under the Rainbow, Sidekicks (1992). Viņš tēloja arī dažās Japānas televīzijas drāmās un filmās, piemēram, Owls' Castle (1999) un The Bird People in China.

2001. gadā atveidoja japāņu admirāli Isoroku Jamamoto episkajā drāmā "Pērlhārbora". Viņš arī piedalījies filmā Bulletproof Monk. 2005. gadā attēloja pats sevi filmā "Geišas atmiņas". Vēlākajos karjeras gados kļuva pazīstams kā balss aktieris, ieskaņojot Akū lomu seriālā "Samurajs Džeks" un Airo lomu seriālā "Avatārs: Leģenda par Āngu". Ieskaņoja arī videospēles Lionheart: Legacy of the Crusader, Medal of Honor: Rising Sun, Samurai Jack: The Shadow of Aku.

Mako ir piešķirta zvaigzne Holivudas Slavas alejā. Viņš bija starp tiem aktieriem, producentiem un režisoriem, kuri tika intervēti 2006. gada dokumentālajā filmā The Slanted Screen (režisors Džefs Adači).

Ivamacu nomira 2006. gada 21. jūlijā no barības vada vēža. Pēc Mako nāves dažas no viņa balss lomām pārņēma aktieris Gregs Baldvins.

Atsauces

Ārējās saites 

1933. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Amerikāņu kinoaktieri
Japāņu kinoaktieri
Vadims Baraņņiks

Vadims Baraņņiks (dzimis ) ir Latvijas politiķis un jurists, bijis trīs Rīgas domes sasaukumu deputāts. Līdz 2019. gada maijam pārstāvēja partiju "Saskaņa". No partijas izslēgts, pec tam darbojies Rīgas domes Neatkarīgo deputātu frakcijā No 2019. gada 29. marta līdz 2019. gada 19. novembrim bija Rīgas vicemērs.

Atsauces 

1972. gadā dzimušie
Latvijas juristi
Latvijas politiķi
Latvijas Universitātes absolventi
Rīgas domes deputāti (2009—2013)
Rīgas domes deputāti (2013—2017)
Rīgas domes deputāti (2017—2020)
Spēlmaņu nakts 2018/2019

Spēlmaņu nakts 2018/2019 balvu pasniegšana ceremonija norisinājās , Dailes teātrī. Ceremonijas laikā tika apbalvotas 2018./2019. gada teātra sezonas izrādes un to veidotāji, kā arī pasniegtas balvas par mūža ieguldījumu teātra mākslā un skatītāju simpātijas balvas. Balvas tika pasniegtas 18 kategorijās.

Ceremonijas režisore ir Marija Bērziņa, scenārija autors Artūrs Dīcis, scenogrāfs Mārtiņš Vilkārsis, gaismu mākslinieks Oskars Pauliņš, video mākslinieks Artis Dzērve, ceremonijas producente Asnate Siliņa. Ceremoniju vadīja Latvijas Nacionālā teātra aktieris Ivars Kļavinskis.

Žūrija 
Žūrijas komisijas sastāvs: teātra kritiķe Ieva Rodiņa, teātra kritiķe Maija Svarinska, teātra kritiķis Normunds Akots, teātra kritiķis, laikraksta "Diena" žurnālists Atis Rozentāls, žurnālists un dramaturgs Uģis Segliņš.

Laureāti un nominācijas 
Laureāti atrodas saraksta augšgalā un ir izcelti treknrakstā.

 Balva par mūža ieguldījumu tika pasniegta Rihardam Rudākam un Jānim Dreiblatam.
 Žūrijas specbalvu saņēma Valmieras vasaras teātra festivāls.
 Bērnu žūrijas balvu saņēma izrāde "Planēta Nr. 85" (Dailes teātris, režisors Dmitrijs Petrenko)
 Jauniešu žūrijas balvu saņēma izrāde "Pavasaris" (KVADRIFRONS, Valmieras vasaras teātra festivāls, režisore Alisja Goigelina)

Atsauces

Ārējās saites 
 

2019
Kovboji un citplanētieši

"Kovboji un citplanētieši" () ir 2011. gada zinātniskās fantastikas vesterns, kura pamatā ir Skota Mičela Rozenberga tāda paša nosaukuma grafiskais romāns. Filmas režisors ir Džons Favro. Galvenās lomas atveido Denjels Kreigs, Harisons Fords, Olīvija Vailda, Sems Rokvels, Ādams Bīčs, Noa Ringers, Klānsijs Brauns un Pols Deino. Filmas pirmizrāde notika  ASV.

Filmas sižets norisinās 1873. gadā Arizonā. Kosmosa kuģis ierodas šajā ASV štatā, lai pārņemtu Zemi, sākot ar Mežonīgajiem Rietumiem. Vienīgie, kas traucē šiem citplanētiešiem ir vietējo kovboju un iedzīvotāju apvienība.

Atsauces

Ārējās saites 

2011. gada filmas
ASV zinātniskās fantastikas filmas
ASV vesterni
Relativity Media filmas
Galaktikas meklējumos

"Galaktikas meklējumos" () ir 2011. gada zinātniskās fantastikas asa sižeta komēdija, kuras režisors ir Dīns Parisots. Galvenās lomas atveido Tims Allens, Sigurnija Vīvere, Elans Rikmens, Sems Rokvels, Tonijs Šalubs un Derils Mičels. Filmas pirmizrāde notika .

Televīzijas seriāla Galaxy Quest galveno lomu atveidotājiem savas lomas ir jāpārnes uz īsto dzīvi pēc tam, kad citplanētiešu rase lūdz viņu palīdzību.

Atsauces

Ārējās saites 

1999. gada filmas
ASV filmas
Zinātniskās fantastikas filmas
Kinokomēdijas
Septiņi psihopāti

"Septiņi psihopāti" () ir 2012. gada kriminālkomēdija, kuras režisors, scenārija autors un viens no producentiem ir Mārtins Makdona. Galvenās lomas atveido Kolins Ferels, Vudijs Harelsons, Kristofers Vokens, Sems Rokvels, Toms Veitss, Ebija Korniša un Olga Kuriļenko. Filmas pirmizrāde notika  Toronto filmu festivālā.

Mārtijs ir scenārists, kurš cīnās par izdzīvošanu un sapņo pabeigt savu scenāriju Seven Psychopaths. Viņa labākais draugs Billijs savu iztiku pelna, nolaupot suņus un vēlāk no suņu īpašniekiem savācot atlīdzības. Pēc tam, kad Billijs nolaupa neparedzamā un bīstamā gangstera Čārlija Kostello šicū Boniju, Losandželosas noziedzīgajā pasaulē tiek ierauts arī Mārtijs.

Atsauces

Ārējās saites 

2012. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Kinokomēdijas
Ludvigsburgas pils

Ludvigsburgas pils () ir 32 hektāru plašs pils komplekss, kas atrodas Vācijas federālās zemes Bādenes-Virtembergas Ludvigsburgas pilsētā, uz ziemeļiem no Štutgartes. Pils kompleksā ietilpst 18 celtnes ar 452 telpām. 

Pils celtniecība tika uzsākta 1704. gadā. Vēlāk pārbūvēta un papildināta. Pils kalpojusi kā četru Virtembergas karalistes rezidence un nav cietusi Otrā pasaules kara laikā. Pēc kara vairākkārt restaurēta. Mūsdienās pilī darbojas vairāki muzeji, tostarp baroka mākslas muzejs un Ludvigsburgas porcelāna muzejs.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Pilis Vācijā
Bādene-Virtemberga
Pannonhalmas abatija

Pannonhalmas abatija (, ) ir 10. gadsimtā dibināts benediktiešu klosteris Ungārijas ziemeļrietumos, Pannonhalmā. Otra lielākā katoļu abatija pasaulē pēc Montekasīno abatijas.

Leģenda vēsta, ka abatijas kalna piekājē dzimis Svētais Mārtiņš. Klostera kompleksā ietilpst bazilika, krusteja, refektorijs, bibliotēka  ar 360 000 sējumiem. Klosterī dibināta pirmā skola valstī, bet 1055. gadā uzrakstīts pirmais dokuments ungāru valodā. 1996. gadā abatija un tās apkārtne iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Ārējās saites 
 
 
 

Ungārijas klosteri
Katoļu klosteri
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Ungārijā
Meizas cietums

Meizas cietums () ir bijušais cietums Ziemeļīrijā, kurā no 1971. līdz 2000. gadam tika ieslodzīti Ziemeļīrijas konfliktā iesaistītie kaujinieki. Pazīstams kā vieta, kur 1981. gadā notika īru kaujinieku badastreiks Bobija Sendsa vadībā. Badastreikā sevi nonāvēja 10 cilvēki, pievēršot pasaules uzmanību Ziemeļīrijas problēmai. 1983. gadā no cietuma izbēga 38 ieslodzītie. 2000. gadā cietumu slēdza, bet 2006. gadā sākās tā demontāža. 2013. gadā tika paziņots, ka atlikušajās cietuma celtnēs tiks ierīkots miera centrs.

Ārējās saites 

Lielbritānijas vēsture
Īrijas vēsture
Tatra KT4

Tatra KT4 ir tramvaju modelis, kuru no 1974. gada līdz 1997. gadam beigām ražoja Čehoslovākijas rūpnīcā ČKD. Pavisam tika saražoti aptuveni 1748 tramvaju vagons.

Tramvajs Tatra KT4 tika ražots trijās modifikācijās: Tatra KT4SU, kas bija paredzēts Padomju Savienības tramvaju sistēmai, Tatra KT4YU, kas bija paredzēts Dienvidslāvijas tramvaju sistēmai un Tatra KT4D, kas bija paredzēts Austrumvācijas tramvaju sistēmai.

Konstrukcija 
Tatra KT4 sastāv no divām daļām, kuras savā starpā ir saistītas ar šarnīru. Tas ir vienvirziena ar četriem motoriem, tam ir standarta augstā grīda. Pasažieru iekļuvi tramvajā nodrošina 4 durvis (pa divām durvīm katrā daļā). Vadītāja kabīne no salona ir atdalīta ar starpsienu un durvīm. Pasažieru sēdvietas ir izvietotas šķērsām pēc 2 + 1 sistēmas, lielākā daļa no tām ir braukšanas virzienā. Tramvajam Tatra KT4 riteņus var uzstādīt standarta atstatumā — 1435 mm. Ir iespējams uzstādīt arī citus gabarītus un citādu atstatumu starp riteņiem.

Tehniskie parametri 
 Garums (bez sakabes āķa): 18,1 m
 Platums: 2,2 m
 Augstums: 3,1 m
 Pašmasa: 20,3 t
 Pasažieru ietilpība: 100 cilvēki / 95 cilvēki
 Sēdvietas: 26 / 38
 Stāvvietas: 83 / 105
 Spriegums: 600 V (standarts ar normālu prioritāti) (+ riteņi, — kontaktstieņi)
 Dzinēja jauda: 4 x 40 kW
 Maksimālais ātrums: 65 km/h

Tramvaju modifikācijas

Tatra KT4D 
Pirmie divi tramvaji Tatra KT4 brauca 1974. gadā Potsdamā, vēlāk tos piegādāja vēl 11 citām VDR pilsētām. Tramvaji brauca gan kā viens vagons, gan kā vairāki kopā sakabināti vagoni (M+M). Kopsummā tika piegādāti aptuveni 1042 šādu tramvaju.

Tatra KT4SU 
1976. gadā tramvajs Tatra KT4SU tika piegādāts Ļvovai Ukrainas PSR, vēlāk vēl 6 citām Padomju Savienības pilsētām. Kopsummā tika piegādāti aptuveni 415 šādu tramvaju.

Tatra KT4YU 
1980. gadā arī Dienvidslāvijas pilsētas Zagreba un Belgrada izteica vēlmi iegādāties šādus tramvajus. Kopsummā tika piegādāti aptuveni 271 šādu tramvaju.

Tramvaju piegādes 

Laikā no 1974. gada līdz 1997. gadam tika saražoti aptuveni 1748 tramvaji.















Skatīt arī 
 Tatra T3
 Tatra T6B5
 Tramvaju satiksme Liepājā

Atsauces

Ārējās saites 

 Informācija par Tatra KT4 tramvajiem

Tramvajs
Tramvaju satiksme Liepājā
Pārmediju stāstniecība

Pārmediju stāstniecība ir process, kurā kāds stāsts tiek izstāstīts, izmantojot vairākas mediju platformas un formātus, izmantojot digitālās tehnoloģijas.

Pārmediju stāstniecība raksturo procesu, kurā neatņemami daiļliteratūras elementi tiek sistemātiski “izkaisīti” pa vairākiem piegādes kanāliem ar mērķi izveidot koordinētu izklaides pieredzi. Ideālā gadījumā katrs medijs pievieno kādu unikālu elementu, lai bagātinātu stāstu. Autors Henrijs Dženkinss () kā pārmediju stāstniecības piemēru min DC komiksus. Proti, ir komiksi, kuros tiek aprakstīti varoņu dzīves stāsti, tālāk tiek veidotas filmas, kas sniedz papildu ieskatu varoņa dzīvē. Ja komiksu faniem šķiet, ka kādas ainas no kopējā stāsta pietrūkst gan komiksos, gan filmās, fani paši sāk veidot savus stāstījumus — fanu stāstus.

Vēsture 
Ar pārmediju stāstniecības konceptu pirmo reizi iepazīstināja Henrijs Dženkinss 2003. gada janvārī. Pārmediju stāstniecību var skaidrot arī caur semiotikas un narrataloģijas konceptiem. Semiotika ir zinātne par zīmēm un, kā daudzi pētnieki uzskata, disciplīna, kas saistīta ar veidošanas un interpretācijas procesiem.

Trasnmediju stāstniecība ir stāstījuma struktūra, kas pārvar gan valodu (semiotiku), gan mediju (narratoloģiju). Dažas efektīvas pārmediju stāstniecības stratēģijas veido jaunu perspektīvu par oriģinālo materiālu un tā kontekstu cita medija platformā. Efektīvai pārmediju stāstniecībai nav pasīva pieeja, tā vietā tā meklē veidus, kā iesaistīties populārā kultūrā, padarot stāstu par savu un sniedzot jaunu kontekstu.

Pirmsākumi satura izplatīšanai dažādās precēs un medijos ir atrodami japāņu mārketinga jaukto mediju (media mix) stratēģijā 1960. gadu sākumā.

Interneta lietošanai kļūstot populārākai 1990. gados, vairāki dažādu produktu veidotāji sāka pētīt veidus, kā izstāstīt stāstus un izklaidēt auditoriju, izmantojot jaunas platformas. Daudzi no šiem piemēriem bija tā sauktās alternatīvās realitātes spēles (alternative reality games (ARG)), kas eksistēja reālajā laikā un tām bija milzīga auditorija. Daži no šiem piemēriem:
 Zvaigžņu kari (1977)
 Zvaigžņu ceļš (1966)
 Matrikss (1999)
 The Blair Witch Project (1999)
 On Line (2001)
 The Beast (2001)
 Majestic (2001)
 Avatar
 Lost
 Disney
 Marvel un DC komiksi.

Atsauces 

Plašsaziņas līdzekļi
G-Force: Specvienība

"G-Force: Specvienība" () ir 2009. gada piedzīvojumu komēdija, kuras režisors ir Hoits H. Jītmens jaunākais. Galvenās lomas atveido Zaks Galifjanakis, Bills Naigijs un Vills Ārnets; tāpat lomas ierunājuši Sems Rokvels, Treisijs Morgans, Penelope Krusa, Džons Favro, Nikolass Keidžs un Stīvs Bušemi. Filmas pirmizrāde notika .

Īpaši apmācītu jūrascūciņu grupai tiek dots uzdevums apturēt ļaunu miljardieri, kurš vēlas pārņemt pasauli.

Atsauces

Ārējās saites 

2009. gada filmas
ASV filmas
Piedzīvojumu filmas
Kinokomēdijas
Mdinas Svētā Pāvila katedrāle

Mdinas Svētā Pāvila Metropolijas katedrāle (, ) ir Romas katoļu katedrāle, kas atrodas Maltas pilsētā Mdinā. 

Tradīcija vēsta, ka vieta, kur atrodas katedrāle, Kristus laikos piederēja Maltas pārvaldniekam Svētajam Publijam, kurš šeit satika apustuli Pāvilu, kad tas ceļā uz Romu bija cietis kuģa avārijā. Pirmā katedrāle šajā vietā tika uzcelta 12. gadsimtā. Tā smagi cieta Sicīlijas zemestrīcē 1693. gadā. No 1696. līdz 1705. gadam tika uzcelta jauna katedrāle pēc Maltas arhitekta Lorenco Gafā projekta, un tā tiek uzskatīta par Gafā meistardarbu. Katedrālē atrodas Matia Preti un Albrehta Dīrera darbi.

Ārējās saites 

Baznīcas Maltā
Krāpnieki

"Krāpnieki" () ir 2003. gada kriminālkomēdija, kas balstīta uz Ērika Garsijas tāda paša nosaukuma romānu. Filmas režisors un viens no producentiem ir Ridlijs Skots. Galvenās lomas atveido Nikolass Keidžs, Sems Rokvels, Elisona Lomena un Brūss Makdžils. Filmas pirmizrāde notika  Venēcijas filmu festivālā.

Rojs Volers ir krāpnieks ar Tureta sindromu un obsesīvi kompulsīvajiem traucējumiem. Rojs kopā ar savu partneri un protežē Frenku Merseru ir tuvu tam, lai paveiktu ļoti izdevīgu krāpniecību, tomēr visu iztraucē Roja 14 gadus vecā meita, kura pēkšņi ierodas pie sava tēva.

Atsauces

Ārējās saites 

2003. gada filmas
ASV filmas
Kinokomēdijas
Ridlija Skota filmas
1. tramvaju maršruts (Ščecina)

1. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Glemboke () līdz Potulicka ielai. Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

1. tramvaju maršruta kopējais garums ir 18,65 km. Virziena Glemboke — Potulicka kopējais garums ir 9,31 km, bet virziena Potulicka — Glemboke kopējais garums ir 9,34 km.

1. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Glemboke — Potulicka iela tramvaji brauc pa šādām ielām:
Polijas armijas avēnija (), Juzefa Pilsudska iela (), Jana Matejko iela (), Polijas karavīra laukums (), Neatkarības avēnija (), 3. maija avēnija (), Gabriela Narutoviča iela () un Potulicka iela.

Virzienā Potulicka — Glemboke iela tramvaji brauc pa šādām ielām:
Potulicka iela, Gabriela Narutoviča iela, 3. maija avēnija, Neatkarības avēnija, Polijas karavīra laukums, Jana Matejko iela, Juzefa Pilsudska iela un Polijas armijas avēnija.

Pieturvietas 
1. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 40 pieturas. Virzienā Glemboke — Potulicka ir 20 pieturas, bet virzienā Potulicka — Glemboke ir 20 pieturas.

Skatīt arī 
 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 
 zditm.szczecin.pl
 

Tramvaju satiksme Ščecinā
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia nr 1
Dāniels Andrē Tande

Dāniels Andrē Tande (; dzimis ) ir norvēģu tramplīnlēcējs.

Pasaules kausa sacensībās debitējis  Bādmiterndorfā, Austrijā. Pirmo uzvaru pasaules kausa posmā izcīnījis  Klingentālē, Vācijā. 2016. gada Pasaules čempionātā lidojumos ar slēpēm uzvarēja komandu sacensībās.

2017. gada Pasaules čempionātā Lahti izcīnīja sudraba medaļu komandu sacensībās. 2016.—2017. gada sezonu noslēdza 3. vietā Pasaules kausa kopvērtējumā. Šo panākumu atkārtoja arī nākamajā sezonā. 2018. gada janvārī Oberstdorfā kļuva par divkārtēju pasaules čempionu lidojumos ar slēpēm, uzvarot gan individuāli, gan komandu sacensībās.  2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā komandu sacensībās izcīnīja zelta medaļu.

Atsauces

Ārējās saites 

1994. gadā dzimušie
Norvēģijas tramplīnlēcēji
Tramplīnlēcēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Norvēģijā dzimušie
Tramplīnlēcēji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki tramplīnlēkšanā
Augstie Tatri

Augstie Tatri (, , ) ir Tatru kalnu austrumu daļa un visu Karpatu kalnu augstākā daļa Slovākijas ziemeļos un Polijas dienvidos. Kalnu augstākā virsotne ir 2 655 metrus augstā Gerlaha smaile, kas ir Slovākijas augstākā virsotne, bet uz Polijas - Slovākijas robežas esošais Risijs ir Polijas augstākā virsotne. 

Augstie Tatri ir ievērojams tūrisma objekts. Abās valstīs izveidoti nacionālie parki — Tatru nacionālais parks Slovākijā un Tatru nacionālais parks Polijā. Kalnos sastopami endēmi augs Cochlearia tatrae, kā arī reti un aizsargājami dzīvnieki - Tatru ģemze (Rupicapra rupicapra tatrica), Eirāzijas brūnais lācis, Eirāzijas lūsis, caunas, vilki, Alpu murkšķis (Marmota marmota).

Galerija

Ārējās saites 

Prešovas apgabals
Mazpolijas vojevodiste
Slovākijas kalnu grēdas
Polijas kalnu grēdas
Gvadarramas kalni

Gvadarramas kalni () ir kalnu grēda Spānijas centrālajā daļā, daļa no Centrālās Sistēmas kalnu grēdas. Stiepjas uz ziemeļiem no Madrides ziemeļaustrumu-dienvidrietumu virzienā 80 kilometru garumā. Tā kā kalnu grēda ir tuvu Madridei, tā ir populāra tūrisma un atpūtas vieta, kas nelabvēlīgi ietekmē tās ekosistēmu. Kalnu grēda ir divu lielāko Pireneju pussalas upju — Dvero un Taho ūdensšķirtne.

Ārējās saites 
 
 

Kalnu grēdas
Spānijas kalni
Jūstonas dzelzceļa stacija

Jūstonas dzelzceļa stacija () ir dzelzceļa stacija, kas atrodas Lielbritānijas galvaspilsētas Londonas Kamdenas rajonā. Pēc pasažieru skaita tā ir piektā lielākā Lielbritānijas stacija. Rietumkrasta Galvenās līnijas (West Coast Main Line) gala stacija. Nodrošina pasažieru vilcienu kustību no Londonas uz Birmingemu, Edinburgu, Glāzgovu, Liverpūli un Mančestru. 

Jūstonas stacija ir pirmā Londonas starppilsētu dzelzceļa stacija, un to bija ieplānojis jau Džordžs Stīvensons. Pirmā stacija tika atklāta 1837. gadā. Tai bija ievērojama ieejas arka. Turpmākajos gados stacija tika vairākkārt pārbūvēta un paplašināta. 20. gadsimta sešdesmitajos gados vecā stacija tika nojaukta un uzcelta jauna, modernisma stilā. Vecās stacijas nojaukšana radīja plašus protestus, kas deva impulsu mūsdienu arhitektūras pieminekļu aizsardzības un saglabāšanas kustībai. Tiek veikta Jūstonas stacijas pārbūve, lai to izveidotu par jaunbūvētās High Speed 2 līnijas galastaciju.

Ārējās saites 
 
 

Dzelzceļa stacijas Lielbritānijā
Londona
Ķeizaru kapenes

Ķeizaru kapenes () jeb Kapucīniešu kapenes () ir Hābsburgu dzimtas kapi Vīnes Kapucīniešu baznīcā Austrijas galvaspilsētas Vīnes centrā.

Kopš 1633. gada, kad kapenes tika ierīkotas, tajās apglabāti 145 dzimtas piederīgie, to skaitā 12 imperatori un 18 imperatores. Kapenēs atrodas 107 metāla sarkofāgi, daudzi ar māksliniecisku vērtību. Pēdējais apbedījums kapenēs notika 2011. gadā, kad šeit tika apglabāts Oto fon Hābsburgs. Kapenes vēl aizvien pārrauga Kapucīnu ordeņa brāļi. Impērisko bēru gadījumā tradīcija liek heroldam trīs reizes klauvēt pie kapeņu vārtiem. Divreiz viņš nosauc imperatora vārdu ar visiem tituliem, uz ko mūks atbild "Tādu mēs nezinām". Trešajā reizē herolds nosauc vārdu bez tituliem un procesija tiek ielaista.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

 
 Oto fon Hābsburga bēru procesijas rituāla video

Vīne
Celtnes un būves Austrijā
2. tramvaju maršruts (Ščecina)

2. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Dvožec Ņiebuševo () līdz Turkusova ielai. Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

2. tramvaju maršruta kopējais garums ir 23 km. Virziena Dvožec Ņiebuševo — Turkusova kopējais garums ir 11,4 km, bet virziena Turkusova — Dvožec Ņiebuševo kopējais garums ir 11,6 km.

2. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Dvožec Ņiebuševo — Turkusova tramvaji brauc pa šādām ielām: Elīzas Ožeškovas iela, Boguhvala iela, Ādama Asnika iela, Hugona Kollontaja iela, Atbrīvošanas avēnija, Polijas karavīra laukums, Neatkarības avēnija, Stefana Višinska iela, Enerģētikas iela, Gdaņskas iela, Angāru iela, Zemnieku bataljonu iela un Tirkīza iela.

Virzienā Turkusova — Dvožec Ņiebuševo tramvaji brauc pa šādām ielām:
Tirkīza iela, Zemnieku bataljonu iela, Angāru iela, Gdaņskas iela, Enerģētikas iela, Stefana Višinska iela, Neatkarības avēnija, Polijas karavīra laukums, Atbrīvošanas avēnija, Hugona Kollontaja iela, Ādama Asnika iela un Elīzas Ožeškovas iela.

Pieturvietas 
2. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 35 pieturas. Virzienā Dvožec Ņiebuševo — Turkusova ir 18 pieturas, bet virzienā Turkusova — Dvožec Ņiebuševo ir 17 pieturas.

Skatīt arī 
 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 
 zditm.szczecin.pl
 

2
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia nr 2
3. tramvaju maršruts (Ščecina)

3. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Pomožani () līdz Las Arkoņski (). Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

3. tramvaju maršruta kopējais garums ir 17,25 km. Virziena Pomožani — Las Arkoņski kopējais garums ir 8,58 km, bet virziena Las Arkoņski — Pomožani kopējais garums ir 8,67 km.

3. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno un Golencin tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Pomožani — Las Arkoņski tramvaji brauc pa šādām ielām: Smolaņska iela, Zigmunda Hmelevska iela, Kristofora Kolumba iela, Jauna iela, Stacijas iela, Neatkarības avēnija, Polijas karavīra laukums, Atbrīvošanas avēnija, Zigmunda Krasiņska iela, Nemežiņas iela un Arkoņska iela.

Virzienā Las Arkoņski — Pomožani tramvaji brauc pa šādām ielām:
Arkoņska iela, Nemežiņas iela, Zigmunda Krasiņska iela, Atbrīvošanas avēnija, Polijas karavīra laukums, Neatkarības avēnija, Stacijas iela, Jauna iela, Kristofora Kolumba iela, Zigmunda Hmelevska iela un Smolaņska iela.

Pieturvietas 
3. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 44 pieturas. Virzienā Pomožani — Las Arkoņski ir 22 pieturas, bet virzienā Las Arkoņski — Pomožani ir 22 pieturas.

Skatīt arī 

 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 

 zditm.szczecin.pl
 

3
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia_nr_3
Sublitorāle

Sublitorāle jeb sublitorālā zona ir Pasaules okeāna piekrastes ekoloģiskā zona, kas atrodas kontinentālā šelfa robežās starp bēguma maksimālo ūdens līmeni un šelfa ārējo robežu. Šī zona vienmēr ir klāta ar jūras ūdeni un aptuveni ir ekvivalenta nerītiskajai zonai. Jūras bioloģijā sublitorālā zona attiecas uz apgabaliem, kur Saules gaisma sasniedz okeāna dibenu, t.i. kur ūdens dziļums nav tik liels, lai atrastos ārpus fotiskās zonas. Tāpēc šajā zonā ir augsta bioloģiskā produktivitāte un šeit dzīvo jūras organismu sugu lielākā daļa.

Termins "sublitorāle" veidots no diviem latīņu vārdiem priedēkļa "sub" — zem un vārda "litoralis" — krasta.

Kontinentālā šelfa zona 
Sublitorāle savā augšdaļā robežojas ar litorāli, ar kuru kopā aizņem visu kontinentālo šelfu, bet apakšdaļā — ar batiāli, kas atbilst kontinentālajai nogāzei. Sublitorāles platums variē atkarībā no šelfa platuma un var sastādīt no dažiem desmitiem vai simtiem metru (Beringa jūras dienvidrietumu daļā, Ohotskas jūrā, Melnajā jūrā) līdz vairākiem simtiem kilometru, piemēram, Beringa jūras ziemeļaustrumu daļā un Dienvidamerikas austrumu piekrastē Patagonijas reģionā. Šelfa (sublitorāles) maksimālais platums — 1400 km. ir novērojams pie Kanādas arktiskās piekrastes, Kanādas arktiskā arhipelāga reģionā, un Eiropas ziemeļos, Barenca jūrā līdz 1000 km. Sublitorāles kopējais laukums aizņem 27,5 mlj. km² jeb 7,6 % no Pasaules okeāna patības.

Nozīmīgas sublitorales apgabalu platības, kas tiek uzskatītas kā šefa zona, var atrasties arī pie t.s. mikrokontinentiem — Madagaskaras plato, Šeišeļu un Saja de Maljas pacēlumiem Indijas okeānā, kā arī Jaunzēlandes plato rajonā Klusajā okeānā, kas pēc Zemes garozas uzbūves iekļaujot granīta slāni ir līdzīgi kontinentiem.

Ekoloģiskie apstākļi sublitorālēs tai atbilstošajā pelaģiāles nerītiskajā zonā, salīdzinājumā ar atklātā okeāna zonu, ir visoptimālākie daudzu jūras organismu dzīvošanai. Sublitorāles ūdeņiem ir raksturīgs plašs temperatūras un sāļuma svārstību diapazons. Šeit ir pietiekoši daudz biogēno vielu, kā arī tiek uzturēti dzīvošanai labvēlīgi hidroloģiskie, temperatūras un gāzu režīmi. Pateicoties tam bioloģiskās daudzveidības ziņā sublitorāle ir visbagātākā šelfa zonas daļa, un šeit bentisko augu un dzīvnieku masa sasniedz augšdaļā 10—15, bet reizēm pat 20—30 kilogramus uz 1 m² dibena platības. Savukārt, sublitorāles apakšējā daļā tā sasniedz no dažiem gramiem līdz 100—300 g/m², bet reizēm līdz pat 700 g/m². Šeit atrodas arī visbagātākā Pasaules okeāna zivju nozvejas zona, kur koncentrējas līdz 80% visu zivju resursu.

Bezšelfa zonas 
Atbilstoši sublitorāles piekrastes zonai priekš okeāniskajām vulkāniskajām salām un zemūdens pacēlumiem (zemūdens grēdas un gajoti) dziļumos virs 200 m, apakšējās zemūdens nogāzes atbilst talasobatiālei, bet piekrastes pelaģiāle — pseidonerītiskajai zonai. Šādos gadījumos tiek lietots ekvivalents termins — talasosublitorāle jeb talasoepibentāle.

Termins "sublitorāle" tiek lietots arī dažās ezeru ekoloģiskās zonēšanas shēmās.

Atsauces 

Okeānu zonējums
Okeanogrāfija
Filipīnu karogs

Filipīnu nacionālais karogs () ir horizontāls, divkrāsains karogs ar vienādu sarkano un karaliski zilo joslu, ar baltu vienādsānu trijstūri karoga kreisajā pusē. Trijstūra vidū ir zeltaini dzeltena saule ar astoņiem galvenajiem stariem, kas reprezentē Filipīnu astoņas sākotnējās provinces. Katrā trijstūra virsotnē ir zeltaini dzeltena zvaigzne, katra zvaigzne apzīmē Filipīnu trīs galvenās salu grupas — Lusona, Visajas (orģināli attiecināts uz Paneju) un Mindanao.

Dizains

Konstrukcija 

Karoga garums ir divreiz garāks par karoga platumu, dodot tam 1:2 proporcijas lielumu. Baltā trijstūra malu garums visām malām kopā ir vienāds ar karoga garumu. Saulei ir 8 biezi stari un 16 tievi stari, kopā 24 stari. Biezie stari ir divreiz biezāki nekā tievie stari. Zeltaini dzeltenā saule nav novietota tieši trijstūra vidū, tā ir novietota mazliet uz labo pusi. Katras zvaigznes viena virsotne ir tieši pretīm katrai trijstūra virsotnei. Saules platums ir vienāds ar vienu tievo un biezo staru kopā.

Krāsa 

Karogā zilā krāsa ir mainījusies laika gaitā, sākot ar orģinālo krāsu lazuli Rosco. Nav zināma šīs nokrāsas nozīme, bet iespējams kandidāts ir zilā krāsa no Kubas karoga, kāda teorija stāsta ka Kubas karogs ietekmējis Filipīnu karoga izveidi. Karoga krāsas ir līdzīgas krāsām kuras izmantotas ASV karogā.

Simbolisms 

Filipīnu karogam ir taisnstūra dizains kurš sastāv no:

Balta, vienādsānu trijstūra, kurš simbolizē brīvību, vienlīdzību un brālību;

Horizontāla zila strīpa simbolizē mieru, patiesību un taisnīgumu;

Horizontāla sarkana strīpa simbolizē patriotismu.

Trijstūra centrā atrodas astoņstaru zeltaina saule kura simbolizē vienotību, brīvību, tautas demokrātiju un suvernitāti.

Katrs stars reprezentē šīs provinces: Manila, Bulacan, Cavite, Pampanga, Morong, Laguna, Batangas, Nueva Ecija.

Katra zeltaini dzeltenā piecvirsotņu zvaigzne simbolizē trīs galvenās Filipīnu salu grupas : Visajas, Lusonas, Mindanao.

Karoga orģinālais simbolisms ir atrodams neatkarības proklamēšanas tekstā.

Izmantošana 

Karogam vajadzētu būt uz visām valdības ēkām, publiskiem laukiem un pie skolām. Nacionālajā karogu dienā (28. maijs) un Neatkarības dienā (12 jūnijs) Filipīnu iedzīvotāji liek pie mājām, pie mašīnām un pie apģēbiem Filipīnu karogus.

Filipīnas
Nacionālie karogi
Raba

Raba () ir Horvātijas sala Kvarnera līcī starp Horvātijas cietzemi austrumos, Pagu dienvidos, Cresu rietumos un Krku ziemeļos.

Sala, kuras iedzīvotāju skaits ir apmēram 9000, ziemeļaustrumos ir gandrīz bez veģetācijas, bet dienvidrietumu daļā atrodas viens no Vidusjūras reģionā reti saglabātajiem ozolu mežiem. Sala rakstos kā Arba minēta no 4. gadsimta pirms mūsu ēras. Tradīcija vēsta, ka no Rabas salas cēlies Svētais Marīno — Sanmarīno valsts pamatlicējs. Salai ir īpaša vieta nūdisma kustības vēsturē, jo 1936. gadā šeit tika oficiāli atklāta pasaulē pirmā nūdistu pludmale.

Ārējās saites 

 

Horvātijas salas
Adrijas jūra
Piejūras-Kalnu župānija
Didzis Šmits

Didzis Šmits (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs, lobists un politiķis. Ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts". Bijis arī 13. Saeimas deputāts, ievēlēts no partijas KPV LV saraksta. Šobrīd ir Latvijas Zaļās partijas biedrs.

Beidzis Rīgas Franču liceju un Latvijas Universitāti (politikas zinātnes bakalaura grāds starptautiskajās attiecībās (1998)), kā arī Parīzes 11. Universitātē ieguvis maģistra grādu starptautisko organizāciju diplomātijā (2000).

Darbojies kā lobists. Bijis Latvijas Zivrūpnieku asociācijas prezidents (ievēlēts 2006. gada nogalē) un Latvijas Pārtikas uzņēmumu federācijas padomes priekšsēdētājs, kā arī Eiropas Krabju zvejas asociācijas vadītājs.

Politiskā darbība 
2004. gadā D. Šmits bija Tautas partijas ārlietu ministru Riharda Pīka un Arta Pabrika biroja vadītājs.

Pats politikā iesaistījies 2005. gadā, kad nesekmīgi kandidēja Rojas pagasta padomes vēlēšanās no saraksta "Roja mūsu galvaspilsēta", vēlāk kļūstot par deputātu.

2006. gadā, pirms 9. Saeimas vēlēšanām, iestājies partijā "Jaunais laiks", kļūstot arī par partijas Saeimas frakcijas konsultantu un preses sekretāru. 2009. gadā D. Šmits bija partijas "Jaunlatvija" dibinātāju skaitā, ievēlēts par partijas vadītāju un kandidēja Rīgas domes vēlēšanās, taču saraksts vēlētāju atbalstu neguva. 2010. gadā D. Šmits piedalās partiju apvienības "Par labu Latviju" dibināšanā, pārstāvot tajā partiju "Jaunlatvija", taču partijas kopsapulce vēlāk dalības ieceri noraidīja.

2018. gadā D. Šmits iestājās partijā KPV LV, no tās saraksta tika ievēlēts 13. Saeimā. Veidojot Krišjāņa Kariņa valdību, D. Šmitam tajā bija paredzēts ekonomikas ministra portfelis, taču neilgi pirms balsojuma par valdības apstiprināšanu viņš no piedāvājuma atteicās. 2019. gada Valsts prezidenta vēlēšanās viņš kandidēja uz Valsts prezidenta amatu, piekāpjoties Egilam Levitam. Vēlāk izstājies no KPV LV Saeimas frakcijas un partijas. 2021. gada maijā, kad KPV LV Saeimas frakciju bija pametuši virkne deputātu, tika paziņots, ka D. Šmits atgriezīsies frakcijas sastāvā, lai gan viņš nepiedalījās Saeimas sēdēs kopš Covid-19 pandēmijas laikā ieviestā Saeimas attālinātā darba sākuma.

2022. gada sākumā kļuvis par Latvijas Zaļās partijas biedru un sadarbojās ar Zaļo un Zemnieku savienības Saeimas frakciju. 2022. gada rudenī notikušajās Saeimas vēlēšanās ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Apvienotais saraksts".

Personīgā dzīve 
D. Šmita māsa ir māksliniece Gita Šmite, precējusies ar reklāmas un sabiedrisko attiecību speciālistu Ēriku Stendzenieku.

Atsauces 

1975. gadā dzimušie
13. Saeimas deputāti
14. Saeimas deputāti
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas uzņēmēji
Vingrotāju iela

Vingrotāju iela ir Rīgas iela, Centra rajonā, Centra apkaimē. Iela sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu un beidzas pie pilsētas kanāla.

Vēsture 
Iela izveidojās pēc tām, kad 1868. gadā Strēlnieku dārzā uzcēla Strēlnieku biedrības vingrošanas zāli (). 2015. gadā renovētajā ēkā Vingrotāju ielā 1 atklāja privātklīnikas "Rigaer Turn-Verein" un "MAMA Rīga".

Atsauces

Skatīt arī 
 Centra rajons
 Rīgas centrs

Ielas Rīgas centrā
Muhtars Auezovs

Muhtars Auezovs (, dzimis , miris ) bija kazahu rakstnieks, dramaturgs un zinātnieks, Ļeņina un Staļina prēmiju ieguvējs.

Kazahijas PSR Zinātņu Akadēmijas loceklis, Kazahstānas rakstnieku savienības priekšsēdētājs. Viņa romāns "Abaja ceļš" ir iekļauts Padomju Savienībā izdotajā grāmatu sērijā "Pasaules literatūras bibliotēkā".

Dzīvesgājums 
Dzimis 1897. gada 28. septembrī Semipalatinskas apgabala Šingistauas savrupienē. Vectēvs iemācīja zēnu lasīt un rakstīt. Auezovu ģimene bija rados pazīstamo kazahu dzejnieku Abaju Kunanbajevu.

Agri zaudēja vecākus. Tēvs nomira 1900. gadā, māte — 1912. Zēnu audzināja onkulis Kasimbeks. Ieguva izglītību Semipalatinskas Skolotāju Seminārijā un Ļeņingradas Valsts universitātē.

Pirmā uzrakstīta luga Енлик-Кебек balstīta uz tautas teikām un stāsta par diviem jauniem mīļotājiem. Lugas sižets ir līdzīgs Viljama Šekspīra darbam "Romeo un Džuljeta". Kopumā sarakstīja vairāk nekā divdesmit lugas, dažas veltītas sociālismam Kazahstānā. Pēc lugu pabeigšanas Auezovs pievērsies romāniem. Romāniem "Abajs" un "Abajas ceļš", kas stāsta par pazīstamā kazahu dzejnieka Abaja Kunanbajeva dzīvi Auezovs veltīja 20 savas dzīves gadus. Iztulkoja kazahu valodā Nikolaja Gogoļa lugu "Revidents" un Šekspīra komēdiju "Spītnieces savaldīšana".

Auezova romāns "Abaja ceļš" tiek uzskatīts par vienu no pazīstamākiem padomju literatūras darbiem. Romānā tiek parādīta sarežģītā kazahu sabiedrības dzīve 19. gadsimta otrajā pusē, kad sabruka senais kazahu nomadiskais dzīvesveids. Epopeja sastāv no četrām grāmatām, par pirmām divām daļām autors tika apbalvots ar Staļina prēmiju, bet pēc epopejas pabeigšanas Auezovu apbalvoja ar Ļeņina prēmiju. Epopejas pirmā grāmata tika pabeigta 1942. gadā, bet centurā — 1956. Romāns ir tulkots 30 valodās. 1944. gadā Auezovs sarakstīja operas "Abajs" libretu. Tā tiek uzskatīta par "vienu no skaistākajām operām kazahu valodā."

1960. gadā kopā ar padomju rakstnieku grupu viņš apmeklēja ASV. Tā pašā gada vasarā sāka darbu pie eseju sērijas ar nosaukumu "Amerikāņu iespaidi". 1960. gada vasarā sāka rakstīt romānu "Jaunā cilts".

Plānoja doties uz Angliju, tomēr 1961. gada 3. jūnijā viņam bija jāaizbrauc uz Maskavu, lai veiktu medicīniskās pārbaudes. Rakstnieks nomira 1961. gada 27. jūnijā operācijas laikā. Pēc rakstnieka nāves Kazahstānā tika nolēmts iemūžināt viņa vārdu. Kazahijas PSR Zinātņu akadēmijas Literatūras un mākslas institūts tika pārdēvēts par Auezova vārdā nosaukto Zinātņu akadēmijas literatūras un mākslas institūtu. Viņa vārdā ir nosaukts arī Kazahstānas Valsts akadēmiskais drāmas teātris, memoriālais muzejs, skola, vairākas Kazahstānas ielas un Almati pilsētas apkaime.

Atsauces

Ārējās saites 

 Almaty Expatriate Site Biography of Auezov
 Authors' Corner Biography of Auezov
 Site Biography of Auezov

1897. gadā dzimušie
1961. gadā mirušie
Kazahu rakstnieki
Padomju rakstnieki
Operu libretisti
20. gadsimta rakstnieki
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Staļina prēmijas laureāti
Ļeņina prēmijas laureāti
Nītaures iela (Rīga)

Nītaures iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Centrā. Iela sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu un beidzas ar strupeceļu aiz krustojuma ar Tomsona ielu. Gājējiem iespējams savienojums ar Vesetas ielu, līdz 1980. gadiem iela pilnvērtīgi turpinājās līdz Vesetas ielai, kad tik uzbūvētas daudzstāvu dzīvojamās ēkas. Nītaures iela ir klāta ar asfalta segumu, tajā ir daudzstāvu dzīvojamo namu apbūve.

Vēsture 
Iela ir nosaukta Nītaures pagasta centra Cēsu novadā — Nītaures — vārdā. Rīgas ielu sarakstos Nītaures iela sastopama kopš 1918. gada ar tagadējo nosaukumu, kas nav mainījies.

Ielu savienojumi 
Nītaures iela ir savienota ar šādām ielām:
 Krišjāņa Valdemāra iela
 Tomsona iela (T veida krustojums)
 Vesetas iela (savienojums gājējiem)

Skatīt arī 
 Centrs

Atsauces 

Ielas Rīgas centrā
Vidzemes priekšpilsēta
Mālpils iela (Rīga)

Mālpils iela ir iela Rīgā, Vidzemes priekšpilsētā, Centrā. Iela sākas krustojumā ar Krišjāņa Valdemāra ielu un beidzas krustojumā ar Skanstes ielu. Tā ir klāta ar asfalta segumu.

Vēsture 
Iela ir nosaukta pilsētas vidzemē – Mālpils vārdā. Mālpils iela Rīgas pilsētas ielu sarakstos sastopama kopš 1932. gadā ar savu tagadējo nosaukumu, kas laika gaitā vairāk nav mainījies.

Ielu savienojumi 
Mālpils iela ir savienota ar šādām ielām:
 Krišjāņa Valdemāra iela
 Tomsona iela
 Vesetas iela;
 Grostonas iela;
 Skanstes iela.

Skatīt arī 
 Centrs

Atsauces 

Ielas Rīgas centrā
Vidzemes priekšpilsēta
Karakuma kanāls

Karakuma kanāls ir apūdeņošanas kanāls, kas izbūvēts cauri Karakuma tuksnesim, Turkmenistānas teritorijā. 1445 km garais kanāls ir otrais lielākais apūdeņošanas kanāls pasaulē. Vairākos posmos kanāls tika izbūvēts Padomju Savienības laikā no 1954. līdz 1988. gadam. Karakuma kanāls nodrošināja lauksaimniecības zemju (pārsvarā kokvilnas sējumu) apūdeņošanu, to platībām Turkmenistānā pēc kanāla izbūves pieaugot vairākkārt. Karakuma kanāls novada aptuveni 45% Amudarjas ūdeņu (to nodrošina paštece), un tādēļ tas ir galvenais iemesls Arāla jūras izsīkšanai. Kanāla izveidei ir arī cita veida ietekme uz reģiona ekosistēmu, piemēram, tas izraisa augsnes sasāļošanos. Būtiska daļa pa Karakuma kanālu novadīto Amudarjas ūdeņu nenonāk lauksaimniecības apūdeņošanai, bet izsīkst (iefiltrējas gruntī) vai iztvaiko, nedodot nekādu saimniecisku labumu.

450 km garumā Karakuma kanāls ir izmantojams kuģošanai.

Ārējās saites 

Kanāli
Turkmenistāna
Baltijas Modes federācija

Baltijas Modes federācija ir organizācija, kuras mērķis ir veicināt modes attīstību Baltijā. Mērķu īstenošanai federācija apvieno modes industriju tai skaitā: modes apģērbu un aksesuāru dizainerus, ražotājus, tirgotājus un eksportētājus. Baltijas Modes federācija rīko tādus pasākumus kā Rīgas Modes nedēļa un Latvijas Modes Gada balva.

Juridiskā adrese ir Rīga, Stabu iela 19-301 LV-1011

Atsauces 

Mode
Loketas pils

Loketas pils () ir 13. gadsimtā celta pils Čehijas rietumos pie Loketas pilsētas. No trijām pusēm to ietver Ohržes upe. Mūsdienās pilī ierīkots muzejs. Pie pils notiek tradicionāls operas festivāls. 

Pils pirmoreiz rakstos minēta 1234. gadā. Pils vairākkārt pārbūvēta un paplašināta. Līdz 15. gadsimtam pils kalpoja kā viena no karaļa rezidencēm. 1725. gadā tā nodega. No 1822. līdz 1948. gadam Loketas pilī bija ierīkots cietums.

Attēlu galerija

Ārējās saites 

Pilis Čehijā
Karlovi Varu apgabals
Kauhanevas-Pohjankangasas nacionālais parks

Kauhanevas - Pohjankangasas nacionālais parks () ir 1982. gadā izveidots nacionālais parks Somijas dienvidrietumos. Parkā aizsargā vairākus mitrājus, tādus kā Kauhanevas purvu. Tā ir Rāmsaras vieta, kā arī tā ietilpst Natura 2000 tīklā.

Galerija

Ārējās saites 

Somijas nacionālie parki
Dienvidpohjanmā
4. tramvaju maršruts (Ščecina)

4. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Pomožani () līdz Kžekovo (). Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

4. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Pomožani — Kžekovo tramvaji brauc pa šādām ielām: Karavīru iela, Mickēviča iela, Varšavas varoņu avēnija, Jagaiļa iela, Pjastu avēnija, Lielpolijas nemiernieku avēnija un Budišinas iela.

Virzienā Kžekovo — Pomožani tramvaji brauc pa šādām ielām: Budišinas iela, Lielpolijas nemiernieku avēnija, Pjastu avēnija, Jogaiļa iela, Varšavas varoņu avēnija, Mickēviča iela, Karavīru iela.

Pieturvietas 
4. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 36 pieturas. Virzienā Pomožani — Kžekovo ir 18 pieturas, bet virzienā Kžekovo — Pomožani ir 18 pieturas.

Skatīt arī 

 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 

 zditm.szczecin.pl
 

4
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia_nr_4
Auglīgais pusmēness

Auglīgais pusmēness ir vēsturiski ģeogrāfisks reģions Tuvajos Austrumos, kur auglīgā augsne apņem pārējo Arābijas pussalu tās ziemeļos pusmēness formā. Šī reģiona loks sākas Nīlas lejtecē (daži autori to neiekļauj šajā reģionā), tālāk tas turpinās uz ziemeļiem gar Vidusjūras piekrasti, Levanti, līdz Taura kalnu dienvidiem, pēc tam turpinās Divupē un loks noslēdzas Zāgrosa kalnu dienvidu pakājē. Auglīgais pusmēness mūsdienās atrodas Irākā, Izraēlā, Palestīnas Valstī, Sīrijā, Libānā un Jordānijā, kā arī mazliet Turcijā un Irānā. Dažreiz šajā reģionā tiek iekļauta arī Kipra. Reģions tiek saukts arī par “civilizācijas šūpuli”. Jēdziens “Auglīgais pusmēness” ieviesās 20. gadsimta sākumā, kad 1906. un 1907. gadā šo terminu savos darbos popularizēja amerikāņu Tuvo Austrumu pētnieks un arheologs Džeims Henrijs Brestids. Pētnieku uzmanību šī vieta saistīja ar zemkopības pirmsākumu meklējumiem.

Auglīgais pusmēness ir viena no nozīmīgākajām vietām pasaules vēsturē, kur notikusi pāreja no klejotāju kopienām uz lauksaimniecību orientētu sabiedrību, attīstījās lopkopība un zemkopība. Tieši šajā reģionā Neolīta revolūcijā tika aizsāktas lauksaimniecības tradīcijas, kas lika pamatus civilizācijām Tuvajos Austrumos, Ziemeļāfrikā un arī Dienvideiropā. Auglīgajā pusmēnesī ir radusies arī rakstība, ritenis un zemes apūdeņošanas veidi.

Klimats 
Auglīgajā pusmēnesī rietumu pusē valda Vidusjūras klimats, tas ir, sausas un karstas vasaras, bet ziemas ir vēsas ar nokrišņiem. Aptuveni 11. tūkstošus gadus p.m.ē., pēc pleistocēna epohas, kad Auglīgajā pusmēnesī bija attīstīta Natufiešu kultūra, klimats bija siltāks un mitrāks, zeme bija auglīgāka nekā mūsdienās. Mūsdienās klimats ir sausāks un karstāks, valda tropu un subtropu klimats.

Reliģija 
Auglīgais pusmēness ir tādu reliģiju kā kristietības, jūdaisma un islāma izveidošanās vieta. Šajās ticības pieminētā Ēdenes dārza atrašanās vieta tradicionāli tiek saistīta ar Auglīgo pusmēnesi. Arī svētajos tekstos kā Bībelē un Korānā daudzas ģeogrāfiskās vietas atrodas šajā reģionā.

Mūsdienas 
Mūsdienās Auglīgais pusmēness nav vairs tik auglīgs kā agrāk. 2001. gadā National Geographic News ziņoja, ka Auglīgais pusmēness klimata pārmaiņu rezultātā, kā arī plašo apūdeņošanas darbu uzsākšanas dēļ, sākot ar 1970. gadiem Irākas dienvidos, nav vairs auglīgs un no zemes auglīguma būtībā ir palicis tikai nosaukums. Auglīgās purvainās zemes pirms tam bija no 15 līdz 20 tūkstošiem km², bet mūsdienās to platība ir kritusies līdz 1500–2000 km².

Atsauces

Ārējās saites 

 
 

Tuvie Austrumi
5. tramvaju maršruts (Ščecina)

5. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Stočnia Ščeciņska () līdz Kžekovo (). Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

5. tramvaju maršruta kopējais garums ir 15,14 km. Virziena Stočnia Ščeciņska — Kžekovo kopējais garums ir 7,51 km, bet virziena Kžekovo — Stočnia Ščeciņska kopējais garums ir 7,63 km.

5. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Pogodno un Golencin tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Stočnia Ščeciņska — Kžekovo tramvaji brauc pa šādām ielām: Teofila Firlika iela, Staņislava Dibua iela, Parka iela, Jacka Malčevska iela, Jana Matejko iela, Juzefa Pilsudska iela, Pjastu avēnija, Jogaiļa iela, Varšavas varoņu avēnija, Adāma Mickēviča iela un Karavīru iela.

Virzienā Kžekovo — Stočnia Ščeciņska tramvaji brauc pa šādām ielām: Karavīru iela, Adāma Mickēviča iela, Varšavas varoņu avēnija, Jogaiļa iela, Pjastu avēnija, Juzefa Pilsudska iela, Jana Matejko iela, Jacka Malčevska iela, Parka iela, Staņislava Dibua iela, Teofila Firlika iela, Andžeja Antoseviča iela, Tomaša Nočnicka iela un Teofila Firlika iela

Pieturvietas 
5. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 35 pieturas. Virzienā Stočnia Ščeciņska — Kžekovo ir 17 pieturas, bet virzienā Kžekovo — Stočnia Ščeciņska ir 18 pieturas.

Skatīt arī 

 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 

 zditm.szczecin.pl
 

5
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia_nr_5
Reinis Sējāns

Reinis Sējāns (dzimis ) ir latviešu mūziķis, producents, komponists. Kopš 2007. gada grupas "Instrumenti" dalībnieks, iepriekš darbojies grupā "Cosmos". Izglītību ieguvis Emīla Dārziņa mūzikas vidusskolā, absolvējot sitaminstrumentu klasi. 

Kopš 2017. gada X Faktora Latvijas versijas žūrijas loceklis.

R. Sējāna tēvs ir grupu "Menuets" un "Pērkons" ģitārists  Leons Sējāns.

1984. gadā dzimušie
Latvijas mūziķi
Hortobāģas nacionālais parks

Hortobāģas nacionālais parks () ir 1973. gadā izveidots nacionālais parks Ungārijas austrumos. Radīts, lai aizsargātu Alfelda jeb Lielā Ungārijas līdzenuma stepes dabu un tās iedzīvotāju tradicionālo dzīvesveidu. Alfelda stepe lielākajā Ungārijas daļā ir meliorēta un pārveidota lauksaimniecības vajadzībām, bet nacionālā parka teritorijā saglabājusies relatīvi neskarta. 1999. gadā nacionālais parks iekļauts UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Galerija

Ārējās saites 

 

UNESCO Pasaules mantojuma vietas Ungārijā
Ungārijas nacionālie parki
Kārlis Čerāns

Kārlis Čerāns (dzimis 1965. gada 21. decembrī) ir latviešu datorzinātnieks, augstskolas pasniedzējs un bijušais politiķis. Bijis 6. Saeimas deputāts (ievēlēts no "Tautas kustība Latvijai").

Biogrāfija 
Beidzis Rīgas 1. vidusskolu (1983) un Latvijas Valsts universitāti (1988). Latvijas Universitātes Datorikas fakultātes Datorzinātņu katedras vadītājs, profesors. Latvijas Universitātes Matemātikas un informātikas institūta Zinātnes direktors, vadošais pētnieks. Datorzinātņu doktors (1992). Latvijas Zinātņu akadēmijas korespondētājloceklis (2013).

Politiskā darbība 
6. Saeimas (1995—1998) un Rīgas Domes (2001—2005) deputāts.
1995. gadā K. Čerāns tika ievēlēts 6. Saeimā no "Tautas kustības Latvijai" saraksta. 1998. gadā nesekmīgi kandidēja 7. Saeimas vēlēšanās.

2001. gada pašvaldību vēlēšanās viņš tika ievēlēts Rīgas domē no Kristīgi demokrātiskās savienības saraksta. Kandidēja arī 2005. gada Rīgas domes vēlēšanās, taču netika ievēlēts.

1965. gadā dzimušie
Tautas kustības "Latvijai" politiķi
Kristīgi demokrātiskās savienības politiķi
6. Saeimas deputāti
Rīgas domes deputāti (2001—2005)
Latvijas datorzinātnieki
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
6. tramvaju maršruts (Ščecina)

6. tramvaju maršruts ir Ščecinas sabiedriskā transporta tramvaju maršruts, kas kursē no Goclav () līdz Pomožani (). Šis maršruts izveidots 1905. gadā.

6. tramvaju maršruta kopējais garums ir 21,83 km. Virziena Goclav — Pomožani kopējais garums ir 10,97 km, bet virziena Pomožani — Goclav kopējais garums ir 10,86 km.

6. tramvaju maršrutu apkalpo "Tramwaje Szczecińskie" Golencin tramvaju depo.

Maršruts 
Virzienā Goclav — Pomožani tramvaji brauc pa šādām ielām: Liepu iela, Sviatovida iela, Stžalovska iela, Višeslava iela, Dembogurska iela, Tautas iela, Drucka-Lubecka iela, Pavla Stalmaha iela, Tomaša Nočnicka iela, Teofila Firlika iela, Ladi iela, Jana z Kolna iela, Velkijas piestātne, Kristofora Kolumba iela, Zigmunda Hmelevska iela un Smolaņska iela.

Virzienā Pomožani — Goclav tramvaji brauc pa šādām ielām:
Smolaņska iela, Zigmunda Hmelevska iela, Kristofora Kolumba iela, Velkijas piestātne, Jana z Kolna iela, Ladi iela, Teofila Firlika iela, Andžeja Antoseviča iela, Tomaša Nočnicka iela, Pavla Stalmaha iela, Drucka-Lubecka iela, Tautas iela, Dembogurska iela, Višeslava iela, Stžalovska iela, Sviatovida iela un Liepu iela.

Pieturvietas 
6. tramvaju maršrutā pavisam kopā ir 46 pieturas. Virzienā Goclav — Pomožani ir 23 pieturas, bet virzienā Pomožani — Goclav ir 23 pieturas.

Skatīt arī 

 Ščecina
 Autobusu satiksme Ščecinā
 Tramvaju satiksme Ščecinā
 Sabiedriskais transports Ščecinā
 Ščecinas lielpilsētas dzelzceļš

Piezīmes un atsauces

Atsauces

Ārējās saites 

 zditm.szczecin.pl
 

6
pl:Linie tramwajowe w Szczecinie#Linia_nr_6