joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
PocketBook

PocketBook ir pasaulē 4. lielākais augstākas kategorijas grāmatdatoru, kuros izmantota e-tintes tehnoloģija (elektroniskais „papīrs”), kā arī multivides grāmatdatoru un operētājsistēmas Android planšetdatoru ražotājs. 

Uzņēmums dibināts 2007.gadā. Tā galvenais birojs atrodas Lugāno (Šveice).

Izstrāde un ražošana 
Ierīces tiek  samontētas Foxconn, Wisky, Yitoa un citās rūpnīcās.

Klientu apkalpošana 
Katra ierīce PocketBook tiek pārbaudīta trīs reizes. Pārbaudes veic lietpratēji no uzņēmuma PocketBook Technology Co., Ltd kvalitātes nodrošināšanas nodaļas (Šeņdžeņa, Ķīna). 
Ierīču apkopi, garantijas remontu un pēcgarantijas uzturēšanu nodrošina 130 uzņēmuma PocketBook partneri visā pasaulē. Visām PocketBook ierīcēm ir 24 mēnešu garantija.

Tirdzniecības ģeogrāfija 
Uzņēmuma izstrādājumi tiek tirgoti 30 pasaules valstīs — visā Eiropā un NVS valstīs. 2012. gadā uzņēmums PocketBook uzsāka darbību jaunos tirgos, piemēram, Latvijā, Lietuvā, Polijā, Rumānijā, Ungārijā un Slovākijā. Līdz 2012. gada decembrim uzņēmums ir pārdevis 1 500 000 PocketBook ierīču.

Atsauces 

IT uzņēmumi
Planšetdatori
Oreola efekts

Oreola efekts jeb Halo efekts ir kognitīvs apziņas aizspriedums, kur cilvēka spriedums par kāda raksturu var tikt balstīts uz kopējo iespaidu, ko šī konkrētā persona veido. Oreola efekts ir sastopams plašā diapazonā, sākot ar tiesu zāli, skolas solu un beidzot ar ikdienas mijiedarbību. Oreola jeb halo efekts tika nodēvēts par godu psihologam Edvardam Torndaikam; līdztekus pētnieki ir studējuši šo efektu saistībā ar pievilcību un tā ietekmi uz tiesu un izglītības sistēmu.

Vēsture
Edvards Torndaiks (plašāk pazītams ar savu devumu izglītības psiholoģijā) radīja frāzi halo efekts un bija pirmais, kurš to atbalstīja ar empīriskiem pētījumiem. Viņš deva fenomenam tā vārdu 1920. gadā, savā rakstā Nepārtrauktās Kļūdas Psiholoģijas Reitingos.  Pētījumā, kurš tika veikts 1915. gadā, viņš novēroja pazīmi, ka personas bija ļoti lielā mērā un vienmērīgi savstarpēji saistītas.

Atbalstošie pierādījumi

Torndaiks Nepārtrauktajās Kļūdās Psiholoģijas Reitingos uzdeva diviem komandieriem novērtēt savu karavīru fiziskās īpašības (kārtīgums, balss, ķermeņa uzbūve, gultnis, un enerģija, intelektu, vadības prasmes) un personību (ieskaitot uzticamību, uzticību, atbildību, pašaizliedzību un sadarbību). Viņa mērķis bija novērot, kā vienas personības aspekts ietekmē citu aspektu. Torndaika eksperiments atspoguļoja divas izteiktas korelācijas komandieru atbildēs. Šajā pārskatā viņš norādīja, ka Korelācijas bija ārkārtīgi lielas un vienmērīgas.

Kritika

Vairāki pētnieki apgalvo, ka oreola efekts izplatība ir apstājusies. Kaplana 1978.gada eksperimentā tā pētījuma rezultāti sakrita ar vairākiem citiem pētījumiem, kuros līdzīgi uzmanība tika pievērsta oreola efektam un cilvēki ar pievilcīgāku ārieni tika novērtēti ar augstāku atzīmi. Tā, piemēram, tādās jomās kā radošums, inteliģence un jūtīgums ārēji pievilcīgāki cilvēki tika novērtēti augstāk, nekā mazāk pievilcīgas personas. Turklāt šie rezultāti un halo efekts kopumā, kā konstatēja pētnieks, iedarbojās uz sievietēm tikai tad, ja tika lūgsts novērtēt pretējo dzimumu.

Oreola efekta kritika ir arī norādījusi, ka greizsirdība, kas tiek izjusta pret pievilcīgāku indivīdu, varētu būt nozīmīgs faktors, vērtējot šo personu. Pētījums Dermer un Thiel'' ir parādījis, ka tas ir vairāk izplatīts starp sievietēm, nekā vīriešiem, kur sievietes apraksta fiziski pievilcīgas sievietes kā personas ar sliktām sociālajām īpašībām.

Papildu informācija

Atsauces 

Psiholoģija
Komunikācija
Harijs Spanovskis

Harijs Spanovskis (dzimis 1958. gada 28. februārī, miris 2013. gada 16. novembrī) bija latviešu aktieris un dziedātājs.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1958. gada 28. februārī Rīgā Operetes teātra solistes Intas Spanovskas (1935-2019) ģimenē. Mācījās Rīgas 50. vidusskolā, tad iestājās Latvijas Valsts Universitātes Juridiskajā fakultātē, paralēli mācījās Rīgas Kinostudijas Tautas kinoaktieru studijā. Pēc otrā kursa no Juridiskās fakultātes aizgāja un iestājas Dailes teātra 7. studijā, ko beidza 1982. gadā, vienlaicīgi iegūstot arī Latvijas Valsts konservatorijas Teātra fakultātes augstāko izglītību specialitātē "Dramatiskā teātra un kino aktieris". Dailes teātra izrādēs piedalījies jau no 1974. gada. H. Spanovskis spēlēja ne vien teātrī, viņam bija lomas arī kino un TV.

Piedalījies mūziklu izrādēs, sniedzis koncertus kopā ar aktieri Jāni Paukštello. Ierunājis latviešu tulkojumu seriālam "Hameleonu rotaļas".

No pirmās laulības, kad pēc gada kopdzīves nomira sieva, viņam palika meita Laura. 20 gadus ilgušajā kopdzīvē ar Maiju Ķirsi piedzima meita Anna (1983) un dēls Kristaps (1990). Vēlāk, attiecībās ar Ievu Grasi piedzima meita Sofija (2003).

Miris 2013. gadā pēc vairāku gadu slimošanas ar vēzi.

Lomas

Dailes teātrī 
 Jērums, Murāns (A. Dripes „Pēdējā barjera", 1974)
 Krustiņš (R. Blaumaņa "Pazudušais dēls", 1983)
 Minhauzens (M. Zīverta "Minhauzena precības", 1988)
 Vilems (M. Zīverta "Kaļostro Vilcē", 1991)
 Žans (E. Jonesko "Degunradzis", 1994)
 grāfs Gormass (P. Korneija "Sids", 1995)
 Didzis (Raiņa "Pūt, vējiņi!", 1998)
 Flegonts Aleksandričs Tropačovs (I. Turgeņeva "Liekēdis", 2002)
 Humberts Humberts (V. Nabokova "Lolita", 2007)
 Miķelis Nagainis (J. Lūsēna, E. Zirņa "Ceplis", 2010)
 Rojs M. Kons, Praiors 2 (T. Kušnera "Eņģeļi Amerikā", 2012).

Filmās 
 "Tavs dēls" (1978)
 "Trīs dienas pārdomām" (1980)
 "Viss kārtībā" (LTV iestudējums, 2001)
 "Sauja ložu" (2002)
 "Augstuma robeža" (videofilma, 2005)

Atsauces 

1958. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
2013. gadā mirušie
Latvijas aktieri
Latvijas teātra aktieri
Dailes teātra aktieri
Latvijas kinoaktieri
Latviešu mūziķi
Latvijas PSR VDK kartotēkā minētās personas
Raiņa kapos apbedītie
Dzelzceļa līnija Zemitāni—Šķirotava

Dzelzceļa līnija Zemitāni—Šķirotava ir dzelzceļa līnija Latvijā, Rīgā, kas savieno Zemitānu un Jāņavārtu (Šķirotavas stacijas J parks) stacijas (vienīgās stacijas līnijā). Līnijas garums ir 4 km, tajā ir 2 sliežu ceļi, kuri abi ir elektrificēti, bet elektrovilcienu kustība līnijā nenotiek. Salīdzinot ar citām dzelzceļa līnijām, šajā līnijā kursē visvairāk kravas vilcienu diennaktī — 45 vilcieni abos virzienos (pēc 2013./2014. gada grafika). Maksimālais vilcienu kustības ātrums līnijā ir 40 km/h.

Vēsture 
Dzelzceļa līnija tika uzbūvēta 1902. gadā, pēc A. V. Verhovskoja izstrādātā Rīgas dzelzceļa mezgla izbūves (rekonstrukcijas) projekta.

Padomju laikos un līdz 2000. gadam līnijā regulāri kursēja elektrovilcieni maršrutos Ogre—Salaspils—Vecāķi (kādreiz līdz pat Carnikavai), neiebraucot Rīgas pasažieru stacijā. 2001. un 2002. gadā elektrovilcieni nekursēja, bet 2003. gadā kursēja pēc atsevišķa rīkojuma. Pēc 2003. gada elektrovilcieni vairs nekursē. Bija plānots, ka elektrovilcieni kursēs 2012. gadā, bet neviens reiss tā arī netika norīkots.

2008. gadā līnijā samazināts kustības ātrums no 80 km/h uz 40 km/h.

Atsauces 

Rīga
Dzelzceļa satiksme Rīgā
Latvijas dzelzceļa līnijas
Eiropas autoceļš E36

|}
|}

Eiropas autoceļš E36 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla A klases Rietumu—Austrumu maršruta, kas savieno Berlīni Vācijā ar Boleslavecu Polijā.

Ievērojamākās apdzīvotās vietas autoceļa maršrutā ir:

Vācijā 
 Berlīne 
 Lībene 
 Lībenaua 
 Kotbusa 
 Forsta

Polijā 
 Žari
 Žagaņa
 Boleslaveca

Bolslavecā E36 pievienojas daudz garākajam (ap 8000 km) E40, kura sākuma punkts atrodas Kalē Francijā, un kurš caur Krakovu un Ļvovu, sasniedz Rideru Kazahstānā, pie Ķīnas rietumu robežas.

Autoceļi Polijā
Autoceļi Vācijā
Starptautiskais E ceļu tīkls
Portal 2

Portal 2, ir zinātniskās fantastikas žanra pirmās personas spēle, ko izstrādāja Valve Software un izdeva Electronic Arts. Laista apgrozībā 2011. gada 19. aprīlī. Spēles darbība norisinās vairākus gadus pēc spēles Portal notikumiem. 

Spēlē Portal 2 spēlētājs iejūtas Šellas tēlā, kura otro reizi ir nokļuvusi Aperture Science Enrichment Center, kurā veic eksperimentus un pēta cilvēku intelektu. Kopā ar robotu Wheatley (ierunā Stefans Merčants) viņa cīnās ar datoru GLaDOS (ierunā Elena Makleina), kas ir atbildīgs par centra darbību.

Ārējās saites 
  
 

Šaujamspēles no pirmās personas skatpunkta
Eiropas autoceļš E40

|}
|}

Eiropas autoceļš E40 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla. Autoceļš savieno Kalē, Francijā ar Rideru, Kazahstānā, cauri Beļģijai, Vācijai, Polijai, Ukrainai, Krievijai, Uzbekistānai, Turkmenistānai un Kirgizstānai. Ridera atrodas netālu no Kazahstānas robežas ar Ķīnu. E40 ir garākais Starptautiskā E ceļu tīkla autoceļš, stiepjoties vairāk kā 8000 kilometru garumā. Centrālajā Āzijā autoceļš met lielu līkumu. Īsākais maršruts starp Kalē un Rideru ir aptuveni 2000 kilometrus īsāks, pārsvarā izmantojot E30 Berlīne-Maskava-Omska.

Maršruts

Francija
 A16: Kalē-Denkerka

Beļģija
 A18: Denkerka-Jabeke
 A10: Jabeke-Brisele
 A3: Brisele-Ainatena

Vācija
 Autobānis 44: Ainatena-Āhene
 Autobānis 4: Āhene-Olpe
 Autobānis 45: Olpe-Veclāra
 Federālais autoceļš 49: Veclāra-Gīsene
 Federālais autoceļš 429: Gīsene
 Autobānis 480: Gīsene-Reiskirhena
 Autobānis 5: Reiskirhena-Hatenbaha
 Autobānis 7: Hatenbaha-Kirhaima
 Autobānis 4: Kirhaima-Gerlica

Polija
 A4: Žgoželeca-Tarnova
 4: Tarnova-Radimno
 77: Radimno-Pšemisla
 28: Pšemisla-Medika

Ukraina
 M11: robeža-Ļvova
 M06: Ļvova-Kijiva
 M03: Kijiva-Debaltseve
 M04: Debaltseve-Krasnodona

Krievija
 M21: robeža-Volgograda
 M6: Volgograda-Astrahaņa

Kazahstāna, Uzbekistāna, Turkmenistāna un Kirgizstāna
 A340: Astrahaņa-Nukusa
 A380: Nukusa-Buhāra
 M37: Buhāra-Samarkanda
 A2: Samarkanda-Kordeja 
 M33/A2: Kordeja-Almati
 A350: Almati-Ridera

Ārējās saites
E40 kā piemiņas ceļš Eiropā

Atsauces

Autoceļi Francijā
Autoceļi Beļģijā
Autoceļi Vācijā
Autoceļi Polijā
Autoceļi Ukrainā
Autoceļi Krievijā
Autoceļi Kazahstānā
Autoceļi Uzbekistānā
Autoceļi Turkmenistānā
Autoceļi Kirgizstānā
Starptautiskais E ceļu tīkls
Eiropas autoceļš E65

|}
|}

Eiropas autoceļš E65 ir daļa no Starptautiskā E ceļu tīkla A klases Ziemeļu-Dienvidu maršruta, kas savieno Malmi, Zviedrijā ar Hanju, Grieķijā. Autoceļš ir aptuveni 4400 kilometrus garš.

Pirms 1985. gada šis maršruts bija zināms kā E14.

Maršruts

Zviedrija
 E65: Malme-Īstade
 Prāmis pār Baltijas jūru: Īstade-Svinoujsce

Polija
 3/S3: Svinoujsce-Volina-Goleņova-Ščecina-Gožova Velkopolska-Svebodzina-Zelona Gura-Lubina-Legņica-Jeleņa Gura

Čehija
 Autoceļš 10: Haračova-Želežnija Broda-Turnova
 R10: Turnova-Mlada Boleslava-Prāga
 D1: Prāga-Jihlava-Brno
 D2: Brno-Lanžhota

Slovākija
 D2: Kuta-Bratislava-Čunova

Ungārija
 15/M15: Rajka-Heigeshaloma-Mosonmagiarovara
 86: Mosonmagiarovara-Ksorna-Sombatheja-Kormenda
 76: Kormenda-Zalaegersega
 74: Zalaegersega-Naģkaniža
 M7: Naģkaniža-Letenje

Horvātija
 A4: Goričana-Novi Marofa-Zagreba
 A3: Zagreba
 A1: Zagreba-Karlovaca-Bosiljevo šķersojums
 A6: Basiljevo šķersojums-Rijeka
 A7/D8: Rijeka-Senja
 D8: Senja-Zadara
 A1: Zadara-Šibenika-Splita-Opuzena

Bosnija un Hercegovina
 2: Neuma

Horvātija
 D8: Stona-Dubrovnika-Debeli Brijegi

Melnkalne
 2: Hercega Novi-Petrovaca-Podgorica-Bijelo Polje

Serbija
 M2: Špiljana-Ribariče

Kosova
 2: Banje-Mitrovica-Priština-Ferizaji-Denerala Jankoviča

Ziemeļmaķedonija
 M3: Blace-Skopje
 M4: Skopje-Kičevo-Ohrida
 M5: Ohrida-Bitola
 26: Bitola-Medžitlija Nīka

Grieķija
 A27: Niki-Vevi-Kozani
 EO3: Kozani-Larisa-Domokos-Lamija
 A1: Lamija-Damasta
 EO27: Damasta-Brallosa-Amfisa-Iteja
 EO48: Iteja-Antirija
 Rio-Antirrio tilts
 EO8A: Rio-Aigio-Korinta
 A7: Korinta-Tripole-Kalamata
 Prāmis pār Egejas jūru: Kalamata-Kisamosa
 EO90: Kisamosa-Hanja

Autoceļi Bosnijā un Hercegovinā
Autoceļi Čehijā
Autoceļi Grieķijā
Autoceļi Horvātijā
Autoceļi Kosovā
Autoceļi Ziemeļmaķedonijā
Autoceļi Melnkalnē
Autoceļi Polijā
Autoceļi Slovākijā
Autoceļi Ungārijā
Autoceļi Zviedrijā
Starptautiskais E ceļu tīkls
SIRIUS FM-6

SIRIUS FM-6 ir ASV uzņēmuma Sirius XM Radio sakaru pavadonis, kas paredzēts radio retranslācijai Ziemeļamerikai. Palaists 2013. gada oktobrī.

Pavadonis izgatavots ASV uzņēmumā Space Systems/Loral uz platformas LS-1300 bāzes. Tam uzstādīts viens raidītājs, kas darbojas S un X diapazonā.

Sākotnēji SIRIUS FM-6 orbītā bija paredzēts palaist 2012. gada janvārī, bet vēlāk tā starts pārcelts uz 5. martu. Kad pavadonim SES-4, kurš palaists 2012. gada februārī, radās problēmas ar saules bateriju paneļa atvēršanu, SIRIUS FM-6 palaišana tika atcelta, jo tas bija būvēts uz tādas pašas platformas LS-1300. SIRIUS FM-6 tika aizsūtīts atpakaļ uz rūpnīcu nepilnību novēršanai.

Lidojuma gaita 
SIRIUS FM-6 palaists  18:08:54 UTC ar nesējraķeti Proton-M/Briz-M no Baikonuras kosmodroma 200. laukuma 39. palaišanas iekārtas. Ģeostacionāro orbītu SIRIUS FM-6 sasniedza ar saviem dzinējiem. To paredzēts izviet punktā 115,5° rietumu garuma.

Atsauces

Ārējās saites 
 SIRIUS FM-6 Space Systems/Loral
 SIRIUS FM-6 International Launch Services
 Sirius FM6 (Radiosat 6) Gunter Dirk Krebs 

6
Pirmsskolas izglītība

Pirmsskolas izglītība ir vispārējās izglītības pirmā pakāpe. Tās mērķis ir sekmēt bērna vispārējo attīstību un gatavību uzsākt sākumskolas posmu pamatizglītībā.

Pirmskolas izglītību Latvijā, tāpat kā obligāto pamatizglītību, piedāvā vispārējās pirmsskolas izglītības iestādes (bērnudārzi). Pirmskolas izglītības programmas apgūst bērni 5-6 gadu vecumā. Ir arī tā saucamās "pilotgrupas". Piecgadīgo un sešgadīgo bērnu sagatavošana pamatizglītības ieguves uzsākšanai ir obligāta. Pirmskolas izglītību bērniem ar speciālajām vajadzībām īsteno speciālajās pirmskolas izglītības iestādēs. Daudzās pirmsskolas izglītības iestādēs Latvijā aizvien populārāka paliek Montesori metožu izmantošana.

Atsauces 

Izglītības posmi
Rovaniemi

Rovaniemi () ir pilsēta un pašvaldība Somijas ziemeļos. Tā ir Lapzemes reģiona centrs. Pilsēta atrodas 5 km uz dienvidiem no Ziemeļu polārā loka. Tai cauri tek Kemijoki upe un tās pieteka Ounasjoki. Pašvaldība aizņem platību 8016,72 km² un tajā dzīvo 60896 iedzīvotāji (2013. gada 31. augustā). Pašvaldībā 97,6 % iedzīvotāju dzimtā valoda ir somu.

Pilsētā atrodas Lapzemes universitāte.

Vēsture 
Cilvēku darbības liecības Rovaniemi apkaimē datētas jau no akmens laikmeta. Periodiska līdumu līšana lauksaimniecībai ar izdedzināšanas palīdzību sākās aptuveni 750.—530. gadā p.m.ē. Atradumi liecina, ka kopš 500. gada p.m.ē reģionu apmeklēja ceļotāji no Karēlijas austrumos, Hemes dienvidos un Ziemeļu Ledus okeāna piekrastes ziemeļos.

Rakstītajos avotos Rovaniemi vārds minēts 1453. gadā, lai gan pats vietas nosaukums eksistējis jau agrāk.

1785. gadā Rovaniemi apgabalu atdalīja no Kemi.

19. gadsimtā pilsēta uzplauka līdz ar koksnes iegūšanas un pludināšanas attīstību. Pēc derīgo izrakteņu atklāšanas reģionā ieplūda vēl vairāk cilvēku.

1867. gadā Rovaniemi tika atdalīta no pagasta un ieguva pati savu pašpārvaldi.

Lapzemes kara laikā Vācijas karaspēka daļām atkāpjoties uz Norvēģiju, 1944. gada 13. oktobrī Rovaniemi pilsēta tika nopostīta. Veselas palika tikai dažas ēkas.

1960. gadā Rovaniemi ieguva pilsētas tiesības.

2006. gada 1. janvārī Rovaniemi pilsēta tika apvienota ar Rovaniemi lauku teritoriju vienotā pašvaldībā.

Tūrisms 

Neskartās ziemeļu dabas un daudzu atpūtas iespēju dēļ tūrisms Rovaniemi ir nozīmīga ekonomikas nozare.

Daudzi tūristi apmeklē Ziemassvētku vecīša ciemu (Joulupukin Pajakylä), kurš atrodas tieši uz Ziemeļu polārā loka, kā arī Santa Klausa parku un zinātnes muzeju Arktikum.

Transports 
Caur Rovaniemi iet dzelzceļa līnija, kas savieno Tornio ar Kemijervi. Līdz Rovaniemi tā ir elektrificēta (2004. gadā), tādējādi Rovaniemi stacija ir Somijas elektriskā dzelzceļa tālākais ziemeļu punkts. Tālāk līdz Kemijervi pasažieri var nokļūt ar dīzeļvilcienu. 10 kilometrus uz ziemeļiem no pilsētas centra atrodas Rovaniemi lidosta.

Sports 
 RoPS Rovaniemi (futbola klubs).
 Keskuskenttä stadions (ietilpība: 4000)

Ievērojamas personas

Dzimuši 
 Anti Auti, snovbordists
 Pirjo Muranena, distanču slēpotāja
 Hari Olli, tramplīnlēcējs
 Tanja Poutiainena, kalnu slēpotāja
 Tomi Putānsū (Mr. Lordi), dziedātājs, smagā roka mūzikas grupas Lordi dalībnieks
 Jari Tervo, rakstnieks
 Anti Tuisku, popmūzikas dziedātājs

Dzīvojuši 
 Timo Muka, rakstnieks

Atsauces

Ārējās saites 

 Pašvaldības oficiālā mājaslapa

Somijas pilsētas
Somijas pašvaldības
Lapzeme (Somija)
Kemijoki
Austrumu partnerība

Austrumu partnerība ir Eiropas Savienības sadarbības programma ar Armēniju, Azerbaidžānu, Baltkrieviju, Gruziju, Moldovu un Ukrainu.

Vēsture 
Austrumu partnerība sadarbības programma oficiāli uzsākta 2009. gada 7. maijā šo valstu Prāgas galotņu tikšanās laikā. Otrā galotņu tikšanās notika 2011. gada 29.-30. septembrī Varšavā, bet trešā tikšanās 2013. gada 28.-29. novembrī Viļņā.
Viļņas samita laikā Gruzija un Moldova parafēja ar Eiropas Savienību (ES) asociācijas un tirdzniecības līguma galējo versiju. Šādu līgumu parakstīt bija paredzēts arī Ukrainai, taču tās valdība no šāda soļa atteicās īsi pirms galotņu tikšanās. Tika parakstīts vīzu veicināšanas līgums ar Azerbaidžānu.
2014. gadā arī Ukrainas valdība parakstīja asociācijas un tirdzniecības līgumu.

2014. gadā tika izveidota Dziļās un aptverošās brīvās tirdzniecības zona (DABT zona), kurā bez ES valstīm ietilpa Gruzija un Moldova, 2016. gadā DABT zonai pievienojās  Ukraina.
2015. gada Austrumu partnerības samits notika Rīgā, bet 2017. un 2019. gada samiti notika Briselē, bet 2000. gadā notika samits videokonferences formātā.

Rīgas samits (2015) 

Rīgas samita laikā 2015. gada 21. un 22. maijā netika izskatīti jautājumi par jaunu dalībvalstu uzņemšanu ES vai bezvīzu režīmu ar Ukrainu un Gruziju.
Pirms galotņu tikšanās atklāšanas Rīgā norisinājās Austrumu partnerības Mediju konference, Biznesa forums, kā arī pilsoniskās sabiedrības konference.

ES valstu pārstāvji bija vienoti uzskatā, ka robežu pārlikšana nevar būt 21. gadsimta Eiropas iezīme un principi uz kuriem Eiropa var balstīties; turpinās atbalstīt visu Austrumu partnerības dalībvalstu teritoriālo integritāti, neatkarību un nedalāmību; stingri atbalstīs politisku un diplomātisku risinājumu Ukrainas konfliktā, vienlaikus atbalstot tās neatkarību un teritoriālo nedalāmību, kā arī pauda gatavību piedalīties konflikta risināšanā Kalnu Karabahā starp Azerbaidžānu un Armēniju, kā arī Piedņestrā.

Atsauces 

 

Eiropas Savienība
273. Ludzas policijas bataljons

273. Ludzas policijas bataljons () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar pievienošanu 276. Kuldīgas policijas bataljonam 1943. gada 15. jūlijā.

Izveidošana 
273. Ludzas bataljonu saformēja kapteinis Erihs Ezernieks 1942. gada jūlija sākumā Ludzā no Latgales reģiona brīvprātīgajiem, no 13. jūlija vadību pārņēma pulkvežleitnants Jānis Birzulis. Bataljonā bija 12 virsnieki, 17 instruktori un 146 kareivji.

Dienesta gaitas 

Pēc izveidošanas 273. bataljons tika iesaistīts plašā partizānu apkarošanas akcijā Baltkrievijas teritorijas Begomļas—Pļeščeņicu rajonā, pēc atgriešanās Latvijā 1942. gada jūlija beigās pildīja sardžu pienākumus Ludzas apkaimē un Latvijas pierobežā. 

1943. gada februārī 273. bataljonu iesaistīja plašā partizānu apkarošanas operācijā ap Osvejas ezeru, pazīstamā kā Ziemas burvība () jeb vienkārši "Osvejas akcija". 
Operācijā piedalījās vēl 6 latviešu policijas bataljoni, kā arī vairākas vācu, lietuviešu un ukraiņu vienības SS ģenerāļa Jekelna vadībā vadībā, vienības bija sadalītas divās grupās, pulkveža Knehta un policijas ģenerāļa Šrēdera, kurā ietilpa 273. bataljons. Operācija ilga 6 nedēļas, līdz marta beigām, tajā tika iznīcināti 3904 partizāni vai par to atbalstīšanu aizdomās turētie, vācu vienībām zaudējot 30 kritušos. 1. aprīlī bataljons atgriezās Latvijas teritorijā un turpināja pildīt sardžu pienākumus Ludzas apriņķī. 15. jūlijā 273. Ludzas bataljonu pievienoja 276. Kuldīgas policijas bataljonam ar pulkvežleitnantu Birzuli kā komandieri.

Atsauces
1180. gads

1180. gads () bija garais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās otrdienā.

Notikumi 
 18. septembris — Filips II Kapetings kļuva par Francijas karali.
 24. septembris — Aleksijs II Komnēns kļuva par Bizantijas imperatoru.

Nezināms datums 
 Notika pēdējais lielais vulkāna izvirdums Sanseta krāterī (Sunset Crater), kas atrodas mūsdienu ASV štatā Arizonā.
 Imperators Antoku kļuva par Japānas imperatoru.

Dzimuši 
 6. augusts — Imperators Go-Toba, Japānas imperators (miris 1239. gadā)

Miruši 
 18. septembris — Luijs VII Kapetings, Francijas karalis (dzimis 1120. gadā)
 24. septembris — Manuils I Komnēns, Bizantijas imperators (dzimis 1118. gadā)
272. Daugavgrīvas policijas bataljons

272. Daugavgrīvas policijas bataljons () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar iekļaušanu Latviešu leģionā 1943. gada februārī.

Izveidošana 
272. Daugavgrīvas bataljonu saformēja pulkvežleitnants Kārlis Mangulis 1942. gada 1. jūlijā Bolderājā no Rīgas apkaimes brīvprātīgajiem, vadību 22. jūlijā pārņēma pulkvežleitnants Juris Taube. Formēšanas laikā bataljonā bija 6 virsnieki, 19 instruktori un 317 kareivji bez iepriekšējas dienesta pieredzes, bataljona vadība bija šāda:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Juris Taube

 1. rotas komandieris — kapteinis Liepiņš
 2. rotas komandieris — kapteinis Ziediņš
 3. rotas komandieris — virsleitnants Kronis.

Dienesta gaitas 
Apmācības pilnībā nenobeidzot, taču saņēmis vienotus formās tēpus, melnus ar pelēkiem atlokiem, kā arī apšaubāmi bruņots (bruņojumā bija krievu un kanādiešu šautenes) bataljons jau 25. jūlijā saņēma pavēli 26. jūlija vakarā, kopā ar 22. Daugavas bataljonu, doties uz Varšavu, tur bataljons nonāca 31. jūlijā. Varšavā bataljonu novietoja Prāgas priekšpilsētā, Otvocka ielā 1. Ar 1. augustu 272. bataljons uzsāka Varšavas geto ārējā perimetra apsardzi trīs rotu sastāvā, piedaloties arī vienai no 22. Daugavas bataljona rotām, pienākumos ietilpa nepieļaut iekļūšanu vai izkļūšanu no geto teritorijas, kā arī sazināšanos caur žogu. Sardzes pienākumu izpildē fiksēti vairāki reglamenta pārkāpumi, tostarp atrašanās postenī reibumā, brāļošanās ar poļu civiliedzīvotājiem, kā arī pavēļu nepildīšanu. 23. septembrī SS un policijas tiesa sodīja ar nāvi trīs latviešu karavīrus par sargkareivja uzpirkšanu, novietojuma pašrocīgu pamešanu, kā arī reibumā veiktu vietējo māju izlaupīšanu aviācijas uzlidojuma aizsegā. Bataljona kareivis Paulis Sprincis aprakstījis dienestu Varšavas geto apsardzē:

1942. gada 1. oktobrī no bataljona atdalīja 1. rotu un to pārdēvēja par 274. latviešu kārtības dienesta bataljonu, pēc šīs pārformēšanas bataljonā palika vien 3 virsnieki, 11 instruktori un 170 kareivji.
23. oktobrī bataljona atlikušie vīri kapteiņa Pētera Ziediņa vadībā ieradās Dņepropetrovskā, kur piedalījās tuvējās apkaimes partizānu apkarošanā, kā arī pildīja sardzes pienākumus. 1943. gada februārī bataljonu iekļāva Latviešu leģionā.

Atsauces
274. latviešu kārtības dienesta bataljons

274. latviešu kārtības dienesta bataljons () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza ar izformēšanu 1944. gada septembrī.

Izveidošana 
274. latviešu kārtības dienesta bataljonu izveidoja 1942. gada 1. oktobrī Varšavā no 272. Daugavgrīvas bataljona 1. rotas, par komandieri ieceļot virsleitnantu Ādolfu Brunneru. 16. oktobrī bataljons devās uz Bobrujsku 2 virsnieku, 14 instruktoru un 186 kareivju sastāvā.

Dienesta gaitas 
Bobrujskā bataljonu novietoja meža nometnē ap 3 km no pilsētas, kur to apbruņoja ar vācu ieročiem un 1. decembrī uzsāka intensīvas apmācības. 1943. gada 10. februārī bataljonu formāli ieskaitīja Latviešu leģionā, taču faktiski tas palika pakļauts nometnes komandantam Martinam kā 1. latviešu sardzes rota (). Sākot ar 23. martu bataljonu iesaistīja partizānu apkarošanā Bobrujskas apkārtnē, šajos pienākumos bataljons pavadīja laiku līdz 1943. gada oktobrim. 23. oktobrī bataljonu piedalīja 2. SS jēgeru pulkam. Tā sastāvā bataljons 19. novembrī nonāca frontē Polockas sektorā, kur atvaires kaujās vairāki bataljona vīri izpelnījās apbalvošanu ar Dzelzs krustu. 1944. gada janvārī bataljonu, kas bija kopumā zaudējis 3 kritušos un 40 ievainotos, pārcēla uz atbalsta punktu pie Stradānu ezera. 5. februārī izlūkgājienā smagi ievainota tā komandieri kapteini Brunneru un viņa vietā stājās leitnants Līcis. 8. martā bataljons ieradās Rīgā, kur pildīja sardžu pienākumus. 1. jūlijā bataljonā bija 2 virsnieki, 20 instruktori un 210 kareivji, taču 30. jūlijā vairs tikai 2 virsnieki, 11 instruktori un 97 kareivji. 

Rīgā bataljons atradās Rīgas ziemeļrietumu kaujas grupas B daļā, ar štābu Šampētera ielā 135 un atbildības rajonu no Kalnciema ielas līdz Šindlera alus darītava. Bataljons tika izformēts 1944. gada septembrī.

Atsauces
Kordēlija (pavadonis)

Kordēlija, arī Urāns VI, ir Urāna pavadonis. Tas ir pirmais pavadonis pēc kārtas, skaitot no Urāna.

Atklāšana un nosaukums
Pavadonis tika atklāts 1986. gada 20. janvārī, Voyager programmas darbiniekam R.Terilam izpētot starpplanētu zondes „Voyager 2” attēlus. Tam tika piešķirts pagaidu apzīmējums S/1986 U7.
Starptautiskā Astronomijas savienība pavadonim vēlāk piešķīra nosaukumu Kordēlija. Kordēlija ir karaļa Līra jaunākā meita Šekspīra drāmā „Karalis Līrs”.

Orbīta un fizikālie parametri
Kordēlija ir neliels pavadonis. Tā diametrs ir apmēram 40.2 ± 6 km. Pavadonis pēc atklāšanas 1986. gadā vairs nebija novērots līdz pat 1997. gadam, kad to atkal ieraudzīja Habla kosmiskā teleskopa attēlos. Kordēlija ir mazizpētīts pavadonis. „Voyager 2” attēlos tas izskatās kā garens objekts, kura ass vērsta uz Urānu. 

Kordēlija darbojas kā pavadonis-gans attiecībā pret Urāna ε gredzenu. Paisuma spēku iedarbībā Kordēlijas orbīta pakāpeniski samazinās.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 

Urāna pavadoņi
22. Daugavas policijas bataljons

22. Daugavas policijas bataljons () bija militāra latviešu brīvprātīgo vienība Trešā reiha pakļautībā Otrajā pasaules karā. Kaujas gaitas beidza 1944. gada 7. janvārī ar iekļaušanu 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā kā I bataljons.

Izveidošana 
22. Daugavas bataljonu izveidoja pulkvežleitnants Kārlis Gerbers 1942. gada 25. februārī Rīgā, apmācības tas izgāja Bolderājā, līdz 21. jūlijam bataljons pildīja sardžu pienākumus Rīgā un 26. jūlijā to kopā ar 272. Daugavgrīvas bataljonu nosūtīja uz Varšavu. Izbraucot bataljonā bija 17 virsnieki, 61 instruktori un 478 kareivji, bataljona vadība bija šāda:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Kārlis Gerbers

 1. rotas komandieris — kapteinis Vanags
 2. rotas komandieris — kapteinis Štekerhofs
 3. rotas komandieris — kapteinis Rubis.

Dienesta gaitas 

Varšavu 22. bataljons sasniedza 31. jūlijā un tur līdz 6. oktobrim pildīja sardžu pienākumus, tostarp piedalījās Varšavas geto ārējā apsardzē un geto ieslodzīto konvojēšanā uz Treblinkas koncentrācijas nometni, latviešu bataljonam uzticēja pirmā un pēdējā vilcienu konvoja apsardzi. Bataljona komandiera pulkvežleitnanta Kārļa Gerbera liecība:

Par konvojēšanas norisi liecina leitnanta Augusta Vīksnes ziņojums bataljona komandierim:

8. oktobrī bataljons ar dzelzceļu tika nosūtīts uz Ukrainas dienvidiem un 19. oktobrī ieradās Hanženkovo. Novembrī no sapieru vada saformēja 4. rotu, pievienojot tai divām grupām no pārējām rotām, decembrī nomainījās bataljona komandieris un sastāvs bija šāds:

Bataljona komandieris — pulkvežleitnants Hugo Vanags, adjutants - leitnants Bisenieks

 1. rotas komandieris — kapteinis Purvainis
 2. rotas komandieris — virsleitnants Palcmanis
 3. rotas komandieris — kapteinis Rubis
 4. rotas komandieris — virsleitnants Kaņeps

Šeit bataljons nodarbojās ar kara gūstekņu nometņu un Staļino ogļraktuvju apsardzi. Pēc sakāves pie Staļingradas 1942. gada nogalē bataljona vienības norīkoja bēgošo itāļu un rumāņu karavīru tvarstīšanā. No 1943. gada 7. līdz 15. februārim bataljons pārvietojās uz Zaporožjes apkaimi, kur vairākkārt sadūrās ar Sarkanarmijas kavalērijas vienībām, kas bija pārrāvušas fronti uzbrukumā Rostovai, lielākā cīņa izvērtās 22. februārī. Martā bataljons atgriezās Zaporožjē, kur, zaudējumu dēļ, tika pārformēts uz 3 rotām, tas tika izmantots sardžu pienākumos un bunkuru būvē līdz 1943. gada augustam. 

Augustā bataljona vadību atkal uzņēmās pulkvežleitnants Gerbers un 24. augustā tas devās atpakaļ uz Poliju un 28. augustā nonāca Luckā, kur tika iesaistīts partizānu apkarošanā. Oktobrī bataljons turpināja partizānu apkarošanu Anapoles rajonā, novembrī tika nozīmēts dzelzceļa apsardzei posmā Slavuta-Šepetovka. Decembrī vienu bataljona rotu kapteiņa Ruba vadībā pievienoja 25. Abavas policijas bataljonam lielākas partizānu apkarošanas akcijas vajadzībām, pēc divām dienām tā atgriezās. 24. decembrī bataljons no Slavutas kopā ar 25. bataljonu caur Brestu un Viļņu atgriezās Rīgā. 1944. gada 7. janvārī bataljonu kā I bataljonu iekļāva pulkvežleitnanta Grosberga komandētajā 2. Liepājas latviešu brīvprātīgo policijas pulkā.

Atsauces
Ivans Krilovs

Ivans Krilovs (, dzimis , miris ) bija krievu ierēdnis, bibliotekārs un rakstnieks, izcilākais fabulists krievu literatūrā. 

No 1801. līdz 1803. gadam bija Rīgas ģenerālgubernatora Sergeja Goļicina kancelejas vadītājs, tieši pēc Rīgā pavadītā laika veica Lafontēna fabulu tulkojumus un Ēzopa un Lafontēna fabulu iespaidā vēlāk sacerēja vairāk kā 200 fabulu, no kurām daudzas folklorizējušās un kļuvušas par krievu sakāmvārdu avotu.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1769. gada 13. februārī Maskavā virsnieka Andreja Krilova ģimenē. Pēc tēva nāves kā pusaudzis 1780. gadā sāka strādāt kancelejā un daudz laika veltīja pašizglītībai, apguva franču un itāļu valodas. 1782. gadā kopā ar māti pārcēlās uz dzīvi Pēterburgā.  1784. gadā Krilovs sacerēja operas libretu Кофейница, kuru viņam tipogrāfijā izdevās iemainīt pret Rasina, Moljēra un Bualo darbu izdevumiem. To iespaidā viņš sacerēja virkni lugu. Šajā laikā Ivans Krilovs uzsāka strādāt Katrīnas II Ķeizariskajā kancelejā un 1789. gadā sāka izdot satīrisku žurnālu "Garu pasts" (Почта духов), kas abonentu trūkuma dēļ iznāca tikai divās burtnīcās. 1790. gadā viņš atvaļinājās no darba kancelejā un iegādājās savu tipogrāfiju, kur no 1792. gada iespieda žurnālu "Skatītājs" (Зритель), ko 1793. gadā pārdēvēja par "Sanktpēterburgas Merkuru" (Санкт-Петербургский Меркурий). 1793. gadā Krilovs devās prom no Pēterburgas un 1797. gadā Maskavā iepazinās ar kņazu Sergeju Goļicinu un pārcēlās uz dzīvi viņa muižā Zubrilovkā, kur turpināja rakstīt lugas.  

Kad 1801. gadā kņazu Goļicinu iecēla par Rīgas ģenerālgubernatoru, Ivans Krilovs pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija ģenerālgubernatora kancelejas vadītājs. Vēlāk Rīgas rātes loceklis Bulmerinks rakstīja savos memuāros: «Kņazs pats, bet biežāk viņa kanceleja, iejaucās rātes lietās un neskopojoties, izteica dusmu pilnus vārdus». Šajā laikā viņš uzrakstīja lugu "Pīrāgs" (Пирог), kuras pirmizrāde notika Rīgas pilī.

Pēc Goļicina atvaļināšanas no Rīgas ģenerālgubernatora amata 1803. gadā Ivans Krilovs atstāja valsts dienestu un vairākus gadus pelnīja uzturu kā kāršu spēlmanis. 1805. gadā viņš iepazīstināja draugus ar Lafontēna fabulu atdzejojumiem. 1806. gadā Ivans Krilovs publicēja trīs savas fabulas, bet 1807. gadā satīriskās lugas. 1809. gadā viņš izdeva fabulu grāmatu un 1810. gadā fabulu rakstniekam tika piešķirta pensija 1500 rubļu gadā un viņš uzsāka darbu Imperatora publiskajā bibliotēkā. 1811. gada 16. decembrī Ivanu Krilovu ievēlēja par Krievijas Zinātņu Akadēmijas locekli, bet 1823. gadā viņš saņēma no Akadēmijas zelta medaļu par nopelniem literatūrā.  

Miris Pēterburgā 1844. gada 21. novembrī.

Ārējās saites

Atsauces 

1769. gadā dzimušie
1844. gadā mirušie
Krievu dzejnieki
Krievu valodā rakstošie
19. gadsimta rakstnieki
Maskavā dzimušie
MAVEN

MAVEN (Mars Atmosphere and Volatile EvolutioN) ir ASV starpplanētu zonde Marsa atmosfēras izpētei. Palaista 2013. gada novembrī. Marss sasniegts 2014. gada septembrī.

Misijas galvenais mērķis ir noskaidrot, kā izzūd Marsa atmosfēra un ūdens.

Projektu vada NASA Godarda Kosmosa lidojumu centrs, bet misijas galvenais pētnieks ir Bruce Jakosky no Bolderas Kolorado universitātes Atmosfēras un kosmosa fizikas laboratorijas. Kosmiskais aparāts ir Mars Scout Program turpinājums. Projekta izmaksas ir 671 miljoni USD.

Konstrukcija 
Kosmisko aparātu izgatavoja uzņēmums Lockheed Martin. Tam pamatā ņemta Mars Reconnaissance Orbiter un 2001 Mars Odyssey konstrukcija un sistēmas. Tā korpuss ir 2,3 × 2,3 × 2 m, pie kura pievienoti saules bateriju paneļi ar magnetometriem abos galos.

Zondes sausmasa ir 809 kg, un starta brīdī tajā bija uzpildīti 2454 kg degvielas un oksidētāja.

Mars Orbiter Mission uzstādīti zinātniskie instrumenti ar masu 65 kg. Tie apvienoti trīs paketēs:
 daļiņu un laika pakete (Particles and Field):
 Solar Wind Electron Analyzer (SWEA) — mēra saules vēju un jonosfēras elektronus;
 Solar Wind Ion Analyzer (SWIA) — mēra saules vēja un magnetoapvalka jonu blīvumu un ātrumu;
 SupraThermal And Thermal Ion Composition (STATIC) — mēra karstos un mērenas enerģijas jonus;
 Solar Energetic Particle (SEP) — nosaka Saules enerģētiskās daļiņas augšējā atmosfērā;
 Langmuir Probe and Waves (LPW) — nosaka jonosfēras īpašības un izplūstošo jonu viļņu uzkaršanu un Saules ekstrēmi ultravioletā starojuma ietekmi uz atmosfēru;
 Magnetometer (MAG) — magnetometrs, kas mēra saules vēju un jonosfēras magnētisko lauku;
 tālizpetas pakete (Remote Sensing):
 Imaging Ultraviolet Spectrometer (IUVS) — mēra augšējās atmosfēras un jonosfēras globālās īpašības;
 Neutral Gas and Ion Mass Spectrometer (NGIMS, neitrālās gāzes un jonu masas spektrometrs)

Lidojuma gaita 
MAVEN tika palaists  18:28 UTC ar nesējraķeti Atlas V/401 no Kanaveralas zemesraga Gaisa spēku stacijas starta laukuma LC-41. Zonde no augšējās pakāpes Centaur atdalījās 19:20:42 UTC un iegāja trajektorijā uz Marsu.

Marsa orbītu zonde sasniedza . Dzinēji tika iedarbināti 01:50 UTC un darbojās 33 minūtes, iejot planētas orbītā.

2015. gada 19. februārī veikts manevrs, "iegremdējoties" atmosfērā līdz 150 km no planētas virsmas, lai varētu veikt precīzākus atmosfēras mērījumus. Pavisam paredzēti pieci šādi manevri.

Skatīt arī 

 Marsa izpēte

Atsauces

Ārējās saites 

 MAVEN NASA
 MAVEN University of Colorado

Marsa izpēte
Starpplanētu zondes
Spēle ar uguni

"Spēle ar uguni" () ir amerikāņu rakstnieces Sūzenas Kolinsas jauniešu zinātniskās fantastikas romāns, kas izdots  izdevniecībā Scholastic Press. Tā ir triloģijas "Bada spēles" otrā grāmata. Žurnāls Time grāmatu ierindoja 4. vietā 100 labāko fantastikas grāmatu sarakstā, žurnāls People to nosauca par 2009. gada 8. labāko grāmatu.

2013. gadā iznākusi pēc romāna motīviem uzņemtā filma "Bada spēles: Spēle ar uguni" (The Hunger Games: Catching Fire).

Atsauces

Ārējās saites 
 Autores mājaslapa 

2009. gada romāni
Bada spēles
Bada spēles: Spēle ar uguni

"Bada spēles: Spēle ar uguni" () ir 2013. gada ASV fantastikas filma, kuras režisors ir Frānsiss Lorenss. Filmas sižets veidots pēc Sūzenas Kolinsas grāmatas ar tādu pašu nosaukumu. Filmā galvenās lomas atveido Dženifere Lorensa, Džošs Hatčersons, Liams Hemsvorts, Vudijs Harelsons, Elizabete Benksa, Lenijs Kravics, Filips Sīmors Hofmans, Džefrijs Raits, Stanlijs Tuči, Donalds Saterlends.

Filmas pirmizrāde notika . Šī ir otrā daļa "Bada spēļu" filmu sērijā, nākamā daļa "Bada spēles: Zobgaļsīlis. 1. daļa" iznāca .

Atsauces

Ārējās saites 
 

ASV piedzīvojumu filmas
2013. gada filmas
Bada spēles
Nebalsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis

Nebalsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis ir skaņa, kas sastopama vairākās valodās, to vidū ungāru, albāņu un latviešu. Starptautiskajā fonētiskajā alfabētā (IPA) šo skaņu apzīmē ar simbolu . Tā balsīgā versija ir balsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis .

Latviešu valodā
Latviešu valodas grafēma <ķ> parasti atbilst skaņai, kas starptautiskajā fonētiskajā alfabētā tiek apzīmēta kā . Izņēmums ir kombinācija <šķ>, kas latviešu valodā parasti tiek realizēta kā , jeb, pārrakstot latviešu burtiem, <šč>.

Citās valodās

Nebalsīgs palatāls eksplozīvs slēdzenis ir bieži sastopams arī ungāru un albāņu valodās. Albāņu valodā tas tiek ortogrāfiski apzīmēts kā <q>. Dažos gadījumos, piemēram, vārdā lakuriq ("kails, pliks") tas tiek realizēts kā  līdzīgi latviešu <č> ([]). Grafēma <q> ir ietverta arī albāņu endonīmā shqip – "albānis".

Ungāru valodā skaņa [c] ir bieži sastopama, ortogrāfiski tā tiek apzīmēta ar <ty>, piemēram,  tyúk (Google Translate runas sintēze ungāru valodai).

Fonētika
Līdzskaņi
IPA
Žanete Auziņa

Žanete Auziņa (dzimusi 1965. gada 29. decembrī Rīgā) ir diplomēta modes māksliniece, beigusi Rīgas Lietišķās Mākslas vidusskolu un Baltijas Starptautisko Akadēmiju. Savas kolekcijas viņa demonstrējusi starptautiskās modes skatēs, strādājusi par modes redaktori žurnālā "Pastaiga" un radījusi pirmo starptautisko izstādi "Stils un mode". Viņa ir arī Baltijas modes festivāla "Mode. Māksla. Mūzika" autore. Žanete Auziņa radījusi tērpus teātriem (Alvja Hermaņa "Traktāts par mīlestību" - "Spēlmaņu nakts" nominācija Labākais kostīmu mākslinieks) un filmām. Māksliniece radošajā darbībā nopietnu uzmanību pievērsusi Latvijas modes attīstībai, veicinot jaunu modes mākslinieku atpazīstamību un atbalstot Latvijā jau zināmus modes vārdus. Žanetes Auziņas radošā būtība ir veltīta un vērsta uz Latvijas modes mākslas popularizēšanu starptautiski. Kopš 2011. gada interneta žurnāla "Confess" redaktore.

Žanete Auziņa savu radošo darbību aizsāka 20. gadsimta 80. gadu beigās. Žanetes Auziņas kolekcijas un darbi ir atzinīgi vērtēti gan pašmāju modes projektos gan starptautiskos. Savas kolekcijas vairāku gadu garumā prezentējusi Riga Fashion Week ietvaros, kā arī bijusi starptautisku modes pasākumu dalībnice (Mercedes-Benz Fashion Week Berlin, Alternative Fashion Week — FAT Toronto, Usedom Baltic Fashion Award). Žanetes Auziņas darbi ir prezentēti izstādēs Austrijā, Vācijā, Japānā, Parīzē, Krievijā, Igaunijā un Lietuvā. Autore vairākām fotogrāfiju izstādēm — "Venēcija" Melngalvju nama galerijā, fotogrāfiju prezentācija Rīgas Modes nedēļā, fotogrāfiju izstādes "Sajūtas XXX" producente galerijā "Īriss". Grāmatas "Dzimums/SEX-S/F" autore.

1965. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas dizaineri
Latvijas mākslinieki
Mēs.komanda

"MĒS.KOMANDA" ir divu Latvijas Televīzijas sporta žurnālistu Armanda Tripāna un Dāvida Ērnštreita kopīgi radītā dokumentālā / sporta filma par Latvijas hokeja kluba Rīgas "Dinamo" 2012. gada izbraukuma mačiem plašajā Krievijā.

Sižets 
Dokumentālā filma MĒS.KOMANDA stāsta par Latvijas Kontinentālā Hokeja Līgas (KHL) kluba Rīgas "Dinamo" hokejistu un tehniskās komandas  ikdienas dzīvi 2012. gada sezonas izbraukuma mačos Gagarina kausā Krievijas pilsētās — Omskā, Magņitogorskā un Hantimansijskā. Filma ļauj ielūkoties spēles gaitā no hokejistu un tehniskās komandas skatu punkta, sākot ar pirmsspēles notikumiem, spēles gaitu un beidzot ar hokeja spēles uzvarām vai zaudējumiem, filma sevī iekļauj visas tās emocijas ko piedzīvo spēlētāji un tas ir redzams "dzīvajos" komentāros, gan uz soliņu, spēlēs un ģērbtuvēs.

Filmas pirmizrāde notika 2012. gada 2. maijā kinoteātrī Citadele. Jau pirmajā filmas izdošanas mēnesī to noskatījās vairāk nekā 2000 skatītāju.

Atbalsta: DSV Transport, Sanistal, Dinamo Rīga

Lomās 
Rīgas "Dinamo" hokejisti, personāls, fani, Edgars Masaļskis, Oļegs Znaroks

Atsauces 
 Autori stāsta par filmu
 filmas treileris
 Filma izdota DVD formātā

Ārējās saites 

 Kontinentālā Hokeja Līga (KHL)
 Dinamo Rīga

2012. gada filmas
Latvijas dokumentālās filmas
Nerijus Numavičs

Nerijus Numavičs (; dzimis  Šilalē) ir lietuviešu uzņēmējs, mazumtirdzniecības tīkla Maxima līdzīpašnieks, to pārvaldošā uzņēmuma Vilniaus prekyba prezidents. Ar īpašumiem vairāku simtu miljonu eiro vērtībā viņš tiek uzskatīts par bagātāko cilvēku Lietuvā un Baltijas valstīs.

2010. gadā N. Numavičs palielināja savu dalību uzņēmumā Vilniaus prekyba no 36,9% līdz 73%. Šim uzņēmumam pieder mazumtirdzniecības tīkls Maxima piecās valstīs, Euroaptieka tīkls četrās valstīs, tirdzniecības un izklaides centri Akropolis Lietuvas lielākajās pilsētās un Rīgā, Lietuvas būvniecības un mājokļu labiekārtošanas veikalu tīkls Ermitažas, kā arī citi uzņēmumi.

Augstāko izglītību ieguvis 2001. gadā, kad pabeidza Viļņas Universitātes Medicīnas fakultāti, iegūstot bakalaura grādu. N. Numaviča dzīvesveids ir visai noslēgts un publiska informācija par viņu parādās samērā reti, viņš nesniedz intervijas un reti apmeklē publiskus pasākumus.

2014. gadā N. Numavičs pirmo reizi tika iekļauts žurnāla Forbes pasaules bagātāko cilvēku sarakstā ar 1565. vietu un kopējo īpašumu viena miljarda dolāru vērtībā.

Atsauces 

1967. gadā dzimušie
Lietuvas uzņēmēji
Kārlis Gotlobs Stenders

Kārlis Gotlobs Stenders (Karl Gottlob Stender, 1830–1894) bija luterāņu teologs, Sēlpils un Sunākstes mācītājs, Johana Kristiāna Stendera dēls. Latviešu dziesmusvētku organizētājs 1873. gadā.

Pildīja Sēlpils un Sunākstes draudzes palīgmācītāja (1857–1864) pienākumus, pēc tēva nāves kļuva par draudzes mācītāju. 1873. gada 22. augustā sarīkoja Sunākstes pirmos lokālos dziesmu svētkus ar astoņiem koriem no sešām dziedāšanas biedrībām un aptuveni 200 dziedātājiem un bija šo svētku virsdiriģents. Vispirms kori dziedājuši baznīcā, koriem izvietojoties uz īpaša paaugstinājuma altārdaļā, tad pie Vecā Stendera kapa un visbeidzot mācītājmuižas birztalā, kur risinājušies dziesmu kari un pirmo vietu ieguvis Sunākstes jauktais koris. “Latviešu Avīzes” un “Mājas Viesis” ziņoja, ka svētkos bijuši pieci līdz seši tūkstoši klausītāju.  Nākamos lokālos dziesmusvētkus Sēlpilī 1878. gadā sarīkoja bijušais Sunākstes Stendera palīgmācītājs Heinrihs Eduards Rozenfelds (1833–1905). Šajā laikā Sunākstes un Sēlpils draudzes jau bija sadalītas. Dziesmu karos atkal uzvarēja sunākstiešu koris.

Atsauces 

1830. gadā dzimušie
1894. gadā mirušie
Vācbaltieši
Latvijas luterāņu mācītāji
Tjerī Žoržu

Tjerī Žoržu (; dzimis  Sentetjēnā) ir franču orientierists, izcīnījis 14 zelta medaļas Pasaules čempionātos orientēšanās sportā laikā no 2003. līdz 2017. gadam, tādējādi viņš ir viens no titulētākajiem sportistiem orientēšanās sporta vēsturē. Tiek dēvēts par Vidējās distances karali, jo Pasaules čempionātos vidējā distancē ir uzvarējis vairāk reižu (astoņas), nekā visi pārējie sportisti kopā, taču T. Žoržu ir arī vienīgais sportists, kurš trīs reizes uzvarējis Pasaules čempionātā garajā distancē. 2010. gada Pasaules čempionātā T. Žoržu izcīnīja trīs zelta medaļas no četrām iespējamajām. Ilgstoši bijis pasaules ranga līderis, divas reizes uzvarējis Pasaules kausa kopvērtējumā (2006, 2007).

Dzimis Sentetjēnā, kur dzīvo joprojām. Ar orientēšanās sportu nodarbojās arī viņa vecāki. Bērnībā trenējies arī handbolā. 1998. gadā T. Žoržu izcīnīja savu pirmo medaļu Pasaules čempionātā junioriem, kas notika Francijā. 1997. gadā 18 gadu vecumā viņš debitēja Francijas pieaugušo izlasē Pasaules čempionātā Norvēģijā.

Tjerī Žoržu pārstāv Somijas klubu Kalevan Rasti, kura sastāvā 5 reizes (2004, 2005, 2007, 2013, 2014) ir uzvarējis prestižo Jukolas stafeti, kā arī Francijas NO St-Etienne.

Atsauces

Ārējās saites 
 Tjerī Žoržu World of O Runners 

1979. gadā dzimušie
Francijas orientieristi
Stratēģiskā plānošana

Stratēģija ir organizācijas ilgtremiņa pamatmērķu un darbības virzienu noteikšana, to sasniegšanai nepieciešamo resursu izdalīšana.
Stratēģija ir māksla vadīt organizāciju. Kā katram vadītājam un arī katram līderim neatkarīgi no tā, cik augstā amatā tas atrodas, viņam ir konkrēti uzdevumi un konkrētas funkcijas, kuras jāpilda. Arī stratēģiskajam līderim ir jāveic konkrētas funkcijas un pienākumus.

Stratēģijas sastāvdaļas 
Vārds stratēģija radies no grieķu vārda strategos, kas nozīmē  ģenerālā māksla. Mūsdienās stratēģija neapšaubāmi saglabājusies kā militārs termins, taču kopš 20. Gadsimta sešdesmitajiem gadiem tas ieguvis jaunu nozīmi pilnīgi citā jomā. Vārdu stratēģija plaši sāka lietot organizācijas menedžmentā, ar to saprotot darbības virzienu.

Kā aprakstīts V. Praudes un I.Beļčikova grāmatā "Menedžments" , tad galvenās organizācijas stratēģijas sastāvdaļas ir šādas:

Darbības joma(sfēra) 
Saistīta ar konkrētām precēm, pakalpojumiem un tirgiem, kuros tie ir konkurētspējīgi. Piemēram, kompānijas Mars darbības jomas ir ne tikai elektronika, bet arī pārtikas produktu ražošana, mājdzīvnieku barības izgatavošana.

Resursu izvietojums un sadale 
Arī ir stratēģiska problēma. Kā sadalīt ierobežotus resursus starp dažādām darbības jomām, lai rezultātā sasniegtu maksimālu kapitāla atdevi.

Īpatnējās (atšķirīgās) spējas
Tas ir kaut kas tāds, ar ko organizācija var izcelties salīdzinājumā ar konkurentiem.

Attīstība un kapitāla atdeve

Darbības jomu, resursu sadales un īpatnējo spēju apvienojuma rezultāts. Organizācijai jānosaka savi attīstības mērķi un vēlamā peļņa. Šajā sakarībā, jānosaka, piemēram, sadales veidi (tieša tirdzniecība vai ar starpniecību), ražošanas specializācija (pašam ražot detaļas vai izmantot piegādātāju).
Pastāv trīs stratēģijas plānošanas līmeņi
 Organizācijas stratēģija
 Biznesa stratēģija
 Funkcionālā stratēģija

Atsauces

Menedžements
Tirgzinības
Ķīnas hokeja izlase

Ķīnas hokeja izlase (vienkāršotā ķīniešu: 中国 国家 冰球队, tradicionālā ķīniešu: 中国 国家 冰球队, pinyin: Zhongguo Guójiā Bīngqiú DUI) ir nacionālā hokeja izlase Ķīnā, ko regulē Ķīnas ledus hokeja federācija.
Pašlaik ieņem 32. vietu pasaules valstu hokeja izlašu rangā.
2021. gadā tā bija iedalīta IIHF Pasaules čempionāta IIA divīzijā.

Rezultāti nozīmīgākajos turnīros

Olimpiskās spēles

Atsauces 

Āzijas hokeja izlases
Voldemārs fon Knīrīms

Voldemārs fon Knīrīms (, 1849—1935) bija Rīgas Politehniskās augstskolas lauksaimniecības profesors (no 1880) un Rīgas Politehniskā institūta direktors (1906—1916). Viņa vadībā 1915. gadā Rīgas Politehnisko institūtu Pirmā pasaules kara dēļ evakuēja uz Krieviju.

Baltijas Tehniskās augstskolas rektors (1918).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1849. gada 13. (1.) augustā Mūrmuižas īpašnieka Johana Augusta fon Knīrīma ģimenē.
Mācījās Bērzaines ģimnāzijā (1863—1868). Studēja tieslietas, tautsaimniecību un ķīmiju Tērbatas Universitātē (1869—1872), pēc kuras beigšanas papildinājās Heidelbergas Universitātē (1872—1873). Bija Tērbatas Universitātes asistents (1873—1880), privātdocents (1874—1876). 1875. gadā aizstāvēja Dr. oec. grādu un strādāja par lauksaimniecības ķīmijas docentu (1876—1880), no 1877. gada vienlaikus bija arī Minhenes Veterinārā institūta zoohigiēnas docents.

1880. gadā pārcēlās uz dzīvi Rīgā, kur bija Rīgas politehniskās augstskolas lauksaimniecības profesors. No 1882. gada vadīja augstskolas pētījumu saimniecību Pēterniekos (Versuchsfarm Peterhof). 1890. gadā ieguva savā īpašumā Skangaļu muižu tagadējā Priekuļu novadā, kur iekārtoja savu vasaras māju.
Bija Rīgas Politehniskā institūta direktors (1906—1916). 1912. gadā nodibināja Purvu kultūru pētniecisko staciju (Station für Moorkultur) Pēterniekos. 1915. gadā evakuējās līdz ar institūtu uz Petrovsku-Razumovsku Krievijā.

Pēc Brestļitovskas miera līguma noslēgšanas Knīrīms atgriezās dzimtenē un 1918. gadā kļuva par jaundibinātās Baltijas Tehniskās augstskolas Rīgā (Baltische Technische Hochschule) rektoru. Latvijas brīvības cīņu laiku pavadīja Vācijā, 1920. gadā atgriezās Latvijā, bija Herdera institūta docents (1920—1925).
Mūža nogali pavadīja Skangaļu muižā, kur pie viņa vasarās ciemojās arī mazmazdēls Ūlofs Palme (1927—1986) ar vecākiem, vēlākais Zviedrijas premjerministrs.

Miris 1935. gada 14. janvārī Rīgā.

Atsauces 

Valmieras novadā dzimušie
Latvijas zinātnieki
Tartu Universitātes absolventi
Baltijas Tehniskās augstskolas darbinieki
Rīgas Politehniskā institūta darbinieki
1189 (uzziņu dienests)

Infoline 1189 ir SIA TeleMedia pārstāvēts uzziņu dienests, kas darbojas informatīvo pakalpojumu jomā kopš 1998. gada sākuma. Galvenais pakalpojums ko sniedz 1189 uzziņu dienests, ir informatīvo uzziņu sniegšana par Latvijas uzņēmumiem, iestādēm, organizācijām, pakalpojumiem un precēm.

1189 uzziņu dienests sniedz savus pakalpojumus 24 stundas diennaktī latviešu, krievu un angļu valodā. 1189 zvanu centra datu bāzē ir pieejama informācija par vairāk nekā 80 000 juridiskām personām (uzņēmumiem, iestādēm). Katru dienu šī datu bāze tiek atjaunota un papildināta ar aktuālāko informāciju.

1189 ir uzziņu dienests Latvijā, kurš bez balss pakalpojumiem un sms sniedz informāciju bez maksas, izmantojot VOIP Skype komunikācijas iespējas. 

www.1189.lv uzziņu portālā ikvienam interneta lietotājam ir iespēja online režīmā nosūtīt jautājumu par jebkuru sev interesējošu tēmu un saņemt atbildes no ekspertiem.

Ārējās saites 
 www.1189.lv

Uzziņas
Uzziņu dienesti Latvijā