joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Dumitru Prunarju

Dumitru Dorins Prunarju (Dumitru Dorin Prunariu; dzimis ) ir Rumānijas pirmais kosmonauts, inženieris, ģenerālis. 1981. gadā veicis lidojumu kosmosā ar PSRS kosmosa kuģi.

Dumitru Prunarju dzimis Brašovā. 1971. gadā viņš pabeidza Brašovas matemātikas un fizikas vidusskolu. 1976. gadā Prunarju absolvēja Bukarestes politehnisko institūtu aeronautikas inženiera specialitātē un sāka strādāt aviācijas rūpnīcā IAR Brașov.

No 1977. gada marta līdz septembrim Prunarju izgāja apmācību Rezerves virsnieku militārajā skolā Bakavā.
1977. gada aprīlī kosmiskajam lidojumam ar PSRS kosmosa kuģi Rumānijas Gaisa spēku vadība sāka meklēt pretendentus gan starp kara lidotājiem gan civilajiem inženieriem. Dumitru Prunarju pieteicās, bet pēc medicīnas pārbaudēm visi kandidāti tika noraidīti. Prunarju atteikums bija saistīts ar sirds problēmām. Pēc tam, kad medicīnas prasības tika mīkstinātas, augustā notika atkārtotas pārbaudes, un Prunarju iekļuva pretendentu grupā. Septembrī 7 kandidāti sāka specializētas apmācības Rumānijā (teorija Bukarestes kara akadēmijā, treniņlidojumi, fiziski treniņi un krievu valodas apmācība). Pēc pretendentu atsijāšanas, decembrī tika nolemts uz Maskavu sūtīt 3 kandidātus. Tā kā Prunarju bija civilais inženieris, viņš no rezerves tika iesaukts armijā.

1978. gada 20 martā, pēc mēneša ilgām medicīnas pārbaudēm Maskavā, Dumitru Prunarju un Dumitru Dedju sāka kosmisko apmācību Kosmonautu sagatavošanas centrā Interkosmos 2. grupā.
1980. gadā no oktobra līdz decembrim Prunarju trenējās kosmosa kuģa apkalpē kopā ar Jevgēņiju Hrunovu, kuru 1981. gada janvārī nomainīja Leonīds Popovs. Sākotnēji viņu apkalpe tika uzskatīta par otro, bet 1981. gada 13. maijā Valsts komisija lēma, ka šī būs pamatapkalpe.

Dumitru Prunarju savu pirmo un vienīgo kosmisko lidojumu sāka 1981. gada 14. maijā, kosmosa kuģī Sojuz-40 kopā ar Leonīdu Popovu dodoties uz staciju Saljut-6. 22. maijā viņi atgriezās uz zemes.
     
Pēc lidojuma kosmosā Prunarju dienēja par Rumānijas Aizsardzības ministrijas vecāko inspektoru aerokosmiskajās lietās (šis amats tika izveidots īpaši viņam). Viņš strādāja arī par pasniedzēju Bukarestes politehniskajā institūtā.
1990. gadā Prunarju kļuva par transporta ministra vietnieku un civilās aviācijas priekšnieku.
1992. gadā Dumitru Prunarju tika iecelts par Rumānijas kosmosa aģentūras (ROSA) padomes locekli; 1998. gadā viņš kļuva par ROSA ģenerāldirektoru.
1991. gadā viņš Monreālā pabeidza Starptautisko aviācijas menedžmenta apmācību institūtu (IAMTI/IIFGA).
1992. gadā Prunarju kā Rumānijas pārstāvis sāka darboties ANO Kosmiskās telpas mierīgas izmantošanas komisijā.
1999. gadā viņš ieguva filozofijas doktora grādu aerokosmiskajā mašīnbūvē un sešus mēnešus mācījās nacionālajā kara koledžā.
No 2004. gada februāra līdz 2005. gada jūlijam Dumitru Prunarju bija Rumānijas vēstnieks Krievijā.
2007. gada 7. februārī viņš atvaļinājās no militārā dienesta.
2012. gadā Prunarju kļuva par valsts lidsabiedrības TAROM padomes locekli.

Ārējās saites 
 Симьон Думитру-Дорин Прунариу) astronaut.ru, 
 Прунариу (Prunariu) Думитру Дорин warheroes.ru, 

Rumānijas kosmonauti
Padomju Savienības Varoņi
Ar Ļeņina ordeni apbalvotie
Krievijas valdības vadītāju uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopoti Krievijas valdības vadītāji kopš 1905. gada, kad tika izveidota Ministru padome.

Uzskaitījums

Krievijas impērija (1721 — 1917)

Krievijas Republika (1917)

Padomju Krievija (1917 — 1922)

Krievijas valdība (1918 — 1920)

Krievijas Padomju Federatīvā Sociālistiskā Republika (PSRS sastāvdaļa) (1922 — 1991)

Krievijas Federācija (1991 — mūsdienas)  

 
 
Premjerministru uzskaitījumi
Anja Nisena

Anja Nisena (, dzimusi 1995. gada 6. novembrī), pazīstama arī vienkārši kā Anja, ir dāņu-austrāliešu dziedātāja, dziesmu autore, dejotāja un aktrise.

Anja ir Austrālijas The Voice versijas uzvarētāja. Viņa ir arī noslēgusi līgumu ar izdevējkompāniju Universal Music Group.

2016. gadā viņa piedalījās Dānijas nacionālajā atlasē 2016. gada Eirovīzijai ar dziesmu "Never Alone" un kopvērtējumā ieguva 2. vietu. 2017. gadā viņa atgriezās atlasē ar dziesmu "Where I Am" un uzvarēja, kas ļāva Anjai, pārstāvot Dāniju, piedalīties 2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursā Kijivā. Fināla kopvērtējumā viņa ieguva 20. vietu.

Atsauces 

1995. gadā dzimušie
Dānijas Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
2017. gada Eirovīzijas dziesmu konkursa dalībnieki
Lūrmaņu atsegumi

Lūrmaņu atsegumi ir klintis, kas atsedzas Rojas upes abos krastos Talsu novada Lubes pagastā 5 km lejpus Lubes ūdensdzirnavām pie "Lūrmaņu" mājām. Šeit kanjonveida ielejā ap 400 metru garumā izveidojušās astoņas vidusdevona Burtnieku svītas smilšakmens klintis. Tās veido gaiši pelēki un sarkanīgi smilšakmens atsegumi, kurus no augšas klāj aleirīti un māli. Atsegumos ir daudz seklu nišu, kā arī dažas nelielas seklas grotas. Klinšu apakšdaļā stiepjas pamatīga ledus iedzīta niša, bet ledus (vai upes nestu koku) sašvīkātas klintis ir pat 3-4 m augstumā. Te izplūst arī daudzi avoti. Klintīs ir atrastas devona zivju un bezžokļaiņu fosīlijas (bruņuzivis, akantodes, otiņspures). Kopš 1957. gada atsegumi 7,2 hektāru platībā atrodas īpašā valsts aizsardzībā.

Galerija 

Latvijas dabas pieminekļi
Latvijas iežu atsegumi
Lubes pagasts
Kārklinieki

Kārklinieki () ir ciems Balvu novada Balvu pagastā. Atrodas pagasta centrālajā daļā 2 km no pagasta centra Naudaskalna, 7 km no novada centra Balviem un 227 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas netālu no autoceļa P47 (Balvi—Kapūne).

Atsauces
Trauksmes cēlējs

Trauksmes cēlējs ir persona, kas atklāj jebkāda veida informāciju par darbībām, kas tiek uzskatītas par nelikumīgām, neētiskām vai nepareizām privātas vai publiskas organizācijas ietvaros. Iespējamo pārkāpuma informāciju var klasificēt dažādos veidos: organizācijas noteikumu, likumu, regulu pārkāpumi, drauds sabiedrības vai nacionālajai drošībai, kā arī krāpniecība vai korupcija. Personas, kas kļūst par trauksmes cēlējiem, informāciju par apsūdzībām var publiskot iekšēji vai ārēji. Iekšēji publiskojot informāciju, trauksmes cēlējs informāciju nodod tādiem cilvēkiem kā savs tiešais vadītājs. Ārēji trauksmes cēlējs informāciju var nodot trešajai pusei ārpus iesaistītās organizācijas, tādai kā plašsaziņas līdzekļi, valdības, tiesībsargājošās iestādes vai iespējami iesaistītās organizācijas. Tomēr trauksmes cēlēji riskē saskarties ar spēcīgām represijām no tiem, ko viņi apsūdz pārkāpumos.

Šī iemesla dēļ daudzās valstīs pastāv likumi trauksmes cēlēju aizsardzībai. Pastāv arī trešās puses organizācijas, kas iespēju robežās piedāvā trauksmes cēlēju aizsardzību. Trauksmes cēlēji var saskarties ar tiesisku pretdarbību, kriminālapsūdzību, sociālo stigmu vai atbrīvošanu no amata vai darba.

Atsauces 

Noziedzība
Skandāli
Ibrahims Rugova

Ibrahims Rugova (Ibrahim Rugova; dzimis , miris ) bija Kosovas pirmais prezidents, literatūrzinātnieks. Ar savu nevardarbīgās pretošanas politiku iesaukts par "Balkānu Gandiju".

Rugovas ģimene piederēja kelmendi albāņu etniskajai grupai. Otrā pasaules kara laikā, kad Ibrahims piedzima, Itālijas kontrolētā Kosova bija apvienota ar Albāniju. 1945. gada janvārī viņa tēvu un vectēvu nogalināja Dienvidslāvijas komunisti.

1967. gadā Ibrahims Rugova pabeidza vidusskolu. Viņš studēja literatūru Prištinas universitātē un Parīzes Universitātē. 1970. gados Rugova bija aktīvs žurnālists. 1984. gadā Prištinas universitātē ieguva doktora grādu literatūrā. Pēc tam viņš strādāja par profesoru. 1988. gadā Rugova ievēlēts par Kosovas Rakstnieku savienības priekšsēdētāju.

Kopš 1974. gada Kosova baudīja autonomiju Serbijas sastāvā, bet 1989. gadā autonomija tika likvidēta. 1989. gadā Ibrahims Rugova iesaistījās politikā, bija viens no Kosovas demokrātiskās līgas dibinātājiem, un tās priekšsēdētājs.

1992. gada 24. maijā Serbijas neatzītās vēlēšanās Ibrahims Rugova ievēlēts par Kosovas Republikas prezidentu. Rugovas stratēģija Kosovas neatkarības iegūšanai bija nevardarbīga pretošanās federālajai varai, kas guva plašu albāņu atbalstu. Pēc Bosnijas kara beigām 1995. gadā atbalsts Rugovam pavājinājās. Starptautiskā sabiedrība nespēja risināt Kosovas problēmas. Kosovas albāņu radikāļi sāka uzstāt, ka vienīgais ceļš ir sākt bruņotu sacelšanos.

1997. gadā Kosovas Atbrīvošanas armija (KAA) sāka uzbrukt Serbijas paramilitārajiem un drošības spēkiem, kā arī serbu civiliedzīvotājiem un albāņu kolaboracionistiem. Serbija atbildēja ar pretspēku, kas reizēm bija nepamatots. 1998. gadā KAA bija izaugusi par pilnvērtīgu nemiernieku armiju,  albāņu bija devušies bēgļu gaitās. Ibrahims Rugova atkārtoti tika ievēlēts par prezidentu, un gada beigās saņēma Saharova balvu par domas brīvību.

Pēc tam, kad 1999. gada februārī serbi noraidīja Rambujas vienošanos, 24. martā NATO spēki sāka Dienvidslāvijas Federācijas bombardēšanu. Kosovas kara pirmās nedēļas Serbijas policija Rugovu ar ģimeni turēja mājas arestā Prištinā. Aprīļa sākumā viņš Belgradā tikās ar Dienvidslāvijas prezidentu Slobodanu Miloševiču un tika parādīts Serbijas valsts televīzijā. Ar Miloševiča un Rietumu atļauju 5. maijā Rugova ar lidmašīnu tika pārvests uz Itāliju; pēc tam viņš ar ģimeni devās uz Vāciju. 11. jūnijā NATO pārtrauca bombardēšanu, Dienvidslāvijai apsolot izvest bruņotos formējumus no Kosovas. Kosovas administrēšanu uzņēmās ANO. 30. jūlijā Rugova atgriezās Kosovā.

2000. gada parlamenta vēlēšanās Kosovas demokrātiskā līga ieguva 58 % balsu.
2002. gada 4. martā Kosovas parlaments Ibrahimu Rugovu ievēlēja par prezidentu.
2004. gada decembrī Ibrahims Rugova atkārtoti tika ievēlēts par prezidentu.
2005. gada 15. martā atkritumu konteinerā eksplodēja spridzeklis, kad garām brauca Rugovas automašīna; prezidents necieta.
2005. gada rudenī Rugovam tika atklāts plaušu vēzis, bet viņš turpināja pildīt prezidenta pienākumus.  Ibrahims Rugova mira.

Atsauces 

Kosovas prezidenti
Alatira (upe)

Alatira (, čuvašu: Улатăр, ) ir upe Krievijā, Mordovijas Republikā, Suras kreisā krasta pieteka. Upes garums ir 296 km un baseina platība 11 200 km². Alatira aizsalst novembrī un līdz aprīlim ir klāta ar ledu. Upes ieleja blīvi apdzīvota, lielākās apdzīvotās vietas pie Alatiras ir Ardatova un Alatira. Upe tek cauri Volgas augstienes ziemeļu daļai, mežainam apvidum. Lielākiem mežu masīvi atrodas upes kreisajā krastā.

Ārējās saites 

Volgas baseins
Suras pietekas
Krievijas upes
Alatira
Mordvija
Akmeņupīte (Palsas pieteka)

Akmeņupīte ir Palsas kreisā krasta pieteka Smiltenes novadā. 

Iztece uz dienvidiem no Ķeņģiem. Tek ziemeļrietumu virzienā. Ietek Palsā lejpus Variņiem. Akmeņupīti šķērso valsts autoceļi P27 (Smiltene — Gulbene), V268 (Ķeņģi–Variņi–Rudbārži) un V248 (Cirgaļi–Palsmane–Ūdrupe), tās krastos atrodas Variņi.

Atsauces 

Smiltenes novada upes
Palsas pietekas
Gaujas baseina upes
Raiskuma Sarkanās klintis

Raiskuma Sarkanās klintis (arī Sarkanās klintis, Raiskuma iezis) ir smilšakmens atsegums Gaujas senlejas labajā krastā, 500 m no Raiskuma kroga. Klintis atrodas Gaujas nacionālajā parkā, uz robežas starp Pārgaujas novada Raiskuma pagastu un Cēsu pilsētas teritoriju. Sarkanās klintis ir aizsargājams ģeoloģiskais dabas piemineklis. Iezis ir 200 m garš, līdz 10 m augsts, tajā atsedzas augšdevona Gaujas svītas sarkanīgie, dažviet dzeltenīgie, slīpslāņotie smilšakmeņi.

Raiskuma Sarkano klinšu virsma ir nelīdzena — tajā ir vairākas plaisas, izskalojumi, gravējumi, kā arī nišas un nelielas alas. Iezī ir atrastas seno zivju atliekas. Raiskuma ieža dienvidu daļa piekļaujas Gaujai, bet lielākā daļa klinšu atrodas pie pārpurvotās Gaujas vecupes. Ieža dienvidu daļā ir atrodami 1905. gada revolucionāru uzsaukumi un dziesmu panti. Ieža ziemeļu daļā atrodas klinšu lielākā niša, kas ir 5 m augsta, 7 m plata un 3,5 m dziļa. No alām un nišām izplūst vairāki avoti, lielākais no tiem ir Rūcamavots, kas ir populāra vietējo iedzīvotāju ūdens ieguves vieta. Rūcamavota nosaukums ir radies no rūkoņas, kas dzirdama avota tecēšanas laikā. Avoti ietek vecupē, kas atrodas ieža pakājē. Sarkano klinšu apkārtne ir labiekārtota — ir izveidota autostāvvieta un tūristu taka.

Galerija

Atsauce 

Latvijas iežu atsegumi
Raiskuma pagasts
Cēsis
Denars

Denars () ir Ziemeļmaķedonijas valūta. Sīkāk viens denars dalās 100 denos, bet mūsdienās vairs deni netiek izmantoti. Denari tika ieviesti 1992. gada 26. aprīlī, kad tie nomainīja Dienvidslāvijas dinārus. Valūtas apzīmējums ir ден, bet ISO 4217 kods ir MKD.

2017. gada maijā viena eiro vērtība attiecībā pret denariem bija 1 pret 61,5.

Ziemeļmaķedonijas saimniecība
Valūtas
Sergejs Paradžanovs

Sergejs Paradžanovs (, , , dzimis  Tbilisī, miris  Erevānā) bija armēņu izcelsmes padomju kinorežisors, scenārists un mākslinieks, devis nozīmīgu ieguldījumu ukraiņu, armēņu un gruzīnu kino. Paradžanovs saņēmis Krievijas nacionālo kinobalvu "Nika", vairākus starptautiskus apbalvojumus. 1990. gadā viņam piešķirti Ukrainas PSR Tautas skatuves mākslinieka un Armēnijas PSR Tautas skatuves mākslinieka nosaukumi.

Biogrāfija 
Paradžanovs kļuva starptautiski pazīstams ar filmām "Aizmirsto senču ēnas" (1965) un "Granāta krāsa" (1968), aizsākot "jauno padomju vilni" un "poētisko kino". Paradžanovs izveidoja savu kinomākslas stilu, kas atšķīrās no Padomju Savienībā valdošā sociālistiskā reālisma. Viņš kritizēja padomju kultūrpolitiku, cenzūru, aizstāvēja apsūdzētos Ukrainas inteliģences pārstāvjus, nonākot konfliktā ar padomju varas iestādēm. Arī personības izpausmes un dzīves stils kontrastēja ar padomju dzīvesveidu. Tas tika izmantots 1973. gadā, apsūdzot viņu par viendzimuma sakariem. Paradžanovs četrus gadus pavadīja cietumā, tika atbrīvots tikai starptautiskas atbalsta kampaņas rezultātā.

Paradžanova filmas netika plaši demonstrētas, viņam ilgstoši bija liegts strādāt kino. Paradžanovs varēja atsākt veidot filmas tikai 1983. gadā. Viņš uzņēma starptautiski atzītas filmas "Leģenda par Suramas cietoksni" (1985) un "Ašiks Keribs" (1988). Paradžanovs ir darbojies arī kā mākslinieks, viņam ir daudz zīmējumu un kolāžu, viņš veidojis instalācijas un skulptūras.

Dzīves beigas 
1989. gadā Paradžanovam diagnosticēja plaušu vēzi. Viņu operēja Maskavā, bet bija jau izveidojušās metastāzes. 1990. gadā pēc Francijas prezidenta Fransuā Miterāna uzaicinājuma Paradžanovs ārstējās Parīzē. Tomēr viņa stāvoklis turpināja pasliktināties. 20. jūlijā Paradžanovs atgriezās Erevānā, kur tajā pašā dienā slimnīcā nomira. Atvadīšanās no režisora notika Armēnijas Operas un baleta teātrī, tūkstošiem cilvēku pavadīja viņu pēdējā gaitā. Paradžanovs apglabāts Komitasa panteonā Erevānā.

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 Paradžanova muzeja mājaslapa 

1924. gadā dzimušie
1990. gadā mirušie
Padomju kinorežisori
Eiropas Kino balvas ieguvēji
Tbilisi dzimušie
Robežieņēmumi

Lai noteiktu optimālu ražošanas apjomu veic robežanalīzi vai robežieņēmumu un robežizmaksu salīdzināšanas metodi. Ražošanas apjomu, kas nodrošina uzņēmumam maksimālu peļņu, var noteikt, salīdzinot robežieņēmumus (MR) ar robežizmaksām (MC). Ja MR=MC, tad uzņēmums ir līdzsvarā. Ja MR>MC, tad ražojot šo produkcijas vienību, uzņēmums palielinās ekonomisko peļņu. Un otrādi - ja MR<MC, tad uzņēmumam jāatsakās no šīs produkcijas vienības ražošanas, citādi peļņa samazināsies.

Definīcija 
Robežieņēmumi (angļu val. marginal revenue) rāda par cik  mainīsies ieņēmumi, ja pārdevuma apjomu palielina par vienu vienību.

Atsauces 

Mikroekonomika
Margareta Olde

Margareta Olde (; dzimusi  Tallinā) ir Igaunijas FIDE meistare šahā (2016).

Biogrāfija 
Piedzimusi šahistu ģimenē - FIDE meistaru Hendrika Oldes un Margaretas Broko meita.

2015. gadā uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā. Bijusi otrā 2016., 2017. un 2020. gada Igaunijas sieviešu šaha čempionātos (visos uzvarēja Maija Narva). Igaunijas junioru šaha čempionātu uzvarētāja dažādās vecuma kategorijās (U18 - 2015. gads, U16, U20 - 2016. gads), bet 2016. gadā bijusi labākā arī Igaunijas sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2015. gadā Karpačā bijusi Igaunijas meiteņu komandas sastāvā, kura uzvarējusi Eiropas meiteņu komandu čempionātā šahā U18 vecuma grupā. Pārstāvējusi Igaunijas komandu Pasaules šaha olimpiādē 2016. gadā. 2015. gadā tikusi atzīta par Igaunijas labāko jaunāko šahisti. 2018. gadā atkārtoti uzvarējusi Igaunijas sieviešu šaha čempionātā. 2021. gada augustā bijusi labākā starp sievietēm RTU Open "A" turnīrā.

Atsauces

Ārējās saites 

2000. gadā dzimušie
Igaunijas šahisti
E. E. Kamingss

E. E. Kamingss (Edvars Estlins Kamingss; , dzimis , miris ) bija amerikāņu modernisma dzejnieks, kurš pievērsies arī glezniecībai, esejistikai un dramaturģijai.

Kamingss sarakstījis aptuveni 2900 dzejoļu, kā arī divus autobiogrāfiskus romānus, četras lugas un vairākas esejas. Viņš tiek uzskatīts par ievērojamu 20. gadsimta amerikāņu dzejas novatoru.

2017. gadā izdota pirmā Kamingsa grāmata latviešu valodā, dzejas izlase "Pavasara virpulis" (atdzejotāji Ingmāra Balode, Jānis Elsbergs, Aina Kraujiete, Jānis Krēsliņš, Aivars Maizītis, Viktors Kalniņš un Kristaps Vecgrāvis).

Ārējās saites

Atsauces 

Angļu valodā rakstošie
1894. gadā dzimušie
1962. gadā mirušie
Amerikāņu dzejnieki
Anete Kociņa

Anete Kociņa (dzimusi  Limbažos) ir latviešu vieglatlēte, startē šķēpa mešanā. Personiskais rekords ir 64,47 m, kas sasniegts 2017. gada jūlijā un ir viens no visu laiku labākajiem rezultātiem sievietēm Latvijas vieglatlētikas vēsturē.

Karjera 
Sākotnēji trenējusies basketbolā, pēc tam pievērsusies vieglatlētikai, no 15 gadu vecuma specializējusies šķēpa mešanā. Pirmā trenere — Rasma Turka, vēlāk Indra Eversone, kopš 2014. gada trenējas pie Valentīnas Eidukas.

2013. gadā A. Kociņa izcīnījusi bronzas medaļu pasaules čempionātā jauniešiem (U-18), 2015. gadā — sudraba medaļu Eiropas čempionātā junioriem (U-20).

2017. gadā vairākas reizes labojusi personisko rekordu. 2017. gada Eiropas U-23 čempionātā Bidgoščā A. Kociņa izcīnīja sudraba medaļu ar jaunu personisko rekordu 64,47 m, piekāpjoties tikai Riodežaneiro olimpiskajai čempionei no Horvātijas Sarai Kolakai. A. Kociņa startēja arī 2017. gada Pasaules čempionātā pieaugušajiem Londonā. Ar rezultātu 62,26 m viņa palika 13. vietā, 3 cm aiz iespējas startēt finālsacensībās, tomēr apsteidzot daudz pieredzējušāko komandas biedreni Madaru Palameiku.

2019. gada Pasaules čempionātā Dohā A. Kociņa neiekļuva finālā, sasniedzot 24. vietu kopvērtējumā (56,70 m).

Atsauces

Ārējās saites 

 LOV profils

1996. gadā dzimušie
Limbažos dzimušie
Latvijas vieglatlētes
Šķēpa metēji
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Mihajs Eminesku

Mihajs Eminesku (; dzimis kā Mihails Eminovičs (Mihail Eminovici) , miris ) bija rumāņu romantisma dzejnieks, tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem rumāņu literatūrā.

Dzimis daudzbērnu ģimenē. Mācījās vācu ģimnāzijā Černivcos (tolaik Austroungārijas sastāvā). No 1869. līdz 1872. gadam studēja universitātē Vīnē, bet 1872. līdz 1874. gadam - Berlīnē, kur ietekmējās no valdošajām filozofijas un literatūras tendencēm. Atgriezdamies dzimtenē, 1874. gadā kļuva par skolas inspektoru un bibliotekāru Jasu universitātē. 1877. gadā pārcēlās uz Bukaresti, kur kļuva par konservatīvās avīzes Timpul (Laiks) galveno radaktoru. Šajā laikā radās daudzi no pazīstamākajiem Eminesku darbiem. 1883. gadā pasliktinājās Eminesku psihiskā veslība. Miris 1889. gadā garīgās ārstēšanas iestādē.

Ārējās saites 
 
 

Rumāņu valodā rakstošie
Simbolisma rakstnieki
Pāvels Tonkovs

Pāvels Tonkovs (; dzimis  Iževskā) ir bijušais Krievijas šosejas riteņbraucējs. Viņa talants parādījās jau juniora vecumā, kad 1987. gadā viņš PSRS komandas sastāvā uzvarēja pasaules čempionātā junioriem. 1992. gadā viņš kļuva par profesionāli, pārstāvot RUSS-Baïkal komandu. Tonkova lielākais panākums ir uzvara 1996. gada Giro d'Italia kopvērtējumā. Nākamajos divos gados viņš kopvērtējumā bija otrais. 
1995. gadā viņš uzvarēja Tour de Suisse un 1997. gadā Tour de Romandie kopvērtējumā. 2000. gadā Tonkovs ierindojās trešajā veitā Vuelta a España kopvērtējumā. 

Savas karjeras laikā viņš pastāvīgi sadarbojās ar pretrunīgi vērtēto sporta ārstu Mikēli Ferrāri. Tonkovs karjeru noslēdza 2005. gadā.

Šobrīd dzīvo Kordovā, Spānijā, kur ir viesnīcas vadītājs.

Sasniegumi lielajās tūrēs 

Piezīme: IZST — izstājās

Atsauces

Ārējās saites 

1969. gadā dzimušie
Krievijas riteņbraucēji
PSRS riteņbraucēji
Giro d'Italia kopvērtējuma uzvarētāji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
1996. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Udmurtijā dzimušie
Stjepans Mesičs

Stjepans Mesičs (, , dzimis ) ir Horvātijas politiķis, no 2000. līdz 2010. gadam bija Horvātijas prezidents. Horvātijas prezidenta amatā viņš bija divus termiņus. 1991. gadā viņš bija pēdējais Dienvidslāvijas SFR prezidents. Vēl pirms tam viņš ir bijis arī Horvātijas Sociālistiskās Republikas (atradās Dienvidslāvijas SFR sastāvā) premjerministrs.

2003. gadā Mesičs darba vīzīte viesojās Latvijā.

Ārējās saites 

1934. gadā dzimušie
Viroviticas-Podravinas župānijā dzimušie
Horvātijas politiķi
Horvātijas prezidenti
Uvis Jānis Balinskis

Uvis Jānis Balinskis (dzimis ) ir latviešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2020) Balinskis spēlē Čehijas Ekstralīgas vienībā HK Litvīnova.

Spēlētāja karjera 
No 2013. līdz 2015. gadam Balinskis spēlēja dažādās Vācijas junioru līgās, taču tad pievienojās MHL vienībai HK Rīga, sezonas gaitā aizvadot vienu spēli arī KHL kluba Rīgas "Dinamo" sastāvā. 2016.—17. gada sezonā "Dinamo" rindās aizvadīja jau 21 spēli. 2018.—19. gada sezonā Balinskis nostiprinājās komandas pamatsastāvā.

Latvijas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2017., 2018. un 2019. gada Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1996. gadā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Salcietības zona

Salcietības zona ir ģeogrāfiska teritorija, kas noteikta, pamatojoties uz to, vai augs spēj izdzīvot tās apstākļus, it īpaši minimālo gaisa temperatūru šai zonā. Piemēram, salcietība līdz 10. zonai, nozīmē, ka augs var izdzīvot minimālo temperatūru −1 °C. Salcietības zonas izstrādāja ASV Lauksaimniecības departaments (USDA), vēlāk tās sāka izmantot citas valstis.

USDA salcietības zonas

Eiropas pilsētas 

Tabulā attēlota salcietības zona, atbilstoši dažādu Eiropas pilsētu klimatoloģiskajiem datiem:

Atsauces

Ārējās saites 

Lauksaimniecība
Klasifikācijas sistēmas
Klimats
Augi
Silamala (Balvu pagasts)

Silamala () ir ciems Balvu novada Balvu pagastā. Atrodas pagasta rietumu daļā 12 km no pagasta centra Naudaskalna, 7 km no novada centra Balviem un 224 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta atrodas pie autoceļa V466, Dūrupes krastā.

Atsauces
Ķauķi

Ķauķi, ķauķu ģints (Sylvia) ir ķauķu dzimtas (Sylviidae) dziedātājputnu ģints, kas apvieno 28 mūsdienās dzīvojošas sugas. Tās sastopamas merēnajā un tropu joslā Eiropā, Āzijas rietumos un centrālajā daļā un Āfrikā. Lielākā sugu dažādība mājo Vidusjūras reģionā. Sugas, kas ligzdo ziemeļu reģionos, ir gājputni, bet siltākos reģionos dzīvojošās ir daļēji migrējošas vai ir nometnieki.

Latvijā 

Latvijā sastopamas 5 ķauķu ģints sugas: brūnspārnu ķauķis (Sylvia communis), dārza ķauķis (Sylvia borin), gaišais ķauķis (Sylvia curruca), melngalvas ķauķis (Sylvia atricapilla) un svītrainais ķauķis (Sylvia nisoria). Bijis viens novērojums arī Āzijas tuksneša ķauķim (Sylvia nana).

Kopīgās īpašības 
Ķauķi ir neliela auguma, kompakti dziedātājputni ar spēcīgām kājām un nedaudz masīvāku knābi nekā citiem ķauķu dzimtas putniem. Mazākais ģintī ir Sahāras ķauķis (Sylvia deserti), kura ķermeņa garums ir apmēram 11 cm, svars 7 g. Lielākais ir svītrainais ķauķis, kura ķermeņa garums ir apmēram 15,5 cm, bet svars var sasniegt 29 g. 

Ķauķiem apspalvojums ir pelēks vai brūns, parasti mugura tumšāka nekā vēders. Dažām sugām apspalvojums ir ar zilganu vai rozīgu toni, vai oranžīgi rudu. Lielākajai daļai sugu astei raksturīgs taisnstūrains gals, dažām sugām tas ir noapaļots. Daudzām sugām ir novērojams dzimumu dimorfisms: tēviņa apspalvojums ir košāks — tur, kur tēviņam ir melna krāsa vai tumši pelēka, mātītei ir brūna vai pelēkbrūna. Apmēram trešdaļai sugu tēviņam ap acīm ir koši sarkans neapspalvotas ādas gredzens.

Ķauķi mājo gan atklātās ainavās ar atsevišķiem kokiem un krūmiem, gan mežos. Barojas ar kukaiņiem, bet dažas sugas barojas arī ar augļiem un ogām, piemēram, ar plūškoka ogām.

Sistemātika 

Ķauķu ģints (Sylvia)
Altaja ķauķis (Sylvia althaea)
Arābijas ķauķis (Sylvia leucomelaena)
Atlasa ķauķis (Sylvia deserticola)
Āzijas tuksneša ķauķis (Sylvia nana) 
Baleāru ķauķis (Sylvia balearica)
Briļļu ķauķis (Sylvia conspicillata)
Brūnmuguras ķauķis (Sylvia lugens)
Brūnspārnu ķauķis (Sylvia communis)
Dārza ķauķis (Sylvia borin)
Dienvidāfrikas ķauķis (Sylvia layardi)
Garastes ķauķis (Sylvia undata)
Gaišais ķauķis (Sylvia curruca)
Itālijas ķauķis (Sylvia subalpina)
Jemenas ķauķis (Sylvia buryi)
Kipras ķauķis (Sylvia melanothorax)
Melngalvas ķauķis (Sylvia atricapilla)
Melnrīkles ķauķis (Sylvia ruppelli)
Melnsejas ķauķis (Sylvia mystacea)
Orfeja ķauķis (Sylvia crassirostris)
Parku ķauķis (Sylvia hortensis)
Rudās zemastes ķauķis (Sylvia subcoerulea)
Sahāras ķauķis (Sylvia deserti)
Sarkanrīkles ķauķis (Sylvia cantillans)
Savannas ķauķis (Sylvia boehmi)
Svītrainais ķauķis (Sylvia nisoria)
Tuksneša baltrīklīte (Sylvia minula)
Tumšais ķauķis (Sylvia sarda)
Vidusjūras ķauķis (Sylvia melanocephala)

Atsauces

Ārējās saites 
Putni dabā
Beauty of the Birds: Warblers
BTO: Sylviidae - Warblers

 
Ķauķu dzimta
Jānis Ķepītis

Jānis Ķepītis (1908—1989) bija latviešu komponists, pianists un  mūzikas pedagogs. Latvijas konservatorijas profesors.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1908. gada 2. janvārī Trikātas pagasta "Jaunā krogā" skolotāja un veikalnieka Mārča (Mārtiņa) Ķepīša un viņa sievas Emmas, dzimušas Viduces, ģimenē kā jaunākais dēls. Kad Jānim bija četri gadi, ģimene pārcēlās uz Valmieru, kur viņa tēvs strādāja par grāmatvedi un māte par šuvēju. Mācījās Valmieras Pakalniņa pagastskolā, tad Valmieras ģimnāzijā un līdztekus Valmieras mūzikas skolā apguva  klavierspēli. Pēc skolas beigšanas 1926. gadā bija Valmieras Svētā Sīmaņa baznīcas ērģelnieks. 

Studēja Latvijas konservatorijā, beidza Jāzepa Vītola kompozīcijas klasi (1931), Paula Šūberta klavieru klasi (1932) un Jāņa Mediņa diriģēšanas klasi (1934). Papildinājās klavierspēlē Parīzē pie R. Kazadezī un Vīsbādenē pie V. Gizekinga. 1933. gadā apprecējās ar Salliju Bērziņu, viņu ģimenē piedzima bērni Ināra (1936) un Andris Jānis (1940).

Strādāja par koncertmeistaru Latvijas Radio (1934–1952), Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 18. jūnijā Trikātas baznīcā salaulājās ar dziedātāju Elvīru Volšteini (1912–1990). Viņu ģimenē piedzima dēli Andulis (1945), Egils (1948–2001), Uldis (1953). 

Pēc kara beigām Jānis Ķepītis bija Latvijas Valsts konservatorijas profesors Kameransambļa klasē (1945–1984), vasarās saimniekoja mantotajās "Vecķepīšu" mājās.

Miris 1989. gada 9. augustā, apglabāts Baltezera kapos.

Darbi 
Uzrakstījis 6 simfonijas, 2 operas un 2 baletus, 3 vijoļkoncertus, 7 kamermūzikas trio skaņdarbus, kantātes, skaņdarbus pūšamajiem un stīgu instrumentiem, dziesmas bērniem, tautasdziesmu apdares, 5 latviešu tautasdejas simfoniskā orķestra pavadījumā.

Simfonijas 
 Pirmā simfonija Si bemol mažorā (1955)  
 Otrā simfonija La mažorā (1963) 
 Trešā simfonija kamerorķestrim (1971)
 Ceturtā (četru gadalaiku) simfonija (1972)
 Piektā simfonija (Lielā Tēvijas kara stāsti, 1975)
 Sestā simfonija (1977)

Operas un balets 
 opera "Minhauzena precības" (pēc Mārtiņa Zīverta lugas sižeta, 1945), pirmizrāde Liepājas operā 1960. gadā,  
 balets "Vasaras nakts" (1960)
 balets "Turaidas Roze" (Gunāra Priedes librets pēc Raiņa lugas "Mīla stiprāka par nāvi" sižeta, 1966)
 opera "Indulis un Ārija" (1969).

Pagodinājumi 
  Latvijas PSR Nopelniem bagātais mākslas darbinieks (1958)

Literatūra 
 L. Fūrmane. "Darba bite. Ķepītis" (2010)

Atsauces 

Valmieras novadā dzimušie
Latviešu komponisti
Latvijas PSR Tautas skatuves mākslinieki
Jons Krjange

Jons Krjange (; dzimis , miris ) bija rumāņu rakstnieks, pedagogs, garīdznieks un politiķis.

Dzimis zemnieka ģimenē. 1858. gadā pabeidza Jasu garīgo semināru un kļuva par garīdznieku. Moldāvijas galvaspilsētā Jasos un tās pievārtē nodzīvoja gandrīz visu radošo mūžu. Iesaistījās politikā un pedagoģiskās sistēmas reformēšanā. Neatkarīgā rakstura un uzskatu dēļ 1872. gadā tika atcelts no baznīcas amatiem. Iesaistījās literārā kluba Junimea darbā. Krjanges slavenākie darbi radīti pēc 1871. gada. Mihaja Eminesku draugs un līdzgaitnieks. Tulkots latviski.

Ārējās saites 
 

Rumāņu valodā rakstošie
Marža

Marža ( — 'starpība, peļņa') — atšķirīgu lielumu, rādītāju atņemšanas rezultātā iegūts skaitlisks lielums, raksturojums, kas tiek lietots banku, biržu, tirdzniecības un apdrošināšanas jomā.

Šis termins atspoguļo starpību starp diviem noteiktiem rādītājiem. Atkarīgs no lietošanas jomas.

Termina lietojums 
 Banku darbībā: 
 privileģēto resursu un produktīvo aktīvu procentu likmju starpība;
 nodrošinājuma summas, pret ko izsniegts kredīts, un kredīta summas starpība;
 valūtas kārtējās pirkšanas (bid) cenas un punktos (points, pips) izteiktās pārdošanas (ask) cenas starpība;
 darījumu operācijās tiek lietota apdrošināšanas (maržinālo) depozītu nozīmē.
 Jūras pārvadājumu līgumos - maksimālās kuģa kravnesības un kravas svara, kāds fraktētājam jāiekrauj kuģī, starpība.
 Mārketinga jomā - tirdzniecības uzcenojums, ko nosaka ražošanas uzņēmums.
 Biržu darbībā - minimālais akcijas vērtības procents, kāds pircējam jāiemaksā kā pirmā iemaksa.

Marža (kopējā) (total contribution) - starpība starp uzņēmuma kopējiem ienākumiem un kopējām mainīgām izmaksām.

Maržas prasība, analīze 
Maržas prasība (margin call) ir prasība palielināt summu (ķīlu) maržas kontā (naudā vai vērtspapīros) par darījumu, kas veikts uz brokera kredīta rēķina un radījis zaudējumus. Parasti tādos gadījumos no klienta tiek prasīts iesniegt papildu nodrošinājumu vienas dienas laikā, un viņš ir atbildīgs par  iespējamajiem brokera zaudējumiem.

Maržas analīze balstās uz relatīvu pieaugumu (galējo lielumu) izmantošanu ekonomisko procesu pētīšanā. Saskaņā ar maržas koncepciju saimnieciskās darbības subjekti pieņem lēmumus, vadoties pēc centieniem sasniegt maksimāli galējo lietderīgumu, t.i., palielināt lietderīgumu katrai izmaksu vienībai.

Maržas aprēķini 
Maržas aprēķinu rezultāti traktējami kā rentablitātes rādītāji, kas bieži tiek norādīti uzņēmumu novērtējumos un salīdzināmo periodu tendences noteikšanā, kredītu izsniegšanā u.c..

Neto procentu ienākumu marža ir anualizētu tīro procentu ienākumu attiecība pret vidējo aktīvu apmēru. 

Banku marža (bank marging) ir starpība starp procentu likmi, ko banka iegūst no naudas aizņēmēja, un procentu likmi, ko banka maksā par naudas noguldījumiem.

Atsauces 

Ekonomika
Grauds (nozīmju atdalīšana)

Grauds var būt:

 grauds — graudzāļu auglis,
 šaujamieroča mērķēšanas iekārtas daļa.
 latviešu uzvārds:

 Fricis Grauds.

Latviešu uzvārdi
Glens Kuks

Glens Čārlzs Kuks (, dzimis 1944. gadā ASV) ir amerikāņu rakstnieks, fantāzijas un fantastikas autors.

Bibliogrāfija

The Black Company 
 The Book of the North
 The Black Company (1984)
 Shadows Linger (1984
 The White Rose (1985)
 Annals of the Black Company (1986)
 Glittering Stones
 Bleak Seasons (1996)
 She Is the Darkness (1997)
 Water Sleeps (1999)
 Soldiers Live (2000)
 The Book of the South
 Shadow Games (1989)
 Dreams of Steel (1990)
 Barrowlands
 The Silver Spike (1989)
 Stāsti
 Raker (1982)
 Tides Elba (2010)
 Smelling Danger: A Black Company Story (2011)
 Shaggy Dog Bridge (2013)
 Bone Candy (2014)
 Bone Eaters (2015)

Darkwar 
 Romāni
 Doomstalker (1985)
 Warlock (1985
 Ceremony (1986)
 Stāsts
 Darkwar (1982)

Dread Empire 
 Romāni
 The Fire in His Hands (1984)
 With Mercy Toward None (1985)
 A Shadow of All Night Falling (1979)
 October's Baby (1980)
 All Darkness Met (1980) [nominēts 1981. g. Locus godalgai]
 Reap the East Wind (1987)
 An Ill Fate Marshalling (1988)
 A Path to Coldness of Heart (2012)
 Stāsti
 The Nights of Dreadful Silence (1973)
 Ghost Stalk (1978)
 Castle of Tears (1979)
 Call for the Dead (1980)
 Soldier of an Empire Unacquainted with Defeat (1980) [nominēts 1981. g. Locus godalgai]
 Filed Teeth (1981)
 Severed Heads (1984)

Starfishers 
 Starfishers Trilogy
 Starfishers (1982)
 Shadowline (1982)
 Star's End (1982)
 Starfishers
 Passage at Arms (1985)
 Stāsti
 Sunrise (1973)
 Quiet Sea (1978)

Garrett P.I. 
 Sweet Silver Blues (1987)
 Bitter Gold Hearts (1988)
 Cold Copper Tears (1988)
 Old Tin Sorrows (1989)
 Dread Brass Shadows (1990)
 Red Iron Nights (1991)
 Deadly Quicksilver Lies (1994)
 Petty Pewter Gods (1995)
 Faded Steel Heat (1999)
 Angry Lead Skies (2002)
 Whispering Nickel Idols (2005)
 Cruel Zinc Melodies (2008)
 Gilded Latten Bones (2010)
 Wicked Bronze Ambition (2013)

Instrumentalities of the Night 
 The Tyranny of the Night (2005)
 Lord of the Silent Kingdom (2007)
 Surrender to the Will of the Night (2010)
 Working Gods' Mischief (2014)

Atsevišķi romāni 
 The Swap Academy (1970) [kā Greg Stevens]
 The Heirs of Babylon (1972)
 The Swordbearer (1982) [nominēts 1983. g. Locus godalgai]
 A Matter of Time (1985) [nominēts 1986. g. Prometheus godalgai]
 The Dragon Never Sleeps (1988)
 The Tower of Fear (1989)
 Sung in Blood (1990)

Atsevišķi stāsti 
 And Dragons in the Sky (1972)
 The Recruiter (1977)
 Ponce (1978)
 The Seventh Fool (1978)
 Song from a Forgotten Hill (1997)

Ārējās saites 

Fanu lapa

Amerikāņu rakstnieki
Fantāzijas rakstnieki
Amerikas Savienoto Valstu zinātniskās fantastikas rakstnieki
Angļu valodā rakstošie
Kizilkums

Kizilkums (, Қизилқум, , Qızılqum) ir tuksnesis Centrālāzijā, starp Amudarjas un Sirdarjas upēm. Tas atrodas Uzbekistānā un Kazahstānā, kā arī mazliet Turkmenistānā. Ziemeļrietumos to norobežo izsīkušās Arāla jūras ieplaka, ziemeļaustrumos — Sirdarja, austrumos — Tjanšana un Pamira priekškalnes, bet dienvidos un dienvidrietumos — Amudarja. Tuksneša kopējā platība ir aptuveni 298 000 km2. Kizilkuma nosaukums ir radies no tjurku valodām un nozīmē "Sarkanās smiltis".

Tuksnesis aptver līdzenumu aptuveni 300 m augstumā virs jūras līmeņa ar atsevišķām augstienēm un ieplakām. Lielākā teritorijas daļa ir smilšu tuksnesis ar barhāniem, ziemeļrietumos daudz māla tuksnešu takiru, atsevišķas oāzes. Oāzēs un gar upēm lauksaimniecība, vietām tuksnesī ekstensīva lopkopība (kazas, kamieļi). Vasaras mēnešos no maija līdz septembrim kizilkumā raksturīga ekstrēmi augsta gaisa temperatūra (līdz 52 °C), maz nokrišņu.

Ārējās saites 

Uzbekistānas ģeogrāfija
Kazahstānas ģeogrāfija
Āzijas tuksneši
Priekules Ikars

Priekules Ikars ir iesauka teiksmainajam kalējam, kas 17. gadsimtā dzīvojis Korfiem piederošajā Priekules muižā un pēc Grobiņas pilskunga iecirkņa tiesas lēmuma esot pie Grobiņas pils sadedzināts uz sārta par mēģinājumu nolaisties no baznīcas torņa ar pašizgatavotiem spārniem. 
    
2009. gadā Dailes teātris iestudēja Māras Zālītes un Ulda Marhilēviča muzikālo drāmu "Priekules Ikars" divos cēlienos.

Nostāsti 
Johana Frīdriha Rekes 1805. gadā Jelgavā izdotajā izklaides žurnālā "Wöchentliche Unterhaltungen für Liebhaber deutscher Lektüre in Rußland" bija publicēts šāds notikuma apraksts: "Viņš iesāka lidojumu ar paša pagatavotiem spārniem no Priekules baznīcas torņa, kura bumbu bija uzlicis pats. Daudzu klātesošo izbrīna pavadīts, ar neticamu pārdrošību pacēlies gaisā, viņš patiesi nolidoja divas verstis līdz Knuipenes muižiņai. Te viņš nokrita un pārlauza kāju." Kalējs nodēvēts par Johansonu (Jāņa dēlu) jeb Zviedri.

Ludis Bērziņš rakstu pārtulkoja latviski un šo teiksmu pieminēja savā avīzes rakstā "Kurzemes gaisa kuģotājs priekš 200 gadiem". Antons Birkerts šo stāstu pārpublicēja grāmatā "Latviešu inteliģence savās cīņās un gaitās". 1965. gadā to rakstā "Latviešu Ikars no Priekules" vēlreiz iztirzāja D. Zilmanovičs.

Sākotnējā raksta publikācija 1805. gadā tapusi neilgi pēc fiziķa E. G. Robertsona (īstajā vārdā: Etjēns Gaspārs Robērs, Étienne-Gaspard Robert) 1804. gada augusta lidojuma aerostatā no Rīgas uz Ropažiem.

Atsauces 

Priekule
Latvijas izgudrotāji
Ģenētiski pārveidots organisms

Ģenētiski pārveidots organisms (ĢPO), arī ģenētiski modificēts organisms (ĢMO), ir jebkurš organisms, kura gēni ir mainīti, izmantojot gēnu inženierijas tehnoloģijas. ĢPO izmanto medikamentu ražošanā, kā arī ģenētiski modificētas pārtikas iegūšanā. Tie tiek plaši izmantoti arī zinātniskajos pētījumos.

Pirmie ģenētiski pārveidotie organismi bija peles. Tas tika paveikts 1974. gadā. Pirmie ģenētiski pārveidotie augi tika iegūti 1983. gadā. 2014. gadā aptuveni 181,5 miljonos ha lauksaimniecības zemēs visā pasaulē audzēja ģenētiski pārveidotus augus. Visvairāk audzē ģenētiski pārveidotu soju. Nākamie izplatītākie ģenētiski pārveidotie kultūraugi ir kukurūza, kokvilna un rapsis. Pārtikas produktu tirdzniecība, kas iegūti no ģenētiski pārveidotiem dzīvniekiem, tika uzsākta 2013. gadā. Līdz tam tos izmantoja galvenokārt dažādos zinātniskos pētījumos.

Eiropas Savienībā ir atļauts audzēt tikai ģenētiski pārveidotu kukurūzu MON810. Pēc platības, kurā tiek audzēta šī kukurūza, pārliecinoša līdere ir Spānija. Līdz 2012. gadam bija atļauts audzēt arī kartupeļus Amflora, bet sabiedrības pretestības dēļ tas tika pārtraukts.

Ģenētiski modificēta pārtika 

Ģenētiski modificētās pārtikas tirdzniecība sākās 1994. gadā, kad Calgene (Monsanto) sāka tirgot Flavr Savr kavētas nogatavošanās tomātus. Lielākā daļa pārmaiņas līdz šim ir veiktas augu kultūrām, kurām raksturīgs liels tirgus pieprasījums, kā sojai, kukurūzai, rapsim un kokvilnai. Daudziem ģenētiski pārveidotajiem kultūraugiem ir izstrādāta rezistence pret patogēniem un herbicīdiem vai uzlabots uzturvielu daudzums salīdzinājumā ar nepārveidotām šķirnēm, piemēram, paaugstināts A vitamīna saturs zelta rīsos.  2013. gadā tika uzsākta arī pārtikas produktu tirdzniecība, kuri iegūti no ģenētiski pārveidotiem lauksaimniecības dzīvniekiem. 

Zinātnieki ir vienisprātis par to, ka šobrīd pieejamā pārtika, kas iegūta no ģenētiski pārveidotajām kultūrām, nerada risku cilvēku veselībai, tomēr tiek arī uzsvērts, ka katrs ģenētiski pārmainīts produkts ir jāpārbauda pirms tā ieviešanas pārtikas tirgū. Neatkarīgi no tā sabiedrība joprojām neuzskata ģenētiski modificētu pārtiku par drošu, kam par vienu no būtiskiem iemesliem ir mediju neobjektivitāte attiecībā uz ģenētiski modificētu pārtiku. Likumi par ģenētiski modificētas pārtikas apriti un uzraudzību dažādās valstīs atšķiras. Dažās tiek ieviesti aizliegumi vai regulas, kamēr citās šie produkti tiek atļauti, nosakot tiem dažādas pakāpes ierobežojumus.

Sabiedrība vēl joprojām plaši diskutē par ģenētiski modificētas pārtikas drošību, tās regulēšanu, marķējumu, ietekmi uz vidi, izmantotajām pētniecības metodēm un to, ka uz atsevišķām ģenētiski pārveidotu augu sēklām tiek attiecinātas intelektuālā īpašuma tiesības, kuras pieder dažādām korporācijām.

Atsauces

Ārējās saites 

Gēnu inženierija
Citoloģija
Vide
Socioloģija
Organismi
Silene (dabas parks)

Dabas parks "Silene" ir īpaši aizsargājama dabas teritorija, šajā dabas teritorijā atrodas 8 aizsargājami objekti kultūrvēsturiskie pieminekļi. Dabas parks "Silene" atrodas Augšdaugavas novada Demenes un Skrudalienas pagastā pie Baltkrievijas robežas, Silenes mežu masīva dienvidrietumu daļā. Aizsargājamā teritorija ir izveidota 1977. gadā. Tās platība 37,9 km2. Dabas parkā atrodas 24 ezeri. Silenes dabas parkā ir daļa Riču ezera 5,9 km2 platībā, daļa Sitas ezera 0,4 km2 platībā un Sila ezers (2,6 km2). Dabas parkā ir arī vairāki mazi purvi, starp kuriem īpašu ievērību ieguvis un izceļas Glušonkas purvs – dabas liegums 142,3 ha platībā. Silenes dabas parks izceļas ar to, ka tajā atrodas daudz dažāda tipa mežu. Dominē tādi meži kā priežu audzes, kā arī priežu-egļu un egļu-lapu koku meži. Purvos, ezeros un mežos ir atrodami tādi reti dzīvnieki kā purva bruņurupucis, sarkanvēdera ugunskrupis, lielais tritons un meža susuris. Mežos ligzdo Latvijā aizsargājamas putnu sugas kā, piemēram, melnais stārķis, melnā klija un mazais ērglis. Dabas parka dienvidu daļā, Baltkrievijas pierobežā ir Daugavpils Universitātes lauku prakšu bāze – Ilgas.

Atsauces 

Latvijas dabas parki
Natura 2000
Demenes pagasts
Skrudalienas pagasts
Toms Dimulēns

Toms Dimulēns (; dzimis ) ir bijušais Nīderlandes šosejas riteņbraucējs, 2017. gada Giro d'Italia uzvarētājs. 

Dimulēns bija zināms kā prasmīgs individuālā brauciena speciālists, tomēr pierādīja sevi arī kā kalnu braucējs.

Karjera 
2017. gadā viņš kļuva par pirmo Nīderlandes braucēju, kurš uzvarējis Giro d'Italia un tās pašas sezonas beigās uzvarēja arī Pasaules čempionātā individuālajā braucienā.

2019. gada augustā tika ziņots, ka Dimulēns pēc sezonas beigām pievienosies  komandai.

2021. gada janvārī Dimulēns un komanda paziņoja, ka viņš uz nenoteiktu laiku pārtrauks dalību sacensībās. Dimulēns to pamatoja ar vēlmi labāk izprast savu motivāciju sportā un tās ietekmi uz personīgo dzīvi. Maijā viņš paziņoja, ka vēlas atgriezties sacensībās jūnijā, startējot 2021. gada Tour de Suisse, lai sagatavotos Tokijas olimpiskajām spēlēm. Tajās viņš ieguva sudraba medaļu individuālajā braucienā, atkārtojot iepriekšējo spēļu rezultātu. Dimulēns 2021. gada sezonu noslēdza ātrāk pēc tam, kad viņu treniņu laikā notrieca autobraucējs.

2022. gada jūnijā paziņoja, ka sezonas beigās beigs karjeru, bet to noslēdza jau augustā.

Sasniegumi lielajās tūrēs

Ārējās saites

Atsauces 

1990. gadā dzimušie
Nīderlandes riteņbraucēji
Giro d'Italia kopvērtējuma uzvarētāji
Giro d'Italia posmu uzvarētāji
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Limburgā (Nīderlande) dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki riteņbraukšanā
Piņķu stadions

Piņķu stadions ir futbola stadions, kas atrodas Piņķos, Babītes novadā, Latvijā. Tā standarta ietilpība ir 602 vietas. Lielākoties tiek izmantots futbola spēļu rīkošanā, tomēr notiek arī kultūras pasākumi. Tajā savas spēles aizvada Latvijas futbola Virslīgas klubs SK Babīte. Stadionu izmanto arī SK Babīte bērnu treniņiem un sacensībām. Laukuma segums ir no augstas kvalitātes mākslīgās zāles. Pie stadiona atrodas atsevišķa ģērbtuvju ēka.

Futbola stadioni Latvijā
Lihtenšteinas karogs

Lihtenšteinas Firstistes karogs ir viens no oficiālajiem Lihtenšteinas valsts simboliem. Karogs sastāv no divām vienāda platuma vertikālām līnijām — tumši zilas un sarkanas; karogs ir papildināts ar firsta kroni. Lihtenšteinas karoga proporcija ir 3:5. Karogs lietots kopš 1764. gada un oficiāli iekļauts valsts konstitūcijā 1921. gadā, no tā paša gada tas ir Firstistes karogs. Kronis tika novietots uz karoga 1937. gadā pēc tam, kad valsts iepriekšējās gada vasaras olimpiskajās spēlēs uzzināja, ka tās karogs ir identisks Haiti civilajam karogam.

 
Kosovo
Eiropas valstu karogi
Holīča

Holīča () ir pilsēta Slovākijā, Trnavas apgabala Skalicas apriņķī Zāhorjes reģionā.

Vēsture 
Holīča rakstos pirmoreiz minēta 1205. gadā. Pilsēta veidojusies ap 11. gadsimtā ungāru būvētu cietoksni. Pilsēta mongoļu nopostīta 1241. un 1256. gadā. Tāpat kā lielākā daļa no Slovākijas teritorijas Holīča līdz 1918. gadam atradās Ungārijas sastāvā. 1736. gadā pilsētu iegādājās Marijas Terēzijas vīrs imperators Francis I. Tas veicināja pilsētas attīstību, jo tika uzbūvētas vairākas manufaktūras, bet pils izbūvēta par Marijas Terēzijas vasaras rezidenci. Pēc Pirmā pasaules kara iekļāvās Čehoslovākijā. No 1993. gada — neatkarīgās Slovākijas pilsēta.

Cilvēki 
2001. gadā absolūtais vairākums (93,82 %) pilsētas iedzīvotāju bija slovāki, dzīvoja arī čehi (3,68 %). Pēc reliģiskās pārliecības — katoļi (66,36 %), nereliģiozi (23,20 %) un luterāņi (6,04 %).

Ārējās saites 
 

Slovākijas pilsētas
Trnavas apgabala pilsētas
Akantārijas

Akantārijas (Acantharea) ir sarkodīnvicaiņu tipa klase (senāk Acantharia kārta), kuras pārstāvjiem skeletu veido 10—20 adatas un tas sastāv no stroncija sulfāta. Šī minerālviela ļoti viegli šķīst jūras ūdenī, un tāpēc akantāriju fosilijas gandrīz nav atrodamas. Centrālā citoplazma satur lielu daļu noformētu organellu. Tajā pat laikā ārējā plazma ir stipri vakuolizēta. Šie divi citoplazmas apgabali ir nodalīti ar perforētu ārpusšūnas kapsulu. Citoplazmas ārējais slānis ir savienots ar adatām ar miofrisku (mionemu) palīdzību. Starp masīvajām adatām atrodas tievi aksopodiji ar heksagonāli nopakotām mikrocaurulītēm. Šajos organismos ir bieži sastopamas zooksantellas. Šūnas, kas var būt relatīvi lielas, parasti ir daudziem kodoliem. Šo organismu dzīves cikls iekļauj cistu stadiju un gametu veidošanās stadiju. Klases dalījums 5 kartās (Actinellida, Arthracanthida, Chaunacanthida, Holacanthida, Symphyacanthida) tika veikts pamatojoties uz adatu izvietojumu, kā arī vadoties no dzīves cikla īpatnībam.

Protisti
SKS 52. ekspedīcija

SKS 52. ekspedīcija (Экспедиция МКС-52; Expedition 52 jeb ISS-52) bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2016. gada jūnija līdz septembrim.

Apkalpe

Iziešanas atklātā kosmosā

Ārējās saites 

 52. ekspedīcija NASA mājas lapā 
 51./52. ekspedīcija Energija mājas lapā  
 52./53. ekspedīcija Energija mājas lapā  

52
2017. gads kosmonautikā
Latvijas Infektoloģijas centrs

Latvijas Infektoloģijas centrs ir viens no Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas (RAKUS) stacionāriem Linezera ielā 3, Rīgā, ko veido Neatliekamās medicīniskās palīdzības un pacientu uzņemšanas nodaļa, Intensīvās terapijas un reanimācijas nodaļa un 7 specializētas infekcijas slimību nodaļas: divas HIV/AIDS nodaļas, Aknu slimību nodaļa, Seksuāli transmisīvo un ādas slimību nodaļa, Bīstamo un pilienu infekciju nodaļa, Zarnu infekciju un parazitāro slimību nodaļa, Drudžu diferenciālās diagnostikas nodaļa.

Vēsture 
1890. gadā Rīgas pilsētas dome pēc Ādolfa Bergmaņa ierosinājuma pieņēma lēmumu Dreiliņu muižai piederošajā Biķernieku mežā celt Rīgas leprozoriju () ar 40 slimnieku vietām, ko atklāja 1891. gadā. 1937. gadā Rīgas leprozoriju slēdza un slimniekus pārvietoja uz Talsu leprozoriju.

Otrā pasaules kara laikā no 1941. līdz 1945. gadam bijušā leprozorija telpās atradās Rīgas Speciālo infekcijas slimību slimnīca ar 240 gultasvietām, 1945. gadā to pārdēvēja par Rīgas pilsētas infekcijas slimību slimnīcu, bet 1982. gadā par Republikas klīnisko infekcijas slimību slimnīcu.

1996. gadā izveidoja Valsts Infektoloģijas centru, 2009. gadā tam tika pievienota Tuberkulozes un plaušu slimību valsts aģentūra un tās filiāles, bet 2010. gadā Seksuāli transmisīvo un ādas slimību centrs. 2012. gadā Latvijas Infektoloģijas centrs tika iekļauts Rīgas Austrumu klīniskās universitātes slimnīcas sastāvā kā šīs slimnīcas stacionārs.

Darbība 
Stacionārs „Latvijas Infektoloģijas centrs” Latvijā ir vienīgā specializētā infekciju ārstniecības iestāde, kur var saņemt infekcijas slimību (vīrushepatītu B un C, HIV/AIDS, ērču pārnēsāto infekcijas slimību, tropisko un ceļotājslimību, ādas un seksuāli transmisīvo infekciju, parazitāro slimību, arī reto un atdzimstošo infekcijas slimību) ambulatorās un stacionārās veselības aprūpes pakalpojumus.

Stacionārā ir pieejama infekcijas slimību laboratoriskā diagnostika. Stacionāra laboratorija iekļauta Eiropas BSL3/4 laboratoriju tīklā, un laboratorijas funkcijas ar to ir starptautiski paplašinātas potenciāli bīstamu bioloģisko aģentu noteikšanā.

Stacionāra speciālistu pienākumos ietilpst gatavība ārkārtas epidemioloģiskām situācijām un lipīgo infekciju epidēmijām. Stacionāra speciālisti piedalās starptautiskās sadarbības programmās ar starptautiskām un atsevišķu valstu veselības iestādēm infekcijas slimību epidemioloģiskās uzraudzības jautājumos, nodrošinot ES infekcijas slimību agrīnās brīdināšanas un reaģēšanas sistēmas darbību Latvijā. Stacionāra speciālisti piedalījušies Eiropas Slimību kontroles un profilakses centra un Pasaules Veselības organizācijas pasākumos, kā arī gatavojuši nepieciešamo informāciju  starptautiskajām organizācijām.

Stacionārā tiek apmācīts ārstniecības personāls, studenti, rezidenti infektoloģijā un infekcijas slimību laboratoriskajā diagnostikā.

Atsauces 

Slimnīcas Rīgā