Ludza

Ludza ir sena Latgales pilsēta un Ludzas novada centrs gleznainā apvidū Lielā Ludzas ezera krastā.

Vēsture 

Ludzas apkārtne bijusi apdzīvota jau mezolītā (8.-5. gt. p.m.ē.), par to liecina Lielā Ludzas ezera krastos atrastie kaula priekšmeti. Neolīta (5.-2. gt. vidus pr. Kristus) apmetnes Lielā Ludzas ezera Budjankas pussalā un Jurizdikas ragā, tāpat Ķīšukalna pilskalns (saukts arī par Šelupinku vai Jeršovkas pilskalnu) un kapulauks, liecina par Ludzas apkārtnes nepārtrauktu apdzīvotību.

N. Karamzins savā sacerējumā "Krievijas valsts vēsture" izteica domu, ka Kijevas hronikā (Киевская летопись) 1174. gada notikumu sakarā pieminētā Lučina varēja būt mūsdienu Ludza. Pēc cita uzskata hronikā pieminēta Lučina atradās Smoļenskas kņazistē, nevis Latgalē. 

13. gadsimtā Ludza atradās Lotigolas zemē, kas bija strīdus teritorija starp Livonijas ordeņa, Polockas kņazu un Lietuvas kunigaišu pārvaldītajām teritorijām. Mestra Vennemara no Brigenejas valdīšanas laikā 1399. gadā agrākās latgaļu pils vietā uz zemes joslas starp Lielo un Mazo Ludzas ezeru Livonijas ordenis uzcēla mūra Ludzas pili, kas bija Rēzeknes fogtejas blakus pils, ko pārvaldīja fogta iecelts ierēdnis. 1481. gadā krievi iebruka Latgalē un daļēji nopostīja arī Ludzu, bet līdz 1525. gadam ordenis pili atkal atjaunoja.
Pēc Polijas-Zviedrijas kara 1629. gadā Ludza ietilpa Inflantijas vaivadijā. 
Otrā Ziemeļu kara laikā 1654. gadā Krievijas cara Alekseja Mihailoviča karaspēks ielenca pilsētu, parakās zem pils mūriem un Ludzu ieņēma. Aplenkšanas laikā pili tik stipri saspridzināja, ka tā drīz vien sagruva.

Pēc Polijas-Lietuvas pirmās dalīšanas 1777. gadā Ludza kļuva par Pleskavas guberņas apriņķa pilsētu. 1802. gadā Ludzas apriņķi iekļāva Vitebskas guberņā. 1917. gada aprīlī Pirmajā Latgales latviešu kongresā tika nolemts, ka Latgalei jāapvienojas ar pārējiem topošās Latvijas valsts novadiem. 1920. gada 26. janvāra rītā Latvijas brīvības cīņu laikā Latvijas armijas 2. Ventspils kājnieku pulks atbrīvoja Ludzu no lieliniekiem.

1938. gada 11. jūnija ugunsgrēkā nodega puse Ludzas. 
Pēc Otrā pasaules kara Ludzā uzcēla vairākus rūpniecības uzņēmumus. Lielākās bija metālapstrādes, linu, gaļas un piena pārstrādes rūpnīcas.

Ģeogrāfija 

Ludza atrodas Latgales augstienes Rēzeknes pazeminājuma daļā, mitrā, ezeriem un upēm bagātā vietā. Pie pilsētas atrodas Lielais Ludzas ezers (846,4 ha), Mazais Ludzas ezers (36,5 ha), Dunakļu ezers (82,7 ha), Zvirgzdenes ezers (134,2 ha), Runtortas ezers. No Lielā Ludzas ezera iztek Ludzas upe (Veļikajas labā pieteka), ietek Pilda ar kreiso pieteku Kivdolicu un Istalsnu. Plītnīca savieno Zvirgzdenes un Mazo Ludzas ezeru. Pie pilsētas robežas tek Garbarupe.

Vidējā gaisa temperatūra janvārī ir −7,5 °C, jūlijā — +17 — +17,5 °C. Nokrišņu daudzums 650 mm gadā, bezsala perioda vidējais ilgums ap 150 dienām.

Izglītības iestādes 
 Ludzas pilsētas vidusskola
 Ludzas 2. vidusskola
 Ludzas vakara vidusskola
 Ludzas J. Soikāna mākslas skola
 Ludzas mūzikas pamatskola
 Ludzas bērnu un jauniešu mediju centrs
 Ludzas Bērnu un jauniešu centrs
 Ludzas Sporta skola
 Ludzas 3. pirmsskolas izglītības iestāde "Namiņš"
 Ludzas 4. pirmsskolas izglītības iestāde "Pasaciņa"
 Ludzas speciālā pirmsskolas izglītības iestāde "Rūķītis"

Apskates vietas 
 

Plašs skats uz pilsētu paveras no Odukalna, kur ir 7.-12. gs. latgaļu kapulauks. Netālu no tā atrodas Baznīckalns ar katoļu baznīcu. Tuvumā atrodas Dievmātes - Māras zemes karalienes - skulptūra un Svētā Tadeuša kapela. Ludzas pilsdrupas un Sv. Tadeuša kapela ir valsts nozīmes arhitektūras pieminekļi. Pareizticīgo katedrāle atrodas Latgales ielā 121, pilsētas centrā. Netālu no tās ir sinagoga. No sabiedriskajām ēkām ievērojamākā ir pasta ēka Latgales ielā 110 (1929, arhitekts D. Zariņš). Tuvumā ir Ludzas luterāņu baznīca (1866). Mūzikas skolas tuvumā pilsētas parkā ir memoriālā siena (1974) un Mātes skulptūra (1963) Otrajā pasaules karā kritušajiem karavīriem.

Starp Lielo un Mazo Ludzas ezeru Jurizdikas pilskalnā atrodas 14. gs. Ludzas pils drupas.

Vēsturiskā apbūve 
Ludzā ir samērā labi saglabājusies vecā koka apbūve. Pilsētas apbūvi akcentē dažādu reliģisko ticību kulta celtnes. Šeit ir arī Latgalē vislabāk saglabājušās viduslaiku pils paliekas. Daudzām Ludzas ēkām ir valsts mēroga kultūrvēsturiska nozīme:
 Ludzas vēsturiskā centra koka apbūve
 Ludzas viduslaiku pilsdrupas
 Ludzas Jaunavas Marijas debesīs uzņemšanas Romas katoļu baznīca
 Karņicku kapela
 Ludzas Vissvētās Dievmātes aizmigšanas baznīca
 Ludzas evaņģēliski luteriskā baznīca
 Ludzas vecticībnieku lūgšanu nams
 Ludzas ebreju sinagoga
 Jakova Kuļņeva nams (Ludzas Novadpētniecības muzejs)

Kultūrvēsturiski pieminekļi 
 Ludzas Odukalna kapulauks
 Svētās Marijas statuja
 Izziņas taka “Pa ebreju tautas pēdām Ludzā”

Cilvēki 
Ievērojamas personības, kas dzimušas Ludzā
 Jakovs Kuļņevs (Яков Петрович Кульнев, 1763 — 1812), pulkvedis, Napoleona karu dalībnieks
 Aleksandrs Žirkevičs (Александр Владимирович Жиркевич, 1875 — 1927), dzejnieks
 Ferdinands Antonijs Osendovskis (Ferdynand Antoni Ossendowski, 1876-1945), rakstnieks, pētnieks un publicists
 Vladislavs Kaupužs (1879-1951), izgudrotājs. Vislielākais viņa sasniegums bija Siemens burtraksta aparāta pārveidošana tā, lai tas varētu pārraidīt ciparus, kā arī krievu un latīņu alfabēta burtus
 Iļja Čašņiks (Илья Григорьевич Чашник, 1902 — 1929), mākslinieks
 Ivans Strods (1894-1938), Pirmā pasaules kara un Krievijas pilsoņu kara dalībnieks Sibīrijā un Tālajos Austrumos
 Leons Tomašickis (1904-1996), tēlnieks, pedagogs
 Hercs Hercels Franks (1926-2013), kinodokumentālists, kinoscenārists, kinorežisors
 Anta Rugāte (dzim. 1949), politiķe, Saeimas deputāte, žurnāliste
 Sergejs Lazovskis (dzim. 1976), svarcēlājs, Latvijas čempions (13 reizes)
 Jesenija Volžankina (dzim. 1983), vieglatlēte

Ludzā dzīvojuši un strādājuši:
 Aņisims Rekaševs (1859-1955), Ludzas apriņķa ārsts.
 Jezups Soikans (1889-1930), pašvaldību darbinieks, publicists, novadpētnieks. Pēc viņa ierosmes Ludzā tika nodibināta Latgales kultūras veicināšanas biedrība. Būdams Ludzas apriņķa priekšnieka postenī, viņš lika pamatakmeni Ludzas Tautas namam, dibināja arī muzeju, vāca senlietas un vecos latgaliešu rakstus, pētīja vēsturiskus materiālus.
 Viktors Trojanovskis (1940-2006), novadpētnieks, literāts.

Skatīt arī 
 Ludzas igauņi

Atsauces

Ārējās saites 
 Bijusī mājaslapa
 Ludzas Novadpētniecības muzejs
 Laikraksts "Ludzas Zeme"
 Ludzas amatnieku centrs
 Ludzas novada bibliotēka

Latgale