joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Lauciņu dolomīta karjers

Lauciņu dolomīta karjers ir bijušais dolomīta karjers Cēsu pilsētas teritorijā, uz robežas starp Cēsu un Priekuļu novadu. Mūsdienās karjera teritorijā ir izveidojusies mākslīgā ūdenstilpe — Lauciņu karjera ezers, kas ir iecienīta peldvieta apkārtnes iedzīvotājiem. Diemžēl kā peldvieta karjers nav labiekārtots. Lauciņu karjera izmantošana uzsākta 1890. gadā. Šeit iegūtais dolomīts lietots kaļķu dedzināšanai un šķembu ražošanai. Ap 1980. gadiem karjerā notika spridzināšanas darbi, pēc kuriem ap 1989. gadu karjers pakāpeniski piepildījās ar ūdeni. 1995. gadā ūdenstilpes apkārtnē izveidota automašīnu trase. 2011. gadā karjerā tika veikta virszemes ūdens un dzeramā ūdens paraugu noņemšana un konstatēts, ka apkārtne nav piesārņota par spīti tās rūpnieciskajam izmantojumam. 2016. gada jūnijā karjera ziemeļaustrumu krastā darbību uzsāka Cēsu aktīvās atpūtas parks "Karjers".

2011. gada pētījuma rezultātā tika apzināts apkārtnes ainaviskais potenciāls (stāvkrasti, ezera plašais spoguļa laukums) un apspriesta apkārtnes labiekārtošana rekreācijas vajadzībām. Dolomīta ieguves laikā šeit ir bijis 6—16 m biezs iežu slānis, virs tā 1,6—4,3 m bieza segkārta. Pašreiz ezera spoguļa laukuma platība ir 12 hektāri, vidējais dziļums 5 m, bet maksimālais no 8 līdz 9,3 metriem. Zem kvartāra nogulumiežiem atrodas devona Pļaviņu svītas dolomīti un dolomītmerģeļi, zem šiem nogulumiem atrodas Amatas svītas smilšakmeņi. Vietām Amatas svītas augšējo daļu veido aleirolīti un māli. Zem šiem nogulumiem atrodas Gaujas svītas stipri sacementētie smilšakmeņi.

Atsauces 

Derīgo izrakteņu ieguves vietas Latvijā
Cēsis
Klints

Klintis ir masīva akmens krauja, atsevišķs kalns ar gandrīz vertikālām malām, kā arī vertikāla akmens siena. Reizēm par klinti tiek kvalificēts arī ļoti liels masīvs akmens ar stāvām malām. Latvijā par klintīm dēvē lielus, stāvus un masīvus pamatiežu atsegumus, piemēram, monolītās Ērgļu klintis Gaujas kreisajā krastā. Ievērojamākie klinšu atsegumi ir aizsargājami ģeoloģiski un ģeomorfoloģiski dabas pieminekļi. Lielākā daļa Latvijas klinšu ir veidojušās no smilšakmens iežiem un ievērojamākās klintis atrodas Vidzemē. Klintīs nereti veidojas alas.

Klinšu kāpšana 

Klinšu kāpšana ir sporta un aktīvās atpūtas veids, kura dalībnieki pārvar klinšu sienas. Vēsturiski attīstījusies kā militāra vai saimnieciska nodarbe, mūsdienās pastāv galvenokārt kā sportiska aktivitāte. Viena no klinšu kāpšanas disciplīnām — sacīkšu kāpšana — ir Starptautiskās Olimpiskās komitejas atzīts sporta veids. Klinšu kāpšana kā šķēršļu pārvarēšanas veids pastāvējusi jau kopš seniem laikiem. Nepieejamās klintīs kāpts reliģiskiem (nokļūšana svētās vietās, svētnīcās), militāriem (izlūkošana, sakari), saimnieciskiem (putnu olu vākšana, būvniecība) mērķiem.

Atsauces
Aleksandrs Radiščevs

Aleksandrs Radiščevs (, dzimis , miris ) bija krievu ierēdnis un publicists, darba "Ceļojums no Sanktpēterburgas uz Maskavu" autors.

Dzimis muižnieka ģimenē. Bērnību pavadīja Kalugas guberņas Ņemcovā (mūsdienās Radiščeva, Kalugas apgabalā), vēlāk dzīvoja Maskavā. 1762. gadā sāka mācības Pāžu korpusā Sanktpēterburgā. Pēc četriem gadiem Radiščevs bija 12 cilvēku vidū, kuri tika nosūtīti papildināt izglītību uz Leipcigas universitāti, kur iepazinās ar tā laika aktuālajām idejām. Atgrizies Krievijā, strādāja valsts pārvaldē, 1790. gadā kļuva par Sanktpēterburgas muitas vadītāju. 

1790. gadā viņš anonīmi publicēja darbu "Ceļojums no Sanktpēterburgas uz Maskavu". Latviešu tulkojums iznāca 1950. gadā (atkārtoti 1978. gadā, tulkojis Oto Brikšķis). Darbā tika pausta Krievijas sabiedriskās iekārtas kritika, cariene Katrīna Lielā Radiščevu nosauca par "dumpinieku, sliktāku par Pugačovu". Radiščevs tika notiesāts uz nāvi, kuru nomainīja pret izsūtījumu uz Iļimsku (mūsdienās Irkutskas apgabalā). Kad 1796. gadā par caru kļuva Pāvils I, Radičevam tika ļauts atgriezties no izsūtījuma. Aleksandra I laikā tika iekļauts likumu izstrādāšanas komisijā. Izdarījis pašnāvību, iedzerot indi.

Ārējās saites 

1749. gadā dzimušie
1802. gadā mirušie
Krievijas vēsture
Krievu valodā rakstošie
Pašnāvnieki
Maskavā dzimušie
Vērners fon Heidenstams

Kārls Gustafs Vērners fon Heidenstams (; dzimis , miris ) bija zviedru rakstnieks, rakstījis dzeju un romānus. Saņēmis Nobela prēmiju literatūrā (1916). No 1912. gada — Zviedu akadēmijas loceklis.

Veselības stāvokļa dēļ viņam nācās lielāko daļu jaunības gadu pavadīt Vidusjūras valstīs. Pirmais krājums "Svētceļojums un klejojuma gadi" (Vallfart och vandringsår, 1888) sastāvēja no dienvidu tautu fabulām, bija iekļauta arī austrumu filozofija. Darbs guva atzinību Zviedrijā. 1889. gada eseja "Renesanse" kļuva par zviedru neoromantiķu manifestu. Dzeja apkopota vēl divos krājumos: "Dzeja" (Dikter, 1895) un "Jaunā dzeja" (Nya dikter, 1915). Heidenstama darbi ietekmēja zviedru dzejas attīstību. Sarakstījis arī romānus, stāstus, noveles. Vairāki darbi ir tikuši izdoti arī latviski.

Atsauces

Ārējās saites 

 Biogrāfija Nobela prēmijas mājaslapā 

1859. gadā dzimušie
1940. gadā mirušie
Zviedru rakstnieki
Nobela prēmijas laureāti literatūrā
20. gadsimta rakstnieki
Zviedru valodā rakstošie
2015. gada NHL Visu zvaigžņu spēle

2015. gada NHL Visu zvaigžņu spēle bija 2014.—2015. gada sezonas NHL Visu zvaigžņu spēle, kas notika . Spēle norisinājās Nationwide Arena Kolumbusā, Ohaio štatā, ASV. Spēlē ar 17—12 uzvarēja Tēvsa komanda.

Kolumbusā paredzēts NHL Visu zvaigžņu spēli aizvadīt 2013. gadā, tomēr tā tika pārcelta par diviem gadiem NHL lokauta un 2014. gada Olimpisko spēļu dēļ.

Līdz  notika līdzjutēju balsojums. Latviešu hokejists Zemgus Girgensons no Bufalo "Sabres" bija pārliecinošs balsojuma līderis gan starp uzbrucējiem, gan starp visiem hokejistiem. Visi pieci pārējie līdzjutēju balsojumā izvēlētie hokejisti pārstāv vienu klubu Čikāgas "Blackhawks".

Sastāvi

Ārējās saites 
 Spēles oficiālā mājaslapa 

Nacionālā hokeja līga
2015. gads sportā
Oskars Brandenburgs

Oskars Brandenburgs (, dzimis , miris ) bija Bauskas pilsētas vadītājs no 1902. līdz 1918. gadam (ar pārtraukumiem).

Dzimis Bauskā, līdz 1884. gadam mācījies Jelgavas ģimnāzijā un pēc tam devies uz Tērbatas universitāti, kur studējis jurisprudenci. Pēc mācību pabeigšanas atgriezies Bauskā un sācis strādāt pilsētas pašpārvaldē. 1899. gadā ievēlēts pilsētas domē un pēc sava sievastēva Karla Johannesa Gadilhes nāves 1902. gada 24. aprīlī ievēlēts par pilsētas vadītāju. Ieņēmis vadošus amatus daudzās pilsētas organizācijās — Vācu luterāņu draudzē, Bauskas Brīvprātīgo ugunsdzēsēju biedrībā, Vāciešu asociācijā, Pilsētas krājaizdevumu kasē u.c.

Šajos gados pilsētā izveidota labiekārtota slimnīca, uzcelta pilsētas lopkautuve, atklāta telefona centrāle, kas savienoja Bausku ar Jelgavu un Rīgu. Pilsētā sākta kanalizācijas izbūve.

Pēc Bauskas ieņemšanas 1915. gada vasarā vācu militārā pārvalde viņam atkal uztic pilsētas vadību, ko viņš turpina darīt līdz savai nāvei. Miris no pneimonijas.

Atsauces 

1863. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Bauska
Vācbaltieši
Latvijas cilvēki
Bauskā dzimušie
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Ivodzimas kauja

Ivodzimas kauja bija kauja Otrajā pasaules karā, kas ilga no 1945. gada 19. februāra līdz 26. martam. Kaujas laikā ASV Bruņotie spēki ieņēma Japānas impērijai piederošo Ivodzimas salu. Amerikāņi vēlējās ieņemt salu kopā ar tās trim lidlaukiem, jo bija stratēģiski svarīga vieta kā karabāze, lai vēlāk uzbruktu Japānas lielajām salām.

Pēc kara populāru kļuva Džo Rozentāla Suribači kalna virsotnē uzņemtā fotogrāfija "Karoga pacelšana Ivodzimā".

Goda medaļas kavalieri 
Goda medaļa tika piešķirta 27 ASV jūras kājniekiem  un ASV jūrniekiem (14 pēc nāves) Ivodzimas kaujas laikā. 22 medaļas tika pasniegtas jūras kājniekiem (12 pēc nāves) un 5 tika pasniegtas jūrniekiem, no kuriem 4 bija no  medicīnas korpusa (2 pēc nāves), kas piesaistīti jūras kājnieku vienībām; 22 Goda medaļas bija 28% no 82, kas tika piešķirtas jūras kājniekiem Otrajā pasaules karā.

Savas nāves brīdī 2022. gada 29. jūnijā Heršels V. Viljamss (Jūras korpuss) bija pēdējais dzīvais Otrā pasaules kara Goda medaļas saņēmējs. Savu medaļu viņš saņēma par izrādīto varonību Ivodzimas kaujā.

Atsauces

Ārējās saites 

Otrais pasaules karš
1945. gads
Kaujas ar ASV piedalīšanos
Kaujas ar Japānas piedalīšanos
Radko Dmitrijevs

Radko Dmitrijevs (,  — ) bija bulgāru virsnieks, dienējis Bulgārijas Karalistes un Krievijas Impērijas armijā.

Biogrāfija 

Dzimis ciematā Slivenas apgabalā. 1876. gadā, kā ģimnāzists Gabrovā, piedalījies pret Osmaņu impērijas varu vērstajos Aprīļa nemieros.

Krievu—turku kara laikā iestājies krievu dienestā, kalpodams par tulku. Pēc Bulgārijas Karalistes pasludināšanas, Dmitrijevs 1897. gadā bija starp pirmajiem Kara akadēmijas Sofijā absolventiem. 1881. gadā paaugstināts par leitnantu, 1884. gadā, pēc Krievijas Impērijas Nikolaja kara akadēmijas absolvēšanas — par kapteini.

Dmitrijevs 1885. gadā piedalījies Serbu-bulgāru karā. 1886. gadā pievienojies prokrieviskajā valsts apvērsumā, kura rezultātā no troņa tika gāzts kņazs Aleksandrs I. Tomēr jau tajā pašā gadā bijis spiests pamest valsti pēc Stefana Stambolova vadītā pretapsvēruma. Sākotnēji apmeties Rumānijas karalistē, bet pēc tam emigrējis uz Krievijas Impēriju, kur 10 gadus dienējis cariskajā armijā.

Dzimtenē atgriezies 1898. gadā pēc Stambolova aiziešanas, iecelts par 5. Donavas kājnieku divīzijas štāba priekšnieku. 1900. gadā paaugstināts par pulkvedi, ieceļot par Bulgārijas ģenerālštāba operatīvās daļas priekšnieku. No 1904. līdz 1907. gadam bijis ģenerālštāba priekšnieks. Komandējis Bulgārijas 3. armiju Pirmajā Balkānu karā. Otrā Balkānu kara laikā iecelts par armija komandiera vietnieku. Kara beigu posmā 1913. gadā nosūtīts uz Sanktpēterburgu pildīt vēstnieka pienākumus.

Nostājies pret bulgāru iesaistīšanos Pirmajā pasaules karā Centrālo lielvalstu pusē, tādēļ iestājies Krievijas Impērijas armijā. 1914. gadā paaugstināts par ģenerālleitnantu. Komandējis 8. armijas korpusu 1915. gada kaujās, vēlāk pārcelts komandiera amatā uz 2. un 7. Sibīrijas korpusu. No 1916. gada 20. marta 12. armijas, kurā ietilpa arī latviešu strēlnieku vienības, komandieris. Šajā amatā vadījis krievu spēkus Ziemassvētku kaujās.

1917. gada 20. jūlijā pārcelts rezervē pie Petrogradas Kara apgabala, 1918. gada 1. janvārī atvaļinājies no dienesta. Izbraucis uz Kaukāzu, lai ārstētos Kislovodskā. Tur viņu aizturēja lielinieki, kuri 1918. gada 18. oktobrī Dmitrijevam kopā ar citiem virsniekiem izpildīja nāvessodu netālu no Pjatigorskas.

Ārējās saites 

1859. gadā dzimušie
1918. gadā mirušie
Krievijas Impērijas ģenerāļi
Slivenas apgabalā dzimušie
Centrālais Melnzemes rezervāts

Vasīlija Aļohina vārdā nosauktais Centrālais Melnzemes valsts dabas biosfēras rezervāts () ir stingra aizsardzības režīma dabas rezervāts Krievijā, Kurskas apgabalā. Izvietojies Viduskrievijas augstienes dienvidrietumos mežastepes zonā Streļecas stepē. Kopējā platība ir 5287,4 ha; sastāv no sešiem klāsteriem. Izveidots 1935. gadā stepes un mežastepes ekosistēmu aizardzībai pēc Maskavas universitātes profesora Vasīlija Aļohina iniciatīvas, kura vārdā rezervāts vēlāk nosaukts.

Ārējās saites

Atsauces 

Krievijas rezervāti
Kurskas apgabals
Voldemārs Šļakota

Voldemārs Šļakota (dzimis ) ir latviešu uzņēmējs un Atmodas laika aktīvists.

Dzimis 1949. gada 22. februārī Rēzeknes rajona Kaunatas ciemā. 1973. gadā tika iecelts par padomju saimniecības "Vecumi" direktoru, kur strādāja līdz 1990. gadam. Atmodas laikā iesaistījās Tautas frontes Balvu nodaļas darbībā, 1989. gadā tika ievēlēts par PSRS tautas deputātu 297. Alūksnes nacionāli teritoriālajā vēlēšanu apgabalā.

No 1990. līdz 1992. gadam Voldemārs Šļakota pildīja Balvu rajona izpildkomitejas priekšsēdētāja pienākumus. Bijis uzņēmējs, vadījis savu zemnieku saimniecību. 2010. gadā apbalvots ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Voldemāra Šļakotas brālis Kazimirs Šļakota ir pazīstams Latvijas valsts darbinieks un politiķis.

Atsauces

Ārējās saites  
 Šļakota Voldemārs/Balvu reģiona kultūrvēstures datu bāze

1949. gadā dzimušie
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
PSKP biedri
PSRS tautas deputāti no Latvijas apgabaliem
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rēzeknes novadā dzimušie
Amūras ezis

Amūras ezis (Erinaceus amurensis) ir ežu dzimtas (Erinaceidae) suga, kas pieder pie Eirāzijas ežu ģints. Tas mājo Tālajos Austrumos: Amūras apgabalā un Piejūras novadā Krievijā, Mandžūrijā Ķīnā un Korejas pussalā. Ārēji tas līdzinās brūnkrūtainajam ezim (Erinaceus europaeus), tikai ir par to gaišāks. Vēl nesenā pagātnē Amūras ezis tika uzskatīts par brūnkrūtainā eža pasugu.

Izskats un īpašības 
Amūras ezis ir neliels zīdītājs ar kompaktu, apaļīgu ķermeni. Pieauguša dzīvnieka garums ir apmēram 18—26 cm, bet svars atkarīgs no sezonas. Rudenī pirms ziemas miega ezim ir uzkrātas tauku rezerves. Pavasarī pēc ziemas miega Amūras ezis sver apmēram 235 g, rudenī pirms hibernācijas apmēram 1100 g. Tēviņi vidēji ir lielāki nekā mātītes. Galva salīdzinoši neliela, ķīļveidīga, ar noapaļotām, labi attīstītām, bet īsām ausīm, ar apaļām, melnām acīm un nelielu, izstieptu, smailu, ļoti kustīgu, allaž mitru purniņu. Kājas īsas, turklāt pakaļkājas nedaudz garākas par priekškājām, ķepām pieci pirksti. Trīs vidējie pirksti labi attīstīti un samērā gari, bet abi malējie ķepas abās malās īsāki un vājāki. Nagi gari. Aste ļoti īsa, apmēram 16—28 mm. 

Kā visi eži Amūras ezis no virspuses (muguras un sāniem) segts ar gludām, spīdīgām, apmēram 30 mm garām adatām. Dzīvnieks ir gaišā, pelēkbrūnā krāsā. Apmēram trešdaļai adatu nav pigmentācijas. Kad dzīvnieks ir mierīgs, adatas guļ slīpi, novietojušās cita pār citu kā jumta dakstiņi, bet briesmu gadījumā ezis saritinās kamolā, izslejot adatas stāvus. Turklāt tās novietojas tā, ka smailes vērstas krusteniski dažādos virzienos. Starp adatām aug daži ļoti tievi, gari mati. Adatas pakāpeniski izkrīt un to vietā aug jaunas. Apmatojuma krāsa ķermeņa apakšpusē pelēka ar dažādām nokrāsām, no gaiši pelēkas līdz tumši brūnai. Jo vecāks ezis, jo dzeltenīgāks kļūst matojums.

Uzvedība un barība 
Amūras ezis sastopams dažādos biotopos, tas vienīgi izvairās no augstiem kalniem un lieliem purviem. Vislabprātāk Amūras ezis apmetas upju ielejās un kalnu zemākajās nogāzēs, kas segtas ar lapu koku vai jauktu koku mežiem, bagātīgu pamežu un bieziem zālājiem. To visbiežāk var novērot pļavās, mežmalās, izcirtumos, krūmājos un sīkmežos. Amūras ezis kā visi eži ir vientuļnieks un aktīvs nakts laikā. Diennakts gaišajā laikā tas parasti noguļ savā migā, bet vēsās, lietainās dienās ezis barību meklē arī pa dienu. Galvenokārt tas barojas ar kukaiņiem, tārpiem (īpaši iecienītas ir sliekas) un citiem nelieliem bezmugurkaulniekiem, retāk ar sīkiem grauzējiem, bet vēl retāk ar augļiem un ogām. Oktobrī, iestājoties vēsam laikam, Amūras ezis kā visi Eirāzijas eži dodas ziemas miegā. Ziemošanas miga tiek ierīkota zem biezas lapu kaudzes, iztrupējušos celmos un zem kritušiem kokiem.

Vairošanās sezona sākas martā vai aprīļa sākumā. Sezonā viens metiens, kurā ir 3—8 mazuļi un par kuriem rūpējas tikai māte. Pārojas otrajā dzīves gadā.

Atsauces

Ārējās saites

Амурский еж (Erinaceus amurensis)
Zooclub: Амурский еж (Erinaceus amurensis)

Eirāzijas eži
Āzijas fauna
Austrumāzijas fauna
Krievijas fauna
Ķīnas fauna
Cresa

Cresa () ir Horvātijai piederoša sala Adrijas jūrā. Izvietojusies Dalmācijas piekrastē, Kvarnera līcī, 4 km plats jūras šaurums rietumos to atdala no Istras pussalas, Kvarneriča šaurums austrumos — no Dalmācijas krasta, administratīvi ietilpst Piejūras-kalnu županijā. Salas reljefs kalnains, augstākais punkts ir Gorice (648 m vjl). Kopā ar Krkas salu tiek uzskatītas par lielākajām Adrijas jūras salām — to aprēķinātā platība ir identiska: 405,78 km². No Lošiņas salas dienvidos Cresu atdala mākslīgs kanāls, ko šķērso paceļamais tilts. Ar Krkas salu un Istras pussalu Cresu savieno prāmja satiksme. Populārs tūristu galamērķis.

Atsauces

Ārējās saites 

Horvātijas salas
Adrijas jūra
Piejūras-Kalnu župānija
Ušvaja

Ušvaja () ir Argentīnas pilsēta valsts dienvidos. Pilsēta atrodas Ugunszemes arhipelāga dienvidu daļā, pilsētas ziemeļos atrodas Martiala kalni, bet dienvidos Bīgla kanāls. Pilsēta atrodas 3260 kilometru attālumā no Argentīnas galvaspilsētas Buenosairesas. Tjerra del Fuego provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas kopējā platība ir 23 km², pēc 2010. gada datiem pilsētā dzīvo 56 956 iedzīvotāji.

Ušvaja tiek uzskatīta par vistālāk uz dienvidiem esošo pasaules pilsētu. Pilsēta ir dibināta 1884. gada 12. oktobrī.

Ārējās saites 

Argentīnas pilsētas
Autoceļš V11

|}
|}

V11 autoceļš Dzilnuciems—Piņķi bija Latvijas vietējais autoceļš, kas savienoja autoceļu A9 pie Dzilnuciema ar autoceļu A5 pie Piņķiem. Autoceļa kopējais garums bija  un tas visā garumā klāts ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērsoja Babītes novada Babītes pagastu. 2012. gada 27. jūnijā ar Ministru kabineta noteikumiem Nr. 420 ceļš tika svītrots no valsts autoceļu sarakstiem.

Atsauces 

V0011
Borna Renduličs

Borna Renduličs (; dzimis ) ir horvātu hokejists, malējais uzbrucējs, Horvātijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) Renduličs pārstāv Zviedrijas hokeja līgas komandu Örebro HK.

Viņš ir pirmais Horvātijā dzimušais un uzaugušais hokejists, kurš spēlējis NHL.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Renduličs sāka 2006.—07. gada sezonā, kad debitēja Zagrebas "Medveščak" rindās. Nākamās sezonas vidū hokejists pārcēlās uz Somiju, kur vairākus nākamos gadus spēlēja tās junioru līgās. 2010.—11. gada sezonā Renduličs tika izīrēts "Medveščak" vienībai, savukārt 2011.—12. gada sezonā trīs spēles hokejists aizvadīja arī SM līgas kluba Pori "Assat" rindās.

2012. gada maijā uzbrucējs pievienojās SM līgas vienībai Hemēnlinnas HPK. Tās sastāvā hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas, taču tad noslēdza līgumu ar NHL vienību Kolorādo "Avalanche". 2014. gada 9. decembrī Renduličs pirmo reizi tika izsaukts uz "Avalanche" komandu un debitēja NHL. Viņš kļuva par pirmo Horvātijā dzimušo un uzaugušo hokejistu, kurš spēlējis NHL. Sezonas gaitā "Avalanche" rindās Renduličs aizvadīja 11 spēles, pārējo sezonu spēlējot AHL. 2015.—16. gada sezonā NHL hokejists aizvadīja vien trīs spēles. Vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks" un arī nākamo sezonu uzsāka AHL. Sezonas gaitā "Canucks" rindās aizvadīja vienu spēli.

2017.—18. gada sezonu uzsāka SM līgas vienībā Lahti "Pelicans", taču sezonas gaitā pārcēlās uz KHL, pievienojoties Podoļskas "Vityaz" rindām. 2019.—20. gada sezonā spēlēja Vācijas hokeja līgas klubā Manheimas "Adler".

Ārējās saites 

1992. gadā dzimušie
Zagrebā dzimušie
Horvātijas hokejisti
Zagrebas "Medveščak" spēlētāji
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Podoļskas "Vitjaz" spēlētāji
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Raundas alu boa

{{BioTakso infokaste
| attēls         =Bolyeria multocarinata.jpg
| att_nosaukums  =
| valsts         = Animalia
| valsts_lv      = Dzīvnieki
| tips           = Chordata
| tips_lv        = Hordaiņi
| klase          = Reptilia
| klase_lv       = Rāpuļi
| kārta          = Squamata
| kārta_lv       = Zvīņrāpuļi
| apakškārta     = Serpentes
| apakškārta_lv  = Čūskas
| infrakārta     = Alethinophidia
| infrakārta_lv  = Īstās čūskas
| dzimta         = Bolyeriidae
| dzimta_lv      = Maskarēnu žņaudzējčūskas
| ģints          = Bolyeria
| ģints_lv       =
| suga           = Bolyeria multocarinata
| suga_lv        = Raundas alu boa
| binomial       = Bolyeria multocarinata, (F. Boie), 1827)
| sinonīmi       =
 Eryx multocarinata (Boie, 1827)
 Tortrix Pseudo-Eryx (Schlegel, 1837)
 Bolyeria Pseudo-Eryx (Gray, 1842) Platygaster multicarinatus (Duméril & Bibron, 1844) Bolyeria multicarinata (Gray, 1849) Platygaster multicarinatus (Jan, 1861) Bolyeria multicarinata (Boulenger, 1893) Bolyeria multocarinata (Stimson, 1969) Bolyeria multocarinata (Mcdiarmid, Campbell & Touré 1999) Bolyeria multocarinata (Wallach, 2014)| kategorijas = nē
}} 
Raundas alu boa, arī alu boa (Bolyeria multocarinata) ir, iespējams, izmirusi Maskarēnu žņaudzējčūsku dzimtas suga, kas endēma Maurīcijai. Vienīgā ģints Bolyeria'' pārstāve. Pēdējo reizi redzēta Raundas salā 1975. gadā.

Izskats 
Garums sasniedza aptuveni 1 m, iespējams līdz 1,40 m. Mugurpuse gaiši brūna ar tumšiem un sārtiem plankumiem, vēders tumšāks. Galva garena un šaura. Dzīvoja cieši līdzās Raundas salas boa.

Izplatība un populācija 
Izzudusi no Ganerskveinas un Flatas saliņām, kuras atrodas starp Maurīcijas cietzemes daļu un Raundu. Raundā savulaik bija mēreni bieži izplatīta suga, taču jau ap 1949. gadu alu boa tur bija kļuvusi reta. Viena boa tika atrasta 1960. gados un 1970. gadu sākumā. Pēdējo reizi redzēta 1975. gadā, neraugoties uz intensīviem sugas meklējumiem, kas ietver arī augsnes un augāja rakšanu. Lai arī izredzes nav lielas, dokumentēts rīcības plāns sugas jaunatklāšanas gadījumā.

Dzīvesveids 
Apdzīvoja cietkoku mežus un palmu savannas. Acīmredzot, pārtika no ķirzakām.

Izzušana
Izzušanas cēlonis bija 1840. gadā Raundā ievestās kazas un truši. Šie zālēdāji noganīja nelielās salas veģetāciju, izraisot eroziju vulkāniskajās nogāzēs un izpostot palmu audzes, kas kalpoja čūskām par patvērumu.

Ārējās saites 

 Round Island splitjaw snakes, attēli

Atsauces 

Maskarēnu žņaudzējčūsku dzimta
Maurīcijas rāpuļi
Bosnija

Bosnija (, ) ir ģeogrāfisks un vēsturisks Bosnijas un Hercegovinas ziemeļu reģions, kas veido 80% no visas valsts (pārējo valsti veido Hercegovina). Bosnija nav oficiāla administratīvā iedalījuma vienība. Nereti ar terminu ‘Bosnija’ apzīmē visu valsti. Bosnijas teritorijā stiepjas Dināru kalniene.

Bosnijas un Hercegovinas ģeogrāfija
Kosmos-2499

Kosmos-2499 (Космос-2499) ir Krievijas manevrējošais pavadonis. Tas orbītā palaists 2014. gada maijā Krievijas Aizsardzības ministrijas vajadzībām.

Kosmos-2499 tika palaists  05:27:54 UTC ar nesējraķeti Rokot-KM no Pļeseckas kosmodroma.
Kopā ar to palaisti sakaru pavadoņi Kosmos-2496 un Kosmos-2497 un Kosmos-2498. No dzinējbloka Briz-KM pavadoņi atdalījās 07:12 UTC. Lai arī oficiāli tika paziņots par trīs pavadoņu palaišanu, par ceturto nekas netika minēts. Līdzīga situācija bija 2013. gada decembrī, kad noklusēta tika Kosmos-2491 palaišana

Informācija par Kosmos-2499 palaišanu parādījās vēlāk ANO reģistrā, bet par pavadoņa tipu un uzdevumiem oficiāli nekas netika paziņots. Pēc Rietumu ekspertu novērojumiem, Kosmos-2499 veicis neparastus manevrus. Tas vairākkārt pazemināja un paaugstināja perigeju un apogeju. Vairākkārt tas pietuvojās dzinējblokam Briz-KM (vistuvāk bija 3 km attālumā novembrī).
Ir ziņots, ka kosmiskais aparāts izmēģināja jauna veida jonu dzinēju, bet manevru analīze liecina, ka tas izmantojis konvenciālo raķešdzinēju.
Daži spekulēja, ka Kosmos-2499 ir pretpavadoņu ierocis.
Beidzot decembrī Krievijas kosmiskās aģentūras vadītājs Oļegs Ostapenko paziņoja, ka manevrējošie kosmiskie aparāti Kosmos-2499 un Kosmos-2491 nav "pavadoņu slepkavas"; tas ir iniciatīvas darbs sadarbībā ar Krievijas zinātņu akadēmiju, un savu uzdevumu pavadoņi ir izpildījuši.

2014. gada 30. novembrī Kosmos-2499 sāka pārraidīt telemetriju Morzes kodā ar radioamatieru izsaukuma signālu RS-47. Analizējot radiosignāla raksturlielumus, neatkarīgie kosmiskās nozares analītiķi secināja, ka tas ir tipisks Jubileinij platformai.

Atsauces

Ārējās saites 
 Kosmos 2491, 2499 (RS 46, 47) Gunter Dirk Krebs

Krievijas kosmiskie aparāti
Čormoza

Čormoza () ir pilsēta Krievijā, Permas novada Iļjinskas rajonā. Izvietojusies Kamas ūdenskrātuves krastā pie Čormozas upītes ietekas 102 km no novada centra Permas.

Vēsture 
Apdzīvotā vieta izveidojusies kā strādnieku ciemats pie 1761. gadā barona Nikolaja Stroganova uzceltās vara lietuves. 1778. gadā rūpnīca pārdota armēņu izcelsmes Irānas juvelierim Ovanesam Lazarevam, kas neilgi pirms tam bija iecelts Krievijas muižnieku kārtā. 1800. gadā Čormoza kļūst par visu Lazareva īpašumu centru, tiek attīstīta rūpniecība, būvētas skolas. Čormozas dzelzs tiek izmantota ieroču rūpniecībā un eksportēta. Pilsēta sāk panīkt, kad tā paliek sāņus no 1878. gadā uzbūvētā Permas dzelzceļa. 1956. gadā, būvējot Kamas hidroelektrostaciju, daļa pilsētas tiek applūdināta un pārcelta uz jaunu vietu, bet rūpnīca — slēgta. Iedzīvotāju skaits strauji dažos gados saruka no 18 000 līdz 11 000 un turpināja samazināties.

Atsauces

Ārējās saites
Bioloģiskie pigmenti

Bioloģiskie pigmenti jeb biohromi (no , bios — 'dzīvība' un χρῶμα, hromos — 'krāsa') ir tādi dzīvo organismu audos dabīgi esoši organiskie savienojumi, kuriem piemīt selektīva krāsu absorbācija.

Augu pigmenti 

Augiem piemīt spēja saistīt gaismas enerģiju, jo tie sintezē piemērotus pigmentus. Pastāv četras pigmentu grupas: hlorofili, karotinoīdi, fikobilīni un antociāni. Pigmentiem ir ļoti svarīga loma fotosintēzes norisē. Hloroplasti ir visnozīmīgākās plastīdas augu šūnā. Pigmenti veido apmēram 10% no hloroplastu sausnas.

Hlorofils 

Hlorofils ir zaļš pigments, kas redzamās gaismas spektrā absorbē sarkano un violeti zilo spektra daļu. Nosaka augu zaļo krāsu. Pēc ķīmiskās uzbūves hlorofili ir tetrapirolu kompleksi. Starp pirola gredzeniem molekulā atrodas magnija atoms. Molekulu uzbūve ir līdzīga porfirīna struktūrai. Pastāv divi veidi augos: hlorofils a un hlorofils b, bet kopumā līdz šim noteikti pieci hlorofila tipi

Karotinoīdi 

Karotinoīdi ir sarkanas, oranžas vai dzeltenas krāsas pigmenti, kas absorbē zilo un violeti zilo spektra daļu. Pēc ķīmiskās uzbūves tetraterpēni vai tetraterpenoīdi. Pilda vairākas svarīgas funkcijas: fotosintēzes procesā palielina gaismas daudzumu, ko absorbē fotosintēzes pigmenti, novērš fotooksidatīvo kaitējumu. Cilvēku organismā darbojas kā antioksidanti. Pigmentus iedala divas grupās: ksantofilos un karotīnos. Augos visizplatītākie no šiem pigmentiem ir ß-karotīns (oranžs pigments), luteīns (dzeltenais pigments) un likopēns (sarkanais pigments).

Antociāni 

Antociāni ir flavanoīdu pigmenti, visizplatītākie augu valstī. Pēc ķīmiskās uzbūves — glikozīdi. Piešķir augiem zilu vai sarkanu krāsu, atkarībā no vides pH. Šķīst ūdenī. Fotosintēzē antociāni nepiedalās. Augu lapās antociāni sintezējas, ja hlorofila daudzums samazinās. Antociāniem liela nozīme ir zemā temperatūrā. Ar antociāniem absorbēta gaismas enerģija pārvēršas siltumā un palīdz sasildīt lapas. Ir novērots, ka antociānu uzkrāšanos veicina ne tikai zema temperatūra, bet arī ievainojumi, traucējumi minerālās barošanās procesā un dažu minerālvielu trūkums.

Fikobilīni 

Sarkanie un zili pigmenti, sastopami sārtajās un zilzaļajās aļģēs. Absorbē zaļo un dzelteno gaismas spektru. Pēc ķīmiskās uzbūves — pirolu gredzenu ķēde. Pastāv kompleksā ar ūdeni šķīstošām olbaltumvielām — fikobiliproteīni. Aļģēs visvairāk sastopami ir sarkanie fikoeritrīni un zilie fikocianīni. Fikoeritrīnu un fikocianīnu attiecība ir atkarīga no gaismas spektrālā sastāva ūdenī. Pastāv četri fikobilīnu veidi: sarkanais fikoeritrobilīns, oranžais fikourobilīns, zilie fikoviolobilīns un fikocianobilīns.

Atsauces 

Krāsvielas
Jānis Zvaigzne

Jānis Zvaigzne (dzimis , miris ) bija latviešu virsnieks. Karojis Pirmajā pasaules karā (8. Valmieras latviešu strēlnieku pulkā), Krievijas pilsoņu karā (Deņikina armijā), Latvijas brīvības cīņās (10. Aizputes kājnieku pulkā) un Otrajā pasaules karā (komandējot 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulku).

Dzīvesgājums 

1911. gadā brīvprātīgi iestājās Krievijas armijā, dienēja 101. Permas kājnieku pulkā Grodņā. Pirmā pasaules kara laikā piedalījies kaujās Austrumprūsijā. 1916. gada 20. janvārī pārcelts uz 8. Valmieras latviešu strēlnieku bataljonu, vēlāko pulku, kur kļuva par rotas komandieri. Trīsreiz ievainots. Sevišķi izcēlās Ziemassvētku kaujās pie Ložmetējkalna 1916. gada 23. decembrī, par ko 1921. gadā viņam tika piešķirts Lāčplēša Kara ordenis.

Pēc Oktobra revolūcijas pieslējies baltajiem. Karoja Deņikina armijā. 1920. gada martā saslima ar tīfu un Novorosijskā boļševiku sagūstīts, tomēr Zvaigznem izdevās notēlot civilpersonu. Vēlāk atgriezās Latvijā.

1920. gada 30. oktobrī iestājās Latvijas armijā. Ieskaitīts Latviešu strēlnieku pulkā, kas vēlāk pievienots 10. Aizputes kājnieku pulkam. 1933. gadā Zvaigzni paaugstināja par pulkvežleitnantu. Sākoties PSRS okupācijai, 1940. gada oktobrī atvaļināts no dienesta.

1944. gada 19. februārī mobilizēts vācu armijā, dibināja un komandēja 5. Latviešu SS-robežapsardzības pulku, kas piedalījās kaujās pie Daugavpils. Pēc tam Soda celtniecības bataljona "Zvaigzne" komandieris.

1945. gada 9. maijā krita Sarkanās armijas gūstā. Atradās karagūstekņu nometnē Harkovā. 1948. gada 9. jūlijā nometnē tika apcietināts, vēlāk notiesāts uz 25 gadiem. Miris 1954. gada 5. aprīlī nometnē Krievijas ziemeļos.

Ārējās saites 
 J.Zvaigznes L.k.o.k. biogrāfija

Jura ordeņa kavalieri
Krievijas pilsoņu kara dalībnieki
Latviešu leģiona virsnieki
Latviešu strēlnieku virsnieki
Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Viestura ordeņa komandieri
Viestura ordeņa virsnieki
Jēkabpils novadā dzimušie
Uzbeghans

Uzbeghans (; dzimis 1282. gadā, miris 1341. gadā), vārds islāmā — Sultāns Gijass ad Dīns Muhameds, bija Zelta Ordas (Džuči ulusa) un Zilās Ordas hans no 1313. līdz 1341. gadam. Uzbeghana laikā Zelta Orda sasniedza savas varenības zenītu. Padarīja islāmu par valdošo reliģiju valstī. Likvidēja jebkādas separātisma izpausmes. Pakļautajās krievu kņazistēs likvidēja baskaku institūciju, tā vietā vienam no kņaziem ļaujot ievākt nodevas no apkārtējām zemēm, un sūtīt tās uz Ordu. 
Viņa valdīšanas laikā Zelta Ordas galvaspilsēta bija Mokša (1313–1342) tagadējā Penzas apgabalā.

1317. gadā izdeva savu māsu Končaku par sievu pie Maskavas kņaza Jurija Daņiloviča, tā ļaujot izvirzīties Maskavai attiecībā pret Tveras kņaziem. Karoja ar Poliju un Ilhanātu.

Ārējās saites 

Bordžiginu dinastija
1282. gadā dzimušie
1341. gadā mirušie
Musulmaņi
Zelta ordas vadītāji
ISDN

Integrēto pakalpojumu cipartīkls () jeb tīkls ISDN ir starptautiskās Telesakaru savienības komitejas ITU-T izstrādāts datu pārraides tīkla standarts, kas nodrošina datu, audio un video informācijas pārraidi pa vienotu cipartīklu.. Latviski tā apzīmēšanai tiek lietoti arī termini integrētais pakalpojumu cipartīkls, integrētā servisa cipartīkls un integrēto pakalpojumu digitālais tīkls. Kā šo pakalpojumu piemērus var minēt telefonu, faksu, Interneta pieslēgumu.

Atsauces 

Interneta protokoli
Telesakari
Ledus laikmets Latvijā

Ledus laikmets Latvijā ir daļa no kainozoja ēras kvartāra perioda apledojuma, kas sakās pirms 2,58 miljoniem gadu pleistocēna epohā. Latvijas teritoriju kopš tā laika secīgi pārklājuši un atstājuši savus nogulumus 4 apledojumi.
Starpledus jeb interglaciālajos periodos, kad klimats kļuva siltāks ledājs, lēnam kūstot, atkāpās uz ziemeļiem. Klimatam kļūstot vēsākam, ledājs atkal uzvirzījās un visu Latvijas teritoriju  klāja ļoti biezs monolīts ledājs, kas būtiski ir ietekmējis mūsdienu Latvijas reljefu un to veidojušus nogulumus. 
   
Pēc lielo ledāju atkāpšanās holocēna epohas sākumā pirms aptuveni 12 000 gadu iestājies relatīvi siltāks periods, no ledāja kušanas ūdeņiem izveidojās Baltijas ledus ezers tagadējās Baltijas jūras ieplakas dienvidu un centrālajā daļā. Baltijas ledus ezera maksimālā uzplūduma josla veido Piejūras zemieni ar sekliem ezeriem (piemēram, Liepājas ezeru), kas ir pati jaunākā Latvijas zemes virsmas daļa.
Ledājam strauji kūstot, veidojās lieli kušanas ūdeņu daudzumi. Ūdens straumes pirmām kārtām plūda pašā ledājā – pārvietojoties pa ledāja virsu, ar lielu ātrumu un spiedienu tecēja pa ledāja plaisām un kanāliem. Izplūduši no ledāja, ūdeņi varenu upju veidā tecēja pa ledus atstāto teritoriju un veidoja senielejas (piemēram, Gaujas senleju). Straumes nesa sev līdzi iežu daļiņas no ledāja, kas akumulējās sprostezeros un ledusezeros (piemēram, Zemgales līdzenumā).

Atsauces

Skatīt arī 
 Ledus laikmets

Ģeoloģija
Glacioloģija
Aizvēsture
Autoceļš V774

|}
|}

V774 autoceļš Aknīste—Lietuvas robeža bija Latvijas vietējais autoceļš, kas savienoja autoceļu P73 Aknīstē ar Lietuvas robežu. Autoceļa kopējais garums bija  un tas maršruta lielākajā daļā bija klāts ar grants segumu, bet Aknīstē — ar asfaltbetona segumu. Ceļš šķērsoja Aknīstes novada Aknīsti un Aknīstes pagastu. 2014. gada 17. oktobrī ar Ministru kabineta noteikumiem Nr. 617 pievienots autoceļam P74.

Atsauces 

V0774
Latvijas Nacionālais vēstures muzejs

Latvijas Nacionālais vēstures muzejs atrodas Brīvības bulvārī 32, Rīgā, Latvijā.

Vēsture 

Dibināts 1869. gadā, laika gaitā vairākkārt muzejam mainījies nosaukums. Sākumā patstāvīgu telpu nebija, 1920. gadā tika ierīkots Rīgas pilī. Pamatekspozīcijā Rīgas pilī atradās līdz 2013. gadā notikušajam pils ugunsgrēkam.

Muzeja dibināšanas iniciatore bija Rīgas Latviešu biedrība. Pirmā izstāde, kurā piedalījās ar muzeja materiāliem, notika 1872. gadā Maskavā. 20. gadsimta 20.—30. gados notika muzeja paplašināšana, tika iekārtotas vairākas jaunas ekspozīcijas. Vairākās Latvijas pilsētās tika atvērtas muzeja nodaļas. Pēc Otrā pasaules kara muzejs tika reorganizēts pēc PSRS pieņemtajiem standartiem. 20. gadsimta 80. gados krājums pārsniedza 500 tūkstošus, 2005. gadā krājumā bija apmēram 1 miljons vienību.

Pamatekspozīcijā — Latvijas vēstures liecības no vissenākajiem laikiem līdz 1940. gadam. Muzejā ir vairākas nodaļas, pastāvīgas ekspozīcijas. Vairākas reizes muzeja materiāli eksponēti ārzemēs. Muzejs nodarbojas arī ar tematisku pasākumu, konferenču, semināru, lekciju par Latvijas vēstures jautājumiem organizēšanu. Darbinieki veic arheoloģiskos izrakumus gan Rīgā, gan citur Latvijā.

Muzeja struktūru veido vairāki departamenti — vēstures, etnogrāfijas, numismātikas un arheoloģijas. Pēdējos gados muzejam kā struktūrvienības pievienota arī Dauderu nodaļa un Latvijas Tautas frontes muzejs.

Muzeja pagaidu ekspozīcija pēc 2013. gada ugunsgrēka iekārtota Rīgā, Brīvības bulvārī 32, bijušajās Latvijas Universitātes Vēstures un filozofijas fakultātes telpās, bet krājums pārvests un atrodas pagaidu krātuvē Lāčplēša ielā 106/108.

2019. gadā plānota krājuma daļēja pārvešana uz jaunuzcelto krātuvi Pulka ielā.

Nosaukuma vēsture 
 1869—1924: Latviešu muzejs (vēlāk — Etnogrāfiskais muzejs)
 1924—1945: Latvijas Valsts vēsturiskais muzejs
 1945—1956: Latvijas PSR Centrālais Valsts vēstures muzejs
 1956—1990: Latvijas PSR Vēstures muzejs
 1990—2006: Latvijas Vēstures muzejs
 2006—pašlaik: Latvijas Nacionālais vēstures muzejs

Atsauces

Ārējās saites 

 

Muzeji Rīgā
Brīvības iela
Maskavas "Dinamo" (futbols)

Maskavas "Dinamo" () ir Krievijas futbola klubs, kas spēlē Krievijas futbola Premjerlīgā. Mājas spēles aizvada VTB Arena stadionā.

Dibināts 1923. gadā. Šis ir vecākais Krievijas futbola klubs, līdz 2016. gadam bija vienīgais Krievijas un PSRS futbola klubs, kas vienmēr spēlējis augstākajā līgā, nekad nebija ticis pazemināts uz zemāka līmeņa turnīru, PSRS laikā šo sasniegumu (PSRS kontekstā) dalīja ar Kijevas "Dinamo" klubu. Pēc neveiksmīgas 2015.—2016. gada sezonas tika pazemināts uz Futbola Nacionālo līgu, bet 2016.—2017. gada sezonā tajā uzvarēja un atgriezās Premjerlīgā. Klubs 11 reizes ir izcīnījis PSRS čempiontitulu.

Sasniegumi 
 Augstākā līga / Krievijas Premjerlīga
 Vicečempioni (1): 1994
 Krievijas kauss
 Kausa ieguvēji (1): 1994–95
 Finālisti (3): 1996–97, 1998–99, 2011–12
 Futbola Nacionālā līga
 Uzvarētāji (1): 2016–17
 PSRS čempionāts
 Čempioni (11): 1936 (pavasaris), 1937, 1940, 1945, 1949, 1954, 1955, 1957 1959, 1963, 1976 (pavasaris)
 Vicečempioni (11): 1936 (rudens), 1946, 1947, 1948, 1950, 1956, 1958, 1962, 1967, 1970, 1986
 PSRS kauss
 Kausa ieguvēji (6): 1937, 1953, 1966–67, 1970, 1977, 1984
 Finālisti (5): 1945, 1949, 1950, 1955, 1979
 PSRS superkauss
 Kausa ieguvēji (1): 1977
 Finālisti (1): 1985
 UEFA Kausu ieguvēju kauss
 Finālisti (1): 1971-72

Atsauces

Ārējās saites 

   

Krievijas futbola klubi
Simeons Joanovičs Lepnais

Simeons Joanovičs Lepnais (; dzimis , miris ) bija Maskavas kņazs un Vladimiras lielkņazs no 1340. līdz 1353. gadam. Turpināja savā tēva, Ivana Kaļitas politiku, darbojoties kā Zelta Ordas Krievzemes vietvaldis. Karoja ar Novgorodu un Lietuvu, tomēr maz iesaistījās krievu kņazu savstarpējās cīņās. 1348. gadā no Novgorodas atdalījās Pleskavas republika. 1353. gadā Simeons Lepnais kopā ar bērniem nomira mēra epidēmijā.

Ārējās saites 

Vladimiras lielkņazi
Maskavas kņazi
Rurika dinastija
1316. gadā dzimušie
1353. gadā mirušie
Sudan Airways

Sudan Airways () ir Sudānas nacionālā lidsabiedrība. Pieder Sudānas valdībai. Galvenais birojs atrodas galvaspilsētā Hartūmā, un galvenā lidosta ir Hartūmas starptautiskā lidosta.

2014. gada novembrī Sudan Airways gaisa flotē bija 5 lidmašīnas: divas Airbus A300B4-600R un trīs Fokker 50. Tai ir 24 galamērķi Āfrikā un Vidējos Austrumos.

Vēsture 
1945. gadā Sudanā izveidota Gaisa konsultācijas padome, kura izvertēja iespējas sākt aviopakalpojumus. Tā rekomendeja dibināt aviācijas uzņēmumu ar ārvalstu lidsabiedrību atbalstu.
1946. gada februārī tika dibināta lidsabiedrība Sudan Airways. Tai tehnisko palīdzību sniedza britu Airwork Services, bet komerciālo atbalstu sniedza Sudan Railways. Sakotnējo gaisa floti veidoja četri de Havilland Dove. Pirmais izmēģinājuma komerclidojums notika 1947. gada aprīlī, bet pirmie regulārie lidojumi sākti jūlijā. Lidojumu maršruti savienoja Hartūmas lidostu ar dažādiem Sudānas punktiem, kā arī Eritreju.
1949. gadā Sudan Railways izstājās no lidsabiedrības pārvaldības.

1953. gadā piegādāta pirmā Douglas DC-3 lidmašīna un sākti lidojumi uz Ēģipti un Čadu. 1954. gadā sākti lidojumi uz Saūda Arābiju.
1959. gadā iegādata lidmašīna Viscount 831 un sākti lidojumi no Hartūmas uz Londonu caur Romu.

1962. gadā piegādātas trīs lidmašīnas Fokker F27 un divas Comet 4C.
1967. gadā lidsabiedrība sāka darboties uz komerciālā pamata.
1972. gadā Comet vietā no British Midland sāktas nomāt divas lidmašīnas Boeing 707.

2007. gadā Sudānas valdība nodeva privatizācijā Sudan Airways, paturot 30 % tās kapitāldaļu. Investori no Kuveitas iegādājās 49 % akciju, bet 2011. gadā tās tika pārdotas atpakaļ Sudānas valstij.
2010. gada martā Eiropas Savienība aizliedza Sudanas lidsabiedrībām veikt lidojumus uz ES dalībvalstīm, protestējot pret militāro konfliktu Sudānas dienvidos.

Incidenti 
Sudan Airways ir piedzīvojusi 21 incidentu, no kuriem septiņi beigušies traģiski.

Ārējās saites 

 Sudan Airways vietne

Sudānas lidsabiedrības
Sudānas uzņēmumi
Lietus cilvēks

"Lietus cilvēks" (), arī "Lietus vīrs", ir 1988. gada ASV drāmas filma, kuras režisors ir Berijs Levinsons.

Filma ir par japiju, kas pēc sava tēva nāves uzzina, ka viņam ir ar autismu slims brālis, kam savukārt tēvs ir atstājis mantojumā visu naudu. Tajā galvenās lomas attēlo Dastins Hofmans, Toms Krūzs un Valērija Golino.

Filma saņēma pozitīvas atsauksmes, uzteikts Hofmana tēlojums un filmas scenārijs. "Lietus cilvēks" nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai astoņās nominācijās. Balva iegūta labākās filmas, labākā režisora, labākā aktiera (Hofmans) un labākā oriģinālscenārija kategorijā. Filma ieguva galveno balvu arī 39. Berlīnes starptautiskajā kinofestivālā.

Ārējās saites 

1988. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Berija Levinsona filmas
Drošsirdis

"Drošsirdis" () ir 1995. gada amerikāņu episka vēsturiskā viduslaiku kara drāma, kuras režisors ir Mels Gibsons, kas ir arī galvenās lomas attēlotājs. Filmas sižets veidots pēc Aklā Harija (Blind Harry) episkās poēmas The Actes and Deidis of the Illustre and Vallyeant Campioun Schir William Wallace.

Filma ir par Viljamu Vollesu, kas vadīja skotu pretošanos angļu varai Pirmā Skotijas neatkarības kara laikā. Tajā galvenās lomas attēlo Gibsons, Sofija Marso, Patriks Makguhans, Ketrīna Makormaka.

Šī tiek ierindota starp vēsturiski neprecīzākajām mūsdienu filmām. "Drošsirdis" tika nominēts Amerikas Kinoakadēmijas balvai desmit nominācijās. Balva tika iegūta labākās filmas, labākā grima, labākā operatora darba, labākās skaņas montāžas un labākā režisora kategorijā.

Atsauces

Ārējās saites 

1995. gada filmas
ASV filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
Brokastu klubs

"Brokastu klubs" () ir 1985. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisors, scenārija autors un producents ir Džons Hjūzs.

Filma ir par pieciem pusaudžiem, katrs no kuriem pārstāv savu sociālo grupu, kam sestdiena jāpavada skolā izdarīto pārkāpumu dēļ. Tajā galvenās lomas attēlo Emilio Estevess, Pols Glīsons, Entonijs Maikls Holls, Džons Kapeloss, Džads Nelsons, Mollija Ringvolda un Elija Šīdija.

Kritiķi šo uzskata par vienu no visu laiku labākajām vidusskolu filmām, kā arī par vienu no labak atmiņā paliekošajiem Hjūza  darbiem. Entertainment Weekly to ierindoja pirmajā vietā 50 labāko vidusskolu filmu sarakstā.

Atsauces

Ārējās saites 

1985. gada filmas
ASV filmas
Badahosa

Badahosa () ir Spānijas pilsēta valsts dienvidrietumu daļā netālu no robežas ar Portugāli. Pilsēta atrodas Estremaduras autonomajā apgabalā un Badahosas provincē un Gvadjanas upes kreisajā krastā. Pilsēta atrodas 230 kilometru attālumā no Portugāles galvaspilsētas Lisabonas un 400 kilometru attālumā no Spānijas galvaspilsētas Madrides. Badahosas provinces administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsētas kopējā platība ir 1 470 km², pēc 2021. gada datiem pilsētā dzīvo 150 610 iedzīvotāji un tā ir 32. lielākā pilsēta Spānijā pēc iedzīvotāju skaita.

Badahosa ir dibināta 875. gadā. Pilsētas teritorijā atrodas daudzas viduslaiku celtnes.

Atsauces

Ārējās saites 

Estremaduras pilsētas
Tonijs Ebots

Entonijs Džons "Tonijs" Ebots (; dzimis ) ir Austrālijas politiķis, bijušais valsts premjerministrs.

Dzimis Londonā, Apvienotajā Karalistē, viņa tēvs ir anglis, māte — austrāliete. 1960. gadā kopa ar vecākiem emigrējis uz Sidneju Austrālijā. Studējis Sidnejas Universitātē un Karalienes koledžā Oksfordā.

Pēc universitātes absolvēšanas bijis žurnālists, menedžeris, politiskais padomnieks. 1992. gadā kļuvis par Australians for Constitutional Monarchy grupas prezidentu. Amatu saglabājis līdz ievēlēšanai parlamentā 1994. gadā. Pirmoreiz Austrālijas valdībā nokļuva 1998. gadā, kad kļuva par nodarbinātības, darba attiecību un mazo biznesu ministru, amatā atradies līdz 2003. gadam, kad kļuva par veselības un novecošanas ministru (amatā līdz 2007. gadam). Parlamentā no 2001. līdz 2007. gadam ieņēmis Pārstāvju palātas līdera amatu, no 2009. līdz 2013. gadam bijis opozīcijas līderis. Kopš 2009. gada ir savas pārstāvētās Liberālās partijas līderis. 2013. gadā ticis ievēlēts Austrālijas premjerministra amatā. 2015. gada 15. septembrī viņu amatā nomainīja Malkolms Tērnbuls.

Atsauces

Ārējās saites 

1957. gadā dzimušie
Austrālijas politiķi
Austrālijas premjerministri
Londonā dzimušie
Vandela jūra

Vandela jūra (), arī Makinlija jūra (), ir Ziemeļu Ledus okeānam piederīga malas jūra ziemeļos no Grenlandes. Nosaukta par godu dāņu polārpētniekam un hidrogrāfam Karlam Frederikam Vandelam (1843—1930), kurš 1906.—1908. gada ekspedīcijā pētīja Grenlandes piekrasti. Jūras robežas nav oficiāli noteiktas, bet tiek uzskatīts, ka tā stiepjas no Morisa Džesepa raga rietumos līdz Ziemeļaustrumu ragam Grenlandes ziemeļos vai līdz Svalbāras ziemeļrietumu galam. Frama šaurums dienvidos to savieno ar Grenlandes jūru. Vandela jūras akvatoriju gada lielāko daļu klāj ledus. Jūras krastā Princeses Dagmaras salā ierīkota Dānijas polārstacija Statjonnorda. Grenlandes piekrastē vairāki lieli fjordi to skaitā Independensas fjords.

Atsauces

Ārējās saites 

 Danmark-Ekspeditionens Kort. 

Ziemeļu Ledus okeāns
Jūras
Grenlandes jūras
Prinča Gustava Ādolfa jūra

Prinča Gustava Ādolfa jūra () ir Ziemeļu Ledus okeānam piederīga neliela starpsalu jūra Kanādas Arktiskajā arhipelāgā. Izvietojusies starp Elefa Ringnesa salu ziemeļaustrumos, Bordena un Makenzi Kinga salu rietumos un Lohīdu dienvidos. Nosaukta par godu kroņprincim Gustavam Ādolfam, nākamajam Zviedrijas karalim Gustavam VI Ādolfam, 1902. gadā norvēģu polārpētnieka Oto Sverdrupa ekspedīcijas laikā.

Atsauces 

Ziemeļu Ledus okeāns
Jūras
Federālā rezervju sistēma

Federālā rezervju sistēma () ir 12 reģionālo valsts banku apvienība ASV, kas veic centrālās bankas funkcijas. Tika izveidota .

Septiņu locekļu Federālās rezervju sistēmas valde nosaka rezervju prasības bankām loceklēm, pārskata un nosaka diskonta likmes, ko nosaka 12 Federālās rezervju bankas, pārskata arī rezervju banku budžetu. Valdes priekšsēdētāju ASV prezidents ieceļ uz četru gadu termiņu. Pašreizējā Federālo rezervju vadītājs ir Džeroms Pauels.

Pati Federālā rezervju banka ir korporācija, kuru vada deviņu direktoru valde, no kuriem sešus ievēl bankas locekles un trīs ieceļ Federālās rezervju sistēmas valde. 12 Federālās rezervju bankas atrodas Bostonā, Ņujorkā, Filadelfijā, Čikāgā, Sanfrancisko, Klīvlendā, Ričmondā, Atlantā, Sentluisā, Mineapolisā, Kanzassitijā un Dalasā.

Ārējās saites 
 
 
 

Centrālās bankas
ASV saimniecība
Sindija Lopere

Sintija Ena Stefanija "Sindija" Lopere (; dzimusi ) ir amerikāņu dziedātāja, dziesmu autore, aktrise. Vislabāk pazīstama ar savu Roberta Hazarda 1979. gada dziesmas "Girls Just Want To Have Fun" versiju, kas izdota 1983. gadā. Karjera ilgusi vairāk nekā 30 gadus.

Debijas albumu She's So Unusual izdevusi 1983. gadā, tas bija pirmais sieviešu mākslinieču albums, no kura Billboard Hot 100 topa pirmajā pieciniekā ierindojās četri singli: Girls Just Want to Have Fun, Time After Time, She Bop un All Through the Night. Lopere saņēma Grammy balvu kā gada labākā jaunā māksliniece. Kopumā izdevusi desmit studijas albumus, no kuriem lielākos panākumus guva pirmie trīs.

2013. gadā ieguvusi Tony balvu par labāko oriģinālmūziku. Vēl māksliniece ir saņēmusi dažādus citus apbalvojumus. Mākslinieces videoklipu dziesmai Girls Just Want to Have Fun MTV, VH1 un Rolling Stone ir atzinuši par vienu no visu laiku labākajiem videoklipiem. Debijas albums tika iekļauts Rolling Stone 500 visu laiku izcilāko albumu sarakstā. VH1 Loperi ierindoja 58. vietā 100 rokenrola lieliskāko sieviešu sarakstā. Viena no 20 māksliniekiem, kas ieguvuši Grammy, Emmy un Tony balvu.

Diskogrāfija 
Studijas albumi
 She's So Unusual (1983)
 True Colors (1986)
 A Night to Remember (1989)
 Hat Full of Stars (1993)
 Sisters of Avalon (1996)
 Merry Christmas... Have a Nice Life (1998)
 At Last (2003)
 Shine (2004)
 Bring Ya to the Brink (2008)
 Memphis Blues (2010)
 Detour (2016)

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 
 

1953. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Amerikāņu dziedātāji
Amerikāņu kinoaktrises
Emmy balvas ieguvēji
Tony balvas ieguvēji
Grammy balvas ieguvēji
Silicon Valley (seriāls)

Silicon Valley ir amerikāņu televīzijas komēdijseriāls, kura autori ir Maiks Džadžs, Džons Altšūlers un Deivs Krinskis. Seriāls no  līdz  tika pārraidīts televīzijas kanālā HBO. Seriālam kopsummā iznākušas sešas sezonas (56 sērijas).

Seriāls ir par sešiem jauniem vīriešiem, kas dibina jaunuzņēmumu Silīcija ielejā. Silicon Valley ir guvis panākumus, ticis nominēts dažādiem apbalvojumiem, tai skaitā Primetime Emmy un Zelta globusa balvai.

Ārējās saites 
 

ASV televīzijas seriāli
Orange Is the New Black

Orange Is the New Black ir amerikāņu komēdijdrāmas seriāls, kura autore ir Džendži Koena. Seriāls kopš  tiek pārraidīts Netflix. Seriāla sižeta pamatā ir Paiperas Kermanas memuāri Orange Is the New Black: My Year in a Women's Prison par viņas pieredzi, izciešot cietumsodu. Seriālam kopumā ir piecas sezonas un 52 sērijas.

Seriāls ir par biseksuālo Paiperu Čepmenu, kurai piespriesti 15 mēneši cietumā par 10 gadus vecu noziegumu — kofera, kurā ir nauda par narkotikām, pārvadāšanu viņas draudzenei Aleksai Vosai, kas ir starptautiska narkotiku kontrabandiste. Seriāls ir guvis labus panākumus, ticis nominēts dažādiem apbalvojumiem, vairakus arī ir saņēmis.

Ārējās saites 

 Netflix

ASV televīzijas seriāli
Nesalauztais

"Nesalauztais" () ir 2014. gada amerikāņu kara drāma, kuras režisore ir Andželīna Džolija. Filmas sižets veidots pēc Loras Hilenbrandas grāmatas Unbroken: A World War II Story of Survival, Resilience, and Redemption.

Filma ir par Luisu Dzamperīni, pazīstamu amerikāņu vieglatlētu, kas Otrajā pasaules karā tika turēts karagūstekņu nometnē Japānā. Tajā galvenās lomas attēlo Džeks O'Konels, Dounels Glīsons, Mijavi, Garets Hedlunds un Finns Vitroks.

Filmas pirmizrāde notika  Sidnejā, kinoteātros ASV — . Pats Dzamperīni nomira dažus mēnešus pirms filmas pirmizrādes  97 gadu vecumā.

Filma tika nominēta trīs Amerikas Kinoakadēmijas balvām par labāko operatora darbu, labāko skaņu un labāko skaņas montāžu. Amerikas Kinoinstitūts to atzina par vienu no vienpadsmit gada labākajām filmām.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2014. gada filmas
ASV filmas