joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Kalnu klasifikācija Tour de France

Kalnu klasifikācija Tour de France ir viena no papildu klasifikācijām Tour de France sacensībās. Punkti tiek piešķirti ātrākajiem braucējiem, kuri sasniedz kalnu virsotnes. Tās līderis kopš 1975. gada saņem baltu, sarkani punktotu krekliņu ().

Vēsture 
Kopš 1905. gada sacensību organizatori, laikraksts l'Auto izvēlējās vienu Tour de France riteņbraucēju kā meilleur grimpeur (labākais kalnu braucējs).  1933. gadā klasifikācijas uzvarētājs bija Visente Trjeba. Tomēr Trjeba bija krietni vājāks nobraucienos, tāpēc viņš nekad neko neieguva no tā, ka virsotnes sasniedza pirmais. Tour de France direktors Anrī Degranžs nolēma, ka riteņbraucējiem būtu jāsaņem bonuss par virsotņu sasniegšanu pirmajiem. No 1934. gada pirmajam virsotnes sasniedzējam tika papildu piešķirta laika atstarpe ar otro virsotnes sasniedzēju. Šie laika bonusi vēlāk tika atcelti, bet kalnu karaļa atzinība saglabājās.

Lai arī labākais kalnu braucējs pirmoreiz tika atzīts 1933. gadā, īpašs klasifikācijas krekliņš netika ieviests līdz pat 1975. gadam. Tā krāsas noteica tā brīža sponsors Chocolat Poulain, kura šokolādes tāfelītes tika saiņotas punktotā iepakojumā.

Kopš 1993. gada kreklu sponsorē Carrefour lielveikalu ķēde, sākotnēji kā Champion zīmols, nomainot uz Carrefour 2009. gadā. Tūres krekliņu krāsas ir pieņēmušas arī citas šosejas riteņbraukšanas daudzdienu sacensības, piemēram, Tour of Britain arī ir punktotais krekliņš.

Uzvarētāji

Vairākkārtēji kalnu klasifikācijas uzvarētāji

Atsauces 

Tour de France
Cur Mīleni

Fon cur Mīleni () ir vācbaltiešu dzimta, kas ieceļoja Livonijas konfederācijā 16. gadsimtā un kļuva par turīgiem tirgotājiem. 
Dzimtas piederīgie bija ierakstīti Vidzemes bruņniecības, Kurzemes bruņniecības, Igaunijas un Sāmsalas bruņniecības matrikulās.

Vēsture 
Dzimtas vēsture ir izsekojama līdz Dzirnavu Hermanim (Hermann thor Moelen, ap 1505–1559), kas bija tirgonis un 1539. gadā kļuva par Narvas rātskungu. Iespējams, ka viņš bija cēlies no tagadējās Holandes, kaut arī līdzīgi uzvārdi sastopami arī Rīgas pilsētas dokumentos.

Livonijas kara laikā Hermanis aizbēga uz Lībekas pilsētu un mira 1559. gadā Amsterdamā. Viņa dēli atgriezās Zviedru Igaunijā un piederēja pie bagātākajām Tallinas tirgotāju un rātkungu dzimtām, kas 17. gadsimtā uzvārdu nomainīja uz "cur Mīleni". 
Tallinas birģermeistara Indriķa cur Mīlena (Hinrich zur Mühlen) trīs dēli 18. gadsimta sākumā nodibināja trīs dzimtas atzarus, no kuriem vecākā dēla Tomasa pēcnācēji apmetās uz dzīvi Holandē, vidējā dēla Hermaņa Johana pēcnācēji izveidoja piecus dzimtas atzarus, bet jaunākā dēla Kornēlija pēcnācēji līdz pat Pirmajam pasaules karam saimniekoja dzimtas īpašumā Pīrsalas (Piirsalu, Piersal) muižā tagadējā Lēnes apriņķī Igaunijā.

1792. gadā Svētās Romas impērijas ķeizars Leopolds II pēc 6000 guldeņu iemaksas piešķīra dzimtas piederīgajiem bruņnieku statusu, kas deva papildus iespējas iegādāties lauku muižas un taisīt karjeru valsts pārvaldē un militārajā dienestā.

Pēc Molotova-Rībentropa pakta noslēgšanas 1939. gadā cur Mīlenu dzimta izceļoja uz okupētās Polijas zemēm, pēc kara pārcēlās uz VFR. Pašlaik dzimtas pārstāvji mīt ne tikai Vācijā un Nīderlandē, bet arī Zviedrijā, Šveicē, Beļģijā, Luksemburgā, Krievijā, ASV, Kanādā, Taizemē un Ķīnā. Uz dzimtas saietiem parasti pulcējas vairāk kā 100 cilvēku no visas pasaules.

Slaveni Cur Mīleni 
 Vilhelms fon cur Mīlens (1792–1847), Krievijas impērijas armijas ģenerālmajors 
 Rūdolfs Jūlijs fon cur Mīlens (1845-1913), gleznotājs
 Raimunds fon cur Mīlens (1854–1931), dziedātājs (tenors)
 Heincs fon cur Mīlens (Heinrich Dieter von zur Mühlen, 1914-2005), vēsturnieks

Cur Mīlenu muižas 
 Piersal, tagad Piirsalu (Lēnes apriņķī)
 Neu-Tennasilm, tagad Uusna (Viiratsi pagasts, Vīlandes apriņķis)

Literatūra 
 Heinz von zur Mühlen, Reval vom sechzehnten bis zum achtzehnten Jahrhundert. Gestalten und Generationen eines Ratsgeschlechts, Köln – Wien 1985;
 Die Familie thor Moelen/zur Mühlen im Wandel der Zeiten 1505-2005, Tallinn 2005.

Atsauces

Ārējās saites 
 Familie von zur Muehlen
 Jubilaeumszeitung (PDF; 2,2 MB)

Vācbaltiešu dižciltīgo dzimtas
Igaunijas bruņniecības dzimtas
1930. gada Latvijas futbola Virslīgas sezona

Latvijas futbola Virslīgas 1930. gada sezona bija 4. Virslīgas sezona, kurā piedalījās 7 komandas, izspēlējot divu riņķu turnīru.

Pēc trīs gadu pārtraukuma par Latvijas čempioniem atkal kļuva Rīgas FK. Līdzšinējā čempione Liepājas "Olimpija", lai arī veiksmīgi spēlēja pret Rīgas FK, zaudēja daudz punktus pret citām komandām, tāpēc nācās samierināties ar otro vietu. Virslīgā debitēja iepriekšējās sezonas A klases čempioni FK Unions, kuri finālā pārspēja Cēsu SB (5-0), kā arī Rīgas Vanderers. Neskatoties uz palikšanu pēdējā vietā, vietu virslīgā nosargāja LSB Rīga, kas pārspēlēs pārspēja A klases čempionus Cēsu SB (1-1, 2-1), turklāt nākamajā sezonā virslīgas komandu skaits tika palielināts līdz astoņām.

Turnīra tabula

Rezultātu tabula

Čempioni - Rīgas FK 1930 
 Vārtsargs: Viktors Vizla
 Laukuma spēlētāji: Eduards Audriņš, Vladimirs Bērziņš, Voldemārs Grāvelis, Leonhards Kalsons, Kārlis Karsons, Jānis Lidmanis, Arkādijs Pavlovs, Ēriks Pētersons, Aleksandrs Priede, Aleksandrs Rehtšprehers, Voldemārs Roze, Alberts Šeibelis, Arnolds Štauers, Arnolds Tauriņš, Staņislavs Varakājs

Atsauces 

1930
1930. gads Latvijā
1930. gads futbolā
Krālīki

Krālīki () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1568. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Grūliha (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara - atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Lanškrouna

Lanškrouna () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.

Vēsture 

Rakstos pirmoreiz minēta 1285. gadā. Ilgu laiku atradās Hābsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Landskrona (). No 1918. gada — Čehoslovākijas sastāvā. No 1938. līdz 1945. gadam kā Sudetu reģiona daļa atradās Vācijā. Pēc Otrā pasaules kara — atkal Čehoslovākijā. Pamatojoties uz Beneša dekrētiem, pilsētas vācu iedzīvotāji tika padzīti. Kopš 1993. gada — Čehijā.

Cilvēki 

Lanškrouna ir kardināla Frīdriha Gustava Pifla (Friedrich Gustav Piffl, 1864—1932) un vieglatlēta Romana Šebrles (Roman Šebrle, 1974) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 
 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Letohrada

Letohrada (), līdz 1950. gadam - Kišperka (), ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1308. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Geiersberga (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Ūsti pie Orlices

Ūsti pie Orlices () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķa centrs. Tekstiliekārtu ražotne VÚB a.s. Šveices tekstiliekārtu kompānijas Rieter ražotne. Aviokompānijas DISTAR AIR vieglo lidmašīnu ražotne. Pilsētas centrs ir pilsētbūvniecības piemineklis.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1241. gadā. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Vildenšverta (). Kopš 19. gadsimta pirmās puses - tekstilrūpniecības centrs. No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Ūsti pie Orlices ir riteņbraucēja Jaroslava Kulhavija (Jaroslav Kulhavý, 1985) un  biatlonista Mihala Šlesingra (Michal Šlesingr, 1983) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

VÚB a.s.
Rieter CZ s.r.o.
DISTAR AIR 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Tiagu Silva

Tiagu Emilianu da Silva (; dzimis ) ir brazīliešu futbolists, spēlē aizsarga pozīcijā, Brazīlijas futbola izlases dalībnieks. Pašlaik (2021) pārstāv Anglijas Premjerlīgas klubu Chelsea F.C..

Profesionāļa karjeru sācis 2004. gadā Juventude klubā, lielu daļu karjeras aizvadījis Eiropas klubos (Francija, Itālija). Brazīlijas kluba Fluminense sastāvā 2007. gadā izcīnījis Brazīlijas kausu, Itālijas kluba Milan sastāvā kļuvis par Itālijas čempionu, tāpat izcīnījis Francijas čempiontitulu Parīzes "Saint-Germain" sastāvā.

Brazīlijas izlasi pārstāv kopš 2008. gada. Tās sastāvā uzvarējis 2013. gada FIFA Konfederāciju kausā, spēlējis 2010. gada Pasaules kausa izcīņā. Brazīlijas Olimpiskās izlases sastāvā izcīnījis sudrabu  un bronzu .

Sasniegumi 
Milan

 Itālijas Serie A: 2010–11
 Supercoppa Italiana: 2011

Paris Saint-Germain

 Francijas Ligue 1: 2012–13, 2013–14, 2014–15, 2015–16, 2017–18, 2018–19, 2019–20
 Coupe de France: 2014–15, 2015–16, 2016–17, 2017–18, 2019–20
 Trophée des Champions: 2013, 2015, 2017, 2018, 2019

Brazīlija

 FIFA Konfederāciju kauss: 2013
 Copa América: 2019

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Riodežaneiro štatā dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
2018. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
FC Porto spēlētāji
AC Milan spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
Chelsea F.C. spēlētāji
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Visoke Mīto

Visoke Mīto () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī. Pilsētā atrodas kompānijas Iveco autobusu ražotne.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1262. gadā. Viduslaikos pilsēta bija Bohēmijas karalienes īpašums (Královské věnné město). Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Hoenmauta (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Sociālistikās Čehoslovākijas laikā pie pilsētas atradās Padomju armijas kara bāze. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Elita Veidemane

Elita Veidemane (dzimusi  Rīgā) ir latviešu žurnāliste, publiciste un bijusī sabiedriskā darbiniece. Bija Latvijas Tautas frontes izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore.

Biogrāfija un profesionālā karjera 
Elita Veidemane dzimusi 1955. gadā Rīgā. 1980. gadā beigusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultāti latviešu valodas un literatūras specialitātē. 1980.—1981. gadā strādājusi par latviešu valodas un literatūras skolotāju Jūrmalas 4. vidusskolā; no 1981 līdz 1988. gadam darbojusies laikrakstā "Padomju Jaunatne".

1988. gadā Veidemane iesaistījās Latvijas Tautas frontes izveidošanā, no 1988. gada līdz tā slēgšanai 1992. gadā bija LTF izdevuma "Atmoda" galvenā redaktore. No 1991. līdz 1996. gadam viņa vadīja nedēļas laikrakstu "Atmoda Atpūtai".

2001. gadā Elita Veidemane kļuva par laikraksta "Jūrmalas avīze" galveno redaktori, 2004. gadā īslaicīgi bija žurnāla "Septiņi" galvenā redaktore. 2007. gadā kļuvusi par žurnāla "Vakara Ziņas" redaktori, no 2008. gada jūnija ir laikraksta "Neatkarīgā Rīta Avīze" galvenās redaktores vietniece. 

Skandalozu slavu Veidemane ieguva pēc rakstu sērijas "Vīrieši manā mūžā" publicēšanas, kā arī intervijas žurnālam "Pantera" 1995. gadā.

Politiskā un sabiedriskā darbība 
Elita Veidemane aktīvi darbojās Latvijas Tautas frontē, vadīja tās laikrakstu "Atmoda", bija ievēlēta Tautas frontes otrajā un trešajā domē. 1995. gadā bijusi viena no Muļķu un bezzemnieku partijas veidošanas iniciatorēm. 6. Saeimas vēlēšanās kandidēja no DPS saraksta, bet netika ievēlēta. 2001. gada pašvaldību vēlēšanās kandidējusi no Latvijas Demokrātiskās partijas saraksta Jūrmalā, bet arī netika ievēlēta. 

2000. gadā apbalvota ar IV šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Privātā dzīve 
Elitas Veidemanes māsa ir aktrise Raimonda Vazdika. Šķīrusies, laulībā dzimusi meita Linda.

Izdotie darbi 
 "Vīrieši manā mūžā" (Jumava, 2001)
 "Leģenda rudenī : Raimonds Pauls" (Jumava, 2002)
 "Atmoda. Mani dārgumi" (Jumava, 2003)
 "Latvietis vējā" (Eduarda Pāvula biogrāfija; Jumava, 2004)
 "Zemdegas gruzd" (Eduarda Pāvula biogrāfija; Jumava, 2008)
 "Dzelzsgriezējs un dūja" (Aivara Brīzes biogrāfija; Jumava, 2015)

Atsauces 

Latvijas žurnālistes
Latvijas publicisti
Rīgā dzimušie
Latvijas Universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Hanss Grīzebahs

Hanss Oto Frīdrihs Jūliuss Grīzebahs (Hans Otto Friedrich Julius Grisebach) bija vācu arhitekts. Dzimis 1848. gada 26. jūlijā Vācijas pilsētā Getingenē botāniķa Augusta Heinriha Rūdolfa Grīzebaha (1814—1879) ģimenē, miris  Berlīnē. Arhitekta brālis Eduards Antons Rūdolfs Grīzebahs (1845—1906) bijis prūšu diplomāts un literatūras vēsturnieks.

Pēc arhitekta Hansa Grīzebaha projekta no 1890. līdz 1897. gadam uzbūvēta Cesvaines pils.

Projektētās historisma stila ēkas

Atsauces

Ārējās saites 

1848. gadā dzimušie
1904. gadā mirušie
Vācijas arhitekti
Uldis Šteins

Uldis Šteins (dzimis ) ir latviešu inženieris, horeogrāfs un dejas pedagogs. Vairākkārtējs Deju svētku virsvadītājs. Tautas deju ansambļa "Vektors" mākslinieciskais vadītājs.

Studējis Latvijas Valsts universitātē un Rīgas Politehniskajā institūtā. Bijis saistīts ar tautas deju kolektīvu "Vektors" jau kopš tā dibināšanas 1958. gadā. 1963. gadā dažus mēnešus bija tautas deju ansambļa "Dancis" mākslinieciskais vadītājs. Paralēli darbam horeogrāfijā, strādājis arī kinoindustrijā. Uldis Šteins ir bijis Rīgas Kinostudijas direktors, kā arī pasniedzis kinotehnoloģiju Latvijas Kultūras akadēmijā. Viņš bija filmas "Likteņdzirnas" producents.

 saņēma Dejas balvu par mūža ieguldījumu, tādējādi kļūstot par jaunizveidotā apbalvojuma pirmo mūža balvas ieguvēju.

Bijis precēts ar horeogrāfi, deju kolektīva "Zelta sietiņš" māksliniecisko vadītāju Baibu Šteinu.

Atsauces 

Rīgā dzimušie
Latvijas inženieri
Latvijas pedagogi
PSKP biedri
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Latvijas PSR Nopelniem bagātie kultūras darbinieki
Humpi Koneru

Humpi Koneru (; ; dzimusi , Āndhra Pradēšā, Indijā) ir Indijas starptautiskā lielmeistare šahā (GM 2002).

Biogrāfija 
Šahu iemācījusies spēlēt piecu gadu vecumā. Savas šahistes karjeras sākumā četras reizes uzvarējusi Pasaules junioru čempionātos šahā: U10 (1997), U12 (1998), U14 (2000) un U20 (2001) vecuma grupās. 2000. gadā uzvarējusi arī Āzijas junioru šaha čempionātos.

2002. gadā turnīrā Budapeštā izpildījusi vīriešu lielmeistara normu, kļūstot par visu laiku jaunāko sievieti, kurai piešķirts lielmeistara (GM) nosaukums..

2003. gadā Kalkutā izcīnījusi Āzijas čempiones nosaukumu šahā. 2004. gadā Elistē piedalījusies Pasaules čempionātā šahā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas, kur tikusi līdz pusfinālam, kurā zaudējusi Jekaterinai Kovaļevskai. Lielu panākumu guvusi 2005. gadā prestižajā FIDE turnīrā «Ziemeļu Urālu kauss», kur apsteigusi tādas pazīstamas šahistes kā Sjui Juihua, Aleksandra Kosteņuka un Antoaneta Stefanova un izcīnījusi 1. vietu.

2008. gadā Naļčikā atkal iekļuvusi Pasaules čempionāta pusfinālā, kur zaudējusi Hou Jifaņai. 2009. gadā uzvarējusi FIDE Grand Prix turnīru ciklā un izcīnījusi tiesības sacensties mačā par Pasaules čempiones nosaukumu.
Šis mačs notika 2011. gadā Tirānā un beidzās ar toreizējās Pasaules čempiones Hou Jifaņas pārliecinošu uzvaru 5½ : 2½ (+3 -0 =5).

2015. gadā Sočos Pasaules sieviešu šaha čempionātā pēc izslēgšanas sistēmas Humpi Koneru bija reitingfavorīte, tomēr ceturtdaļfinālā zaudēja Ukrainas šahistei Marijai Muzičukai ar 1½:2½. Šajā pašā gadā Indijas izlases sastāvā Pasaules komandu šaha čempionātā Čendu pie 1. galdiņa izcīnījusi 5½ punktus no 9 iespējamajiem (+4, =3, -2).

2018. gadā Hantimansijskā Pasaules šaha čempionātā sievietēm pēc izslēgšanas sistēmas 1. kārtā uzvarējusi Hajatu Toubalu, bet 2. kārtā zaudējusi Jolantai Zavadzkai.

2019. gada septembrī Skolkovā (Maskavas apgabals) uzvarējusi FIDE sieviešu Grand Prix izcīņas posmā. 2019. gada decembrī Maskavā uzvarējusi Pasaules sieviešu ātrā šaha čempionātā. 2020. gada februārī Sentluisā uzvarējusi starptautiskajā sieviešu šaha turnīrā Cairns Cup.

Pārstāvējusi Indijas komandu Pasaules šaha olimpiādē un 2022. gadā izcīnījusi bronzas medaļu komandu vērtējumā.

2022. gada oktobrī Monako ceturtdaļfināla pretendenšu mačā zaudējusi Annai Muzičukai ar rezultātu 3½:4½.

Atsauces

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē fide.com
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules komandu šaha čempionāti)

1987. gadā dzimušie
Āndhrā Pradēšā dzimušie
Indijas šahisti
Aleksandrs Burmistrovs

Aleksandrs Burmistrovs (; dzimis 1991. gada 21. oktobrī) ir krievu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2020) Burmistrovs spēlē KHL kluba Kazaņas "Ak Bars" rindās.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Burmistrovs sāka 2008.—09. gada sezonā, kad aizvadīja savu debijas spēli KHL kluba Kazaņas "Ak Bars" rindās. Iepriekšējās divas sezonas hokejists bija aizvadīja kluba otrajā sastāvā Krievijas Augstākajā līgā.

2009.—10. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Ontārio hokeja līgas klubā Berijas "Colts", taču 2010.—11. gada sezonu aizvadīja jau NHL kluba Atlantas "Thrashers" vienībā. 2011. gada vasarā kopā ar franšīzi Burmistrovs pārcēlās uz Vinipegas "Jets", tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas. 2012.—13. gada sezonā "Jets" sastāvā Burmistrovs gan aizvadīja vien 44 spēles.

2013. gada jūlijā Burmistrovs noslēdza divu gadu līgumu ar Kazaņas "Ak Bars". 2013.—14. gada sezonā ar 38 punktiem viņš bija "Ak Bars" rezultatīvākais spēlētājs. 2015. gada vasarā noslēdza divu gadu līgumu ar Vinipegas "Jets" un atgriezās NHL. 2017. gada janvāra sākumā tika aizmainīts uz Arizonas "Coyotes", taču jūlijā noslēdza viena gada līgumu ar Vankūveras "Canucks". Tiesa, jau sezonas gaitā atgriezās Krievijā, pievienojoties Kazaņas "Ak Bars".

Krievijas hokeja izlases rindās kļuvis par 2014. gada Pasaules čempionu.

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Vinipegas "Jets" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Ar Goda ordeni apbalvotie
Kazaņā dzimušie
Henriks Mhitarjans

Henriks "Heno" Mhitarjans (; dzimis  Erevānā) ir Armēnijas futbola pussargs, kas pašlaik (2022) spēlē Itālijas Serie A klubā Internazionale un Armēnijas izlasē, kur ir arī kapteinis.

Mhitarjans ir bijis Armēnijas gada futbolists astoņas reizes, kā arī Doneckas "Šahtar" 2011.—2012. gada sezonas labākais spēlētājs. 2012. gadā UEFA European Football Yearbook 2012-13 Mhitarjanu atzina par vienu no 100 UEFA labākajiem spēlētājiem.

Sasniegumi 
Pyunik

 Armēnijas Premjerlīga: 2006, 2007, 2008, 2009
 Armēnijas kauss: 2009

Shakhtar Donetsk

 Ukrainas Premjerlīga: 2010–11, 2011–12, 2012–13
 Ukrainas kauss: 2010–11, 2011–12, 2012–13
 Ukrainas Superkauss: 2012

Borussia Dortmund

 Vācijas Superkauss: 2014

Manchester United

 Anglijas Līgas kauss: 2016–17
 FA Community Shield: 2016
 UEFA Eiropas līga: 2016–17

AS Roma

 UEFA Eiropas konferenču līga: 2021—22

Individuālie sasniegumi

 Armēnijas gada futbolists: 2009, 2011, 2012, 2013, 2014, 2015, 2016, 2017, 2019, 2020
 Ukrainas Premjerlīgas sezonas labākais spēlētājs: 2012–13
 Ukrainas Premjerlīgas labākais vārtu guvējs: 2012–13

Atsauces

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Erevānā dzimušie
Armēnijas futbolisti
Armēnijas izlases futbolisti
Dortmundes "Borussia" spēlētāji
Manchester United F.C. spēlētāji
Arsenal FC spēlētāji
AS Roma spēlētāji
Milānas "Internazionale" spēlētāji
Kira Zvorikina

Kira Zvorikina (; , Nikolajeva, Ukraina - , Maskava, Krievija) bija Krievijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM, 1977).

Biogrāfija 
Piedzimusi Ukrainā daudzbērnu ģimenē. 1927. gadā ģimene pārcēlās uz dzīvi Ļeņingradā. Sākusi nodarboties ar šahu vietējā Pionieru pilī, kur pulciņu vadījis pazīstamais treneris Pjotrs Romanovskis. 17 gadu vecumā kļuvusi par Ļeņingradas skolēnu čempioni. Vēlāk daudz laika aizņēmušas studijas Kinematogrāfijas institūtā, un tikai 1946. gadā izcīnījusi savu nākamo panākumu, ieņemot 2. vietu Ļeņingradas sieviešu šaha čempionātā.

1950. gados trīs reizes uzvarējusi PSRS sieviešu šaha čempionātos (1951, 1953, 1956). 1957. un 1963. gadā PSRS izlases sastāvā uzvarējusi Pasaules šaha olimpiādēs, izcīnot arī zelta medaļu pie sava galdiņa (1957). No 1952. līdz 1964. gadam sekmīgi piedalījusies Pasaules čempiones nosaukuma ciklos. Vislielākais panākums tika izcīnīts 1959. gadā Plovdivā, kad Zvorikina uzvarēja pretendentu turnīrā un izcīnīja tiesības spēlēt maču par Pasaules čempiones nosaukumu.. Tomēr šajā mačā bija jāatzīst toreizējās Pasaules čempiones Jeļizavetas Bikovas pārākums - 4½:8½ (+2 -6 =5).

Bijusi precējusies ar lielmeistaru Alekseju Suetinu. No 1950. līdz 1990. gadiem dzīvojusi Minskā un pārstāvējusi Baltkrieviju PSRS komandu sacensībās.

1957. gadā par panākumiem šahā apbalvota ar ordeni «Goda Zīme». 1977. gadā FIDE piešķīrusi Zvorikinai starptautiskās lielmeistares un šaha tiesneses goda nosaukumus.

Ilgi saglabājusi sportisko formu, vēl 2007. gada nogalē piedaloties Krievijas šaha veterānu oficiālajos turnīros.

Atsauces

Ārējās saites 
  šahista profils vietnē chessgames.com
  šahista profils vietnē 365chess.com
  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu čempionāti)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (PSRS komandu kausi)

1919. gadā dzimušie
2014. gadā mirušie
Baltkrievijas šahisti
Krievijas šahisti
PSRS šahisti
Mikolajivā dzimušie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Šaha tiesneši
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Alisa Mariča

Alisa Mariča (; dzimusi  Ņujorkā) ir Serbijas starptautiskā lielmeistare šahā (WGM, 1988).

Biogrāfija 
Piedzimusi ASV, kur viņas tēvs strādājis ANO. Agri pierādījusi savas spējas šahā, 12 gadu vecumā uzvarot Belgradas šaha čempionātā sievietēm un iegūstot 2. vietu Pasaules junioru čempionātā U20 vecuma grupā. Pēc gada triumfējusi Dienvidslāvijas sieviešu šaha čempionātā, bet 18 gadu vecumā FIDE Maričai piešķīra starptautiskās lielmeistares nosaukumu (WGM).

1980. gadu beigās izvirzījusies par vienu no spēcīgākajām šahistēm, četras reizes piedaloties Pasaules čempiones nosaukuma izcīņas pretendentu turnīros. Lielākais panākums bija 1990. gadā, kad Gruzijas pilsētā Boržomi Mariča dalīja pirmo vietu ar Ķīnas pārstāvi Sje Dzjuņa, bet papildmačā par tiesībām spēlēt ar toreizējo Pasaules čempioni Maiju Čiburdanidzi viņai zaudēja ar 2½:4½ (+1 -3 =3).

Arī turpmākajos pretendentu turnīros Mariča uzrādīja labus rezultātus:
 1992. gadā Šanhajā — 4. vieta;
 1994. gadā Tilburgā — 5. vieta;
 1997. gadā Groningenā — 6. vieta.

Pēc tam, kad Pasaules čempionāti pārgāja uz izslēgšanas sistēmu, Mariča tajos piedalījās divas reizes:
 2000. gadā sasniedza pusfinālu, kur zaudēja Cjiņai Kaņjinai;
 2002. gadā izstājās 3. raundā pēc zaudējuma Džu Čeņai.

No 1986. gada līdz 2006. gadam 10 reizes piedalījusies Pasaules šaha olimpiādēs, kur pārstāvējusi Dienvidslāvijas un Serbijas nacionālās izlases. Izcīnījusi bronzas medaļu komandu ieskaitē (1988) un bronzas medaļu individuālajā ieskaitē (1998). No 1999. gada līdz 2009. gadam piedalījusies arī Eiropas komandu šaha čempionātos, kur savā debijas gadā palīdzējusi Dienvidslāvijas izlasei izcīnīt sudraba medaļu komandu ieskaitē.

1993. gadā FIDE Maričai ir piešķīrusi starptautiskā vīriešu meistara nosaukumu (IM).

Ģimene 
Alisai Maričai ir dvīņumāsa Mirjana, kas ir piedzimusi tikai par 20 minūtēm vēlāk un arī ir šaha lielmeistare. Māsas Maričas ir vienīgās dvīņu māsas pasaulē ar lielmeistares tituliem.

Alisa Mariča ir precējusies ar Josipu Asiku, kas strādā par šaha izdevuma «Chess Informant» redaktoru. 2011. gada 21. februārī pārim piedzima dvīņi — meitene un puika, Milica un Dušans.

Alisa Mariča ir Ekonomikas zinātņu doktore un ir strādājusi par profesori Belgradas universitātes Kultūras un mediju fakultātē. 2012. gadā bijusi Jaunatnes un sporta ministre Serbijas valdībā.

Atsauces

Ārējās saites 

  šahista profils vietnē chesstempo.com
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Pasaules šaha olimpiādes)
  šahista profils vietnē olimpbase.org (Eiropas komandu šaha čempionāti)

1970. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
Dienvidslāvijas šahisti
Serbijas šahisti
Mihals Handzušs

Mihals Handzušs (; dzimis 1977. gada 11. martā) ir slovāku hokejists, centra uzbrucējs, Slovākijas hokeja izlases dalībnieks. No 2014-2017 Handzušs spēlēja Slovākijas Ekstralīgas kluba HK Banska Bistrica rindās. 2017.Gadā beidza profesionālā spēlētāja karjeru.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Handzušs sāka 1995.—96. gada sezonā, kad debitēja Slovākijas Ekstralīgas kluba HC Banska Bystrica sastāvā. Nākamo sezonu hokejists aizvadīja HK Popradas rindās, taču tad pārcēlās uz Ziemeļameriku.

1997.—98. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja AHL, taču 1998.—99. gada sezonā prata izcīnīt vietu NHL kluba Sentluisas "Blues" pamatsastāvā. 2000.—01. gada sezonas vidū Handzušs gan tika aizmainīts uz Fīniksas "Coyotes" vienību. 2002. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts vēlreiz, šoreiz — uz Filadelfijas "Flyers" vienību.

"Flyers" rindās Handzušs aizvadīja arī savu rezultatīvāko sezonu, 2003.—04. gada sezonā atzīmējoties ar 58 punktiem 82 spēlēs. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā spēlēja Slovākijas Ekstralīgas klubā HKm Zvolen, taču tad atgriezās Filadelfijā.

2006. gada vasarā Handzušs tika aizmainīts uz Čikāgas "Blackhawks" vienību, tās sastāvā gan aizvadot tikai vienu sezonu, jo pēc gada uzbrucējs noslēdza četru gadu līgumu ar Losandželosas "Kings". 2011. gada vasarā, beidzoties līgumam ar "Kings", Handzušs pievienojās Sanhosē "Sharks" rindām, kas hokejistu 2012.—13. gada sezonas nogalē aizmainīja uz Čikāgas "Blackhawks", Handzušam kopā ar komandu izcīnot Stenlija kausu. 2014. gada vasarā jaunu līgumu ar klubu viņš nenoslēdza.

2014. gada decembrī uz pārbaudes laiku pievienojās HK Banska Bistrica.

Slovākijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2002. gada Pasaules čempionu, kā arī izcīnījis divas sudraba medaļas.

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Banska Bistricas apgabalā dzimušie
Slovākijas hokejisti
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Arizonas "Coyotes" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Čikāgas "Blackhawks" spēlētāji
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Sanhosē "Sharks" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bisenieks

Bisenieks (sieviešu dzimtē Biseniece) ir latviešu cilmes uzvārds, kas varētu būt radies no vietvārda Bisenieki. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Jānis Bisenieks (1864—1923), agronoms, uzņēmējs, sabiedrisks darbinieks, grāmatu izdevējs
 Georgs Bisenieks (1885—1941), politiķis un diplomāts 
 Valdis Bisenieks (1928—2017), valodnieks, tulkotājs un atdzejotājs

Atsauces 

Latviešu uzvārdi
Žamberka

Žamberka () ir pilsēta Čehijā, Pardubices apgabala Ūstu pie Orlices apriņķī.

Vēsture

Rakstos pirmoreiz minēta 1332. gadā. 1457. gada, netālu no pilsētas, Kunvaldā, tika nodibināta Morāvijas brāļu (brāļu draudžu) baznīca. Ilgu laiku atradās Habsburgu impērijas sastāvā, un tās vāciskais nosaukums bija Zenftenberga (). No 1918. gada - Čehoslovākijas sastāvā. Kopš 1993. gada - Čehijā.

Cilvēki

Žamberka ir komponista Petra Ebena (Petr Eben, 1929-2007) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites 

Čehijas pilsētas
Pardubices apgabala pilsētas
Positivus

Positivus festivāls ir ikgadējs vasaras mūzikas un kultūras festivāls, kas trīs dienas notiek Salacgrīvā, Latvijā.

Pirmais Positivus festivāls notika 2007. gadā. Tajā uzstājas dažādu žanru mākslinieki un grupas. Festivālā ir piedalījušies tādi ārzemju izpildītāji kā M83, Muse, Sigur Rós, The xx, Travis, Scissor Sisters, Manic Street Preachers, Editors, OK Go, James, Röyksopp, Hurts, Mark Ronson & The Business Int., Mobijs un Fatboy Slim, kā arī latviešu mākslinieki Prāta Vētra, Mesa, Gustavo un Instrumenti.

Festivāls notiek jūlija trešajā nedēļā no piektdienas līdz svētdienai.

Ārējās saites 
 

Latvijas mūzikas pasākumi
Salacgrīva
Anna Haida

Anna Haida (; dzimusi , mirusi ) bija Jorkas hercoga Džeimsa, vēlākā Anglijas karaļa Džeimsa II sieva,  Anglijas karalieņu Marijas II un Annas māte.

Pāris apprecējas Holandē 1660. gadā vēl pirms atgriešanās Anglijā. Laulības tika vērtētas pretrunīgi, jo, pēc daudzu domām, Haidas izcelsme nebija karaļa dzimtas cienīga. Pēc kāda laika Anna Haida pārgāja katolismā. Tas ietekmēja arī Džeimsu, kurš katolismā pārgāja 1668. gadā. Vēlāk tas bija viens no faktoriem, kas noveda pie t.s. Slavenās revolūcijas. Haida mira vēl pirms Džeimss kļuva par Anglijas karali.

Ārējās saites 

1637. gadā dzimušie
1671. gadā mirušie
Bārkšīrā dzimušie
Stjuartu dinastija
Rauls Alfonsīns

Rauls Rikardo Alfonsīns (; dzimis , miris ) bija Argentīnas politiķis, valsts prezidents no 1983. līdz 1989. gadam.

Rauls Alfonsīns politiskajai darbībai pievērsies 1945. gadā. 1963.—1966. gadā bija Argentīnas Nacionālā kongresa deputāts. 1973. gadā viņš kļuva par Radikālās pilsonību savienības progresīvā spārna vadītāju, bet 1983. gadā kļuva par Radikālās pilsonību savienības Nacionālās komitejas priekšsēdētāju.

Ārpolitikā Raula Alfonsīna vadītā valdība atbalstīja nepievienošanās kustību un iestājās par mierīgu politisko noregulējumu Centrālamerikas valstīs, kā arī par bruņošanās, kosmosa militarizācijas un kodolieroču izmēģinājumu aizliegšanu.

Ārējās saites 
 Biogrāfija (spāņu valodā)

1927. gadā dzimušie
2009. gadā mirušie
Buenosairesas provincē dzimušie
Argentīnas prezidenti
Vladimirs Petrovs (hokejists)

Vladimirs Petrovs (; dzimis 1947. gada 30. jūnijā, miris 2017. gada 28. februārī) bija PSRS hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu, vairākkārt triumfējis Pasaules čempionātos un PSRS čempionātā, kā arī bijis abu turnīru rezultatīvākais spēlētājs.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Petrovs sāka 1965.—66. gada sezonā PSRS hokeja līgas klubā Maskavas "Krylya Sovetov". Vien divas sezonas vēlāk Petrovs spēlēja Maskavas CSKA rindās, nākamajās 14 sezonās kopā ar klubu 11 reizes izcīnot PSRS čempiones titulu. 1981.—82. un 1982.—83. gada sezonas hokejists aizvadīja Sanktpēterburgas SKA rindās, taču tad noslēdza savu karjeru.

1970., 1973., 1975., 1978. un 1979. gadā Petrovs bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, 1972. un 1973. gadā iegūstot arī labākā spēlētāja balvu.

Gan PSRS izlasē, gan Maskavas CSKA rindās ilgus gadus spēlējis vienā maiņā ar Borisu Mihailovu un Valēriju Harlamovu.

Ārējās saites 

1947. gadā dzimušie
PSRS hokejisti
Maskavas CSKA spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
2017. gadā mirušie
Maskavas "Krilia Sovetov" spēlētāji
Ar Draudzības ordeni apbalvotie (Krievija)
Maskavas apgabalā dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Aleksandrs Maļcevs

Aleksandrs Maļcevs (; dzimis 1949. gada 20. aprīlī) ir bijušais PSRS hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu, triumfējis vairākos Pasaules čempionātos.

Pašlaik (2013) ir KHL kluba Maskavas "Dinamo" vecākais padomnieks.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Maļcevs sāka 1967.—68. gada sezonā PSRS hokeja līgas klubā Maskavas "Dinamo". Tā rindās hokejists aizvadīja visu savu spēlētāja karjeru, to noslēdzot pēc 1983.—84. gada sezonas. "Dinamo" rindās Maļcevs aizvadīja 17 sezonas. 1970.—71. gada sezonā viņš bija līgas rezultatīvākais spēlētājs, taču gadu vēlāk ieguva līgas vērtīgākā spēlētāja balvu.

1970. un 1972. gada Pasaules čempionātos bija turnīra rezultatīvākais spēlētājs.

Ārējās saites 

1949. gadā dzimušie
PSRS hokejisti
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1980. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Ar Tautu Draudzības ordeni apbalvotie
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Kirovas apgabalā dzimušie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Aleksandrs Jakuševs

Aleksandrs Jakuševs (; dzimis 1947. gada 2. janvārī) ir bijušais PSRS hokejists, kreisās malas uzbrucējs, ilggadējs PSRS hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu, triumfējis vairākos Pasaules čempionātos. 2018. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Jakuševs sāka 1963.—64. gada sezonā PSRS čempionātas Maskavas "Spartak". Tā rindās 1967., 1969. un 1976. gadā izcīnīja PSRS čempiona titulu. 1968.—69. gada sezonu Jakuševs noslēdza kā līgas rezultatīvākais spēlētājs. "Spartak" rindās uzbrucējs spēlēja līdz pat 1979.—80. gada sezonas noslēgumam.

No 1980. līdz 1983. gadam spēlēja Austrijas hokeja līgas klubā Kapfenberger SV.

Trenera karjera 
No 1990. līdz 1993., kā arī no 1997. līdz 2000. gadam Jakuševs bija Maskavas "Spartak" galvenais treneris. 1999. un 2000. gada Pasaules čempionātos bija arī Krievijas hokeja izlases galvenais treneris.

Ārējās saites 

1947. gadā dzimušie
PSRS hokejisti
PSRS hokeja treneri
Krievijas hokeja treneri
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
Ar Goda ordeni apbalvotie
Hokeja slavas zālē uzņemtie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie treneri
Ivans Hlinka

Ivans Hlinka (; dzimis 1950. gada 26. janvārī, miris 2004. gada 16. augustā) bija Čehoslovākijas hokejists, centra uzbrucējs, ilggadējs Čehoslovākijas hokeja izlases dalībnieks, vēlāk arī treneris. Savas karjeras laikā kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu, 2001. gadā iekļauts IIHF slavas zālē.

Gājis bojā auto avārijā.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Hlinka sāka 1966.—67. gada sezonā Čehoslovākijas hokeja līgas kluba HK Litvīnova sastāvā. Kluba rindās uzbrucējs aizvadīja 15 sezonas, 1981. gadā pārceļoties uz Ziemeļameriku un divas sezonas aizvadot Vankūveras "Canucks" rindās. 1981.—82. gada sezonā Hlinka kopā ar "Canucks" sasniedza Stenlija kausa finālu, tajā gan piekāpjoties Ņujorkas "Islanders".

No 1983. līdz 1985. gadam Hlinka spēlēja NLB līgas klubā EV Zug, taču tad vēl divas sezonas aizvadīja Litvīnovā, pirms beidza spēlētāja karjeru.

Trenera karjera 
Jau 1986.—87. gada sezonā Hlinka sāka strādāt par spēlējošo treneri HK Litvīnovas sastāvā. Komandu viņš vadīja arī 1988.—89., 1993.—94. un 1997.—98. gada sezonās. 2000.—01. gada sezonā Hlinka kļuva tikai par otro eiropieti, kas bijis kāda NHL kluba galvenais treneris. 2000.—01. un 2001.—02. gada sezonās viņš vadīja Pitsburgas "Penguins", taču 2002.—03. gada sezonā bija Krievijas Superlīgas kluba Omskas "Avangard" treneris.

Kā Čehijas hokeja izlases galvenais treneris izcīnījis uzvaru 1998. gada Olimpisko spēļu čempionu, tāpat izcīnījis zeltu 1999. gada Pasaules čempionātā, kā arī izcīnījis četras bronzas medaļas.

Ārējās saites 

1950. gadā dzimušie
2004. gadā mirušie
Čehoslovākijas hokejisti
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Čehoslovākijas hokeja treneri
Čehijas hokeja treneri
Čehoslovākijas hokeja izlases treneri
Čehijas hokeja izlases treneri
Pitsburgas "Penguins" treneri
Omskas "Avangard" treneri
IIHF slavas zālē uzņemtie
Ūstu apgabalā dzimušie
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Jirži Lāla

Jirži Lāla (; dzimis 1959. gada 21. augustā) ir bijušais čehu hokejists, labās malas uzbrucējs, Čehoslovākijas hokeja izlases dalībnieks. Savas karjeras laikā kļuvis par 1985. gada Pasaules čempionu, izcīnījis sudrabu 1984. gada Olimpiskajās spēlēs.

Spēlētāja karjera 
Karjeru Lāla sāka 1976.—77. gada sezonā Čehoslovākijas hokeja līgas kluba TJ Motor České Budějovice rindās. Komandas sastāvā uzbrucējs aizvadīja četras sezonas, līdz 1980. gadā pievienojās Jihlavas "Dukla" vienībai. "Dukla" hokejists aizvadīja nākamās divas sezonas, taču tad atgriezās HC Ceske Budejovice, komandas sastāvā spēlējot līdz pat 1989. gadam, 1982. gadā izcīnot līgas čempiona titulu, bet 1988. gadā kļūstot par visas līgas rezultatīvāko spēlētāju.

1989. gadā pievienojās Vācijas Bundeslīgas klubam Frankfurtes "Eintracht", tās rindās aizvadot nākamās divas sezonas, abas noslēdzot kā līgas rezultatīvākais spēlētājs. No 1991. līdz 1994. gadam spēlēja HK Manheimas rindās, taču tad divas sezonas aizvadīja Frankfurtes "Lions" sastāvā.

No 1997. līdz pat 2002. gadam spēlēja Vācijas zemākajās līgās, 2002. gadā noslēdzot spēlētāja karjeru.

Ārējās saites 

1959. gadā dzimušie
Čehoslovākijas hokejisti
Čehijas hokejisti
Hokejisti 1984. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Manheimas "Adler" spēlētāji
Dienvidčehijas apgabalā dzimušie
Agnese Monika

Agnese Monika Muljoto (; dzimusi ) ir indonēziešu dziedātāja un aktrise. Viņas skatuves vārds ir Agnez Mo. Piedalījusies divos Āzijas Dziesmu festivālos Dienvidkorejā. Monika tiek uzskatīta par vienu no visvairāk apbalvotākajām indonēziešu mūziķēm, ir saņēmusi 10 Anugerah Musik Indonesia balvas, kas pielīdzināmas Amerikas Savienotajās Valstīs esošajai Grammy balvai. Izdevusi septiņus albumus indonēziešu un vienu albumu angļu valodā.

Biogrāfija 
Agnese Monika ir dzimusi  Indonēzijas galvaspilsētā Džakartā. Karjeru sākusi sešu gadu vecumā, kad tika izdots pirmais viņas albums Si Meong. Kā bērnu dziedātāja viņa izdeva vēl divus albumus — Yess! un Bala-Bala. 1999. gadā nu jau kā pusaudze spēlēja lomas ziepju operās Lupus Millenia un Mr. Hologram. Nākamajos gados Agnesei Monikai bija lomas televīzijas seriālos Pernikahan Dini, Ciuman Pertama, Kejar Daku Kau Ku Tangkap un Amanda. Šajā laikā viņa kļuva par visvairāk pelnošo pusaudzi Indonēzijā.

2003. gada 8. oktobrī viņa izdeva pirmo albumu — And the Story Goes — nu jau kā pieaugušo statusā. Albums tika nominēts desmit Anugerah Musik Indonesia (Indonēzijā augstākais apbalvojums mūzikā) kategorijās, no kurām trijās tas tika apbalvots. Līdzās tam Agnese Monika spēlēja galvenās lomas trijos seriālos Cewekku Jutek, Bunga Perawan un Cantik.

Nākamais studijas albums Whaddup A.. '?! tika izdots 2005. gada 10. decembrī. Šajā albumā tika iekļautas divas dziesmas angļu valodā. Šis albums bija komerciāli ļoti veiksmīgs. 2006. gadā Agnese Monika saņēma divas Anugerah Musik Indonesia balvas — "labākā popmūzikas izpildītāja" un "labākais R&B produkts". Tika pārdotas vairāk nekā 450 tūkstoši albuma kopijas un tas ieguva trīskārša platīna statusu. 2005. gadā viņa piedalījās Taivānas filmās The Hospital un Romance in the White House un divās indonēziešu ziepju operās Ku Tlah Jatuh Cinta un Pink.

2008. gadā Agnese Monika sāka strādāt pie trešā studijas albuma, kas ar nosaukumu Sacredly Agnezious iznāca 2009. gada 1. aprīlī. Ar šo albumu viņa ieguva trīs Anugerah Musik Indonesia balvas — "labākais popmūzikas albums", "labākā popmūzikas izpildītāja" un "labākais no labākajiem albumiem". 2008. gada oktobrī viņa pirmo reizi piedalījās Āzijas Dziesmu festivālā.

Diskogrāfija 
Studijas albumi indonēziešu valodā
 Si Meong (1992)
 Yess! (1995)
 Bala-Bala (1996)
 And the Story Goes (2003)
 Whaddup A.. '?! (2005)
 Sacredly Agnezious (2009)
 Agnes Is My Name (2011)

Studijas albumi angļu valodā
 Agnez Mo (2013)

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

1986. gadā dzimušie
Indonēzijā dzimušie
Indonēziešu dziedātāji
Indonēzijas aktieri
Pasaules hokeja asociācija

Pasaules hokeja asociācija (; , biežāk pazīstama pēc tās saīsinājuma WHA) bija profesionāla hokeja līga, kas pastāvēja no 1971. līdz 1979. gadam un kurā spēlēja ASV un Kanādas komandas.

Jau kopš tās dibināšanas līga vēlējās sacensties ar NHL par pasaules vadošās līgas titulu. Tas bija pirmais nopietnais mēģinājums kopš 1926. gada. Līga cerēja izveidot komandas lielās Ziemeļamerikas pilsētās, kurās nebija NHL klubu, tāpat WHA no NHL centās piesaistīt spēlētājus, piedāvājot tiem augstāku samaksu. Jau pirmajā sezonā WHA no NHL izdevās piesaistīt 67 spēlētājus. Līgai pievienojās arī Bobijs Hals, kura 10 gadu līgums par 2,75 miljoniem ASV dolāru sezonā tobrīd bija jauns rekords. Tāpat, atšķirībā no NHL, WHA jau savas pastāvēšanas sākumā aktīvi piesaistīja eiropiešu hokejistus.

Līgas čempioni 
 1978—79 — Vinipegas "Jets"
 1977—78 — Vinipegas "Jets"
 1976—77 — Kvebekas "Nordiques"
 1975—76 — Vinipegas "Jets"
 1974—75 — Hjūstonas "Aeros"
 1973—74 — Hjūstonas "Aeros"
 1972—73 — Jaunanglijas "Whalers"

Hokejs ASV
Hokejs Kanādā
Hokeja līgas
Eimija Polere

Eimija Meredita Polere (; dzimusi ) ir amerikāņu aktrise, komiķe, rakstniece, producente.

Kļuvusi pazīstama ar darbību NBC skeču šovā Saturday Night Live, kur darbojās laikā no 2001. līdz 2009. gadam. 2004. gadā kopā ar Tīnu Feju sāka vadīt Weekend Update ziņu raidījumu (no 2006. līdz 2008. gadam to darījusi ar Setu Maiersu). Pēc Saturday Night Live pamešanas sāka filmēties seriālā Parks and Recreation. Tāpat filmējusies vairākās filmās. Par savu darbību ir tikusi nominēta vairākām balvām, tai skaitā Zelta globusa balvai, Emmy balvai.

Ārējās saites 

1971. gadā dzimušie
Masačūsetsā dzimušie
Amerikāņu kinoaktrises
Bauskas iela

Bauskas iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Bauskas iela — iela Daugavpilī
 Bauskas iela — iela Jelgavā
 Bauskas iela — iela Jēkabpilī
 Bauskas iela — iela Jūrmalā
 Bauskas iela — iela Rēzeknē
 Bauskas iela — iela Rīgā

 iela novadu pilsētās:
 Bauskas iela — iela Preiļu novada Preiļos

 iela novadu apdzīvotās vietās:
 Bauskas iela — iela Vecumnieku novada Bārbeles pagasta Bārbelē
 Bauskas iela — iela Bauskas novada Dāviņu pagasta Dāviņos
 Bauskas iela — iela Jelgavas novada Elejas pagasta Elejā
 Bauskas iela — iela Olaines novada Olaines pagasta Grēnēs
 Bauskas iela — iela Jelgavas novada Jaunsvirlaukas pagasta Mežciemā
 Bauskas iela — iela Vecumnieku novada Skaistkalnes pagasta Skaistkalnē
 Bauskas iela — iela Bauskas novada Gailīšu pagasta Uzvarā
 Bauskas iela — iela Vecumnieku novada Vecumnieku pagasta Vecumniekos

Skatīt arī 
 Bauska
Jāņa Baltvilka balva

Jāņa Baltvilka balva ir ikgadēja balva par sasniegumiem bērnu literatūrā, ko pasniedz katru gadu jūlijā, Jāņa Baltvilka dzimšanas dienā.

Vēsture 
Balva dibināta 2005. gadā, to pasniedz Latvijas Bērnu un jaunatnes literatūras padome, kura katru gadu izvēlas atšķirīgus balvas žūrijas komisijas dalībniekus.

Kopš 2008. gada līdzās latviešu autoriem un grāmatu māksliniekiem tiek apbalvoti arī gada labāko ārzemju bērnu literatūras tulkojumu autori — Baltijas jūras reģiona rakstnieki un viņu tulkotāji.

Laureāti 
 2005: Māris Rungulis un Anita Paegle.
 2006: Māra Cielēna un Anita Paegle.
 2007: Inese Zandere un Juris Petraškevičs.
 2008: Pauls Bankovskis, Reinis Pētersons, Aidi Vallika un Maima Grīnberga.
 2009: Juris Zvirgzdiņš, Edmunds Jansons un Mudīte Treimane.
 2010: Pēters Brūveris, mākslinieku grupa (Mārtiņš Grauds, Kristaps Kalns, Rūta Briede un Artis Briedis), Ķēstutis Kasparavičs un Indra Brūvere.
 2011: Māra Cielēna, Aleksejs Naumovs, Andruss Kivirehks un Guntars Godiņš.
 2012: Māra Zālīte, Ingmāra Balode, Reinis Pētersons un Mihails Ložiņskis.
 2013: Juris Zvirgzdiņš, Edmunds Jansons, Andruss Kivirehks un Guntars Godiņš.
 2014: Māris Rungulis, Gundega Muzikante, Henrika Andersone un Mudīte Treimane.
 2015: Luīze Pastore, Anita Paegle, Aino Pervika un Maima Grīnberga.
 2016: Kārlis Vērdiņš, Anna Vaivare, Heli Lāksonena un Guntars Godiņš.
 2017: Māris Rungulis, Elīna Brasliņa, Anete Mīrsva un Inga Karlsberga.
 2018: Lauris Gundars, Gita Treice, Tīa Selli un Maima Grīnberga.
 2019: Aivars Kļavis, Anete Melece, Andžela Naneti un Dace Meiere.
 2020: Rasa Bugavičute-Pēce, Lote Vilma Vītiņa, Jurge Vile, Lina Itagaki un Dace Meiere.
 2022: Luīze Pastore, Gundega Muzikante

Atsauces 

Apbalvojumi literatūrā
Latviešu literatūra
Andruss Kivirehks

Andruss Kivirehks (, dzimis ) ir igauņu rakstnieks un dramaturgs.

Biogrāfija 
A. Kivirehks ir viens no pazīstamākajiem un latviski visvairāk tulkotajiem mūsdienu igauņu rakstniekiem – līdz šim izdotas 7 viņa grāmatas bērniem, 2 romāni un 1 stāstu krājums, turklāt viņš pagaidām ir vienīgais ārzemju autors, kas divas reizes saņēmis Jāņa Baltvilka balvu – 2011. un 2013. gadā. Viņa darbi tulkoti vairākās valodās. 2006. gadā Valmieras drāmas teātrī iestudēta A. Kivirehka luga "Igauņu bēres".

Darbi latviešu tulkojumos 
 Rijkuris jeb Novembris. Tulk. Zane Balode. Rīga: Latvijas Avīze (sērija "Lata romāns"), 2009.
 Sirli, Sīms un noslēpumi. Tulk. Maima Grīnberga. Rīga: Liels un mazs, 2009.
 Lote no Izgudrotāju ciema. Tulk. Guntars Godiņš. Rīga: Zvaigzne ABC, 2010.
 Vīrs, kas zināja čūskuvārdus. Tulk. Zane Balode. Rīga: Latvijas Avīze, 2011.
 Kaka un pavasaris. Tulk. Guntars Godiņš. Rīga: Liels un mazs, 2012.
 Skaistais dzīvnieks. Tulk. Maima Grīnberga. Rīga: Mansards, 2013.
 Lotes ceļojums uz dienvidiem. Tulk. Guntars Godiņš. Rīga: Zvaigzne ABC, 2013.
 Karnevāls un kartupeļu salāti. Tulk. Guntars Godiņš. Rīga: Liels un mazs, 2016.
Zilais, ragainais dzīvnieks. Tulk. Maima Grīnberga. Rīga: Latvijas Mediji, 2021.

Ārējās saites 

1970. gadā dzimušie
Igaunijas rakstnieki
Tallinā dzimušie
Maima Grīnberga

Maima Grīnberga (dzimusi  Rīgā) ir Latvijas tulkotāja, tulko no igauņu un somu valodas.

Biogrāfija 
M. Grīnberga studējusi Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultātē, Helsinku Universitātē, beigusi Tartu universitātes Filozofijas fakultāti (1993). Strādājusi laikrakstos "Izglītība un Kultūra" un "Labrīt". Kopš 1994. gada publicē tulkojumus, kā arī rakstus par igauņu un somu literatūru.

Apbalvojumi: žurnāla ”Latvju Teksti” dzejas balva (2012), Igaunijas Māraszemes Krusta ordenis (2012), Igaunijas Kultūrkapitāla Literatūras nozares gada prēmija (2011), Literatūras gada balva (2009, 2013), Igaunijas-Latvijas tulkotāju balva (2010), Somijas Lauvas Ordeņa bruņinieka ordenis (2009) un Jāņa Baltvilka balva (2008, 2015).

Tulkojumi 
 Mauri Kunnass: Divpadsmit dāvanas Ziemassvētku vecītim. Zvaigzne ABC, Rīga, 1996.
 Enns Vetemā: Kristīgi ļaudis. Zvaigzne ABC, Rīga, 1997.
 Jāns Kross: Ķeizara trakais. Atēna, Rīga, 1999.
 Maimu Berga: Es mīlēju krievu. Atēna, Rīga, 2000.
 Roza Liksoma: Vienas nakts ekstāze. Atēna, Rīga, 2001.
 Jāns Kross: Lidojums uz vietas. Atēna, Rīga, 2002.
 Veiko Belials: Osumposums, pankūku mošķis. Jāņa Rozes apgāds, Rīga, 2002.
 Aidi Vallika: Kā tev klājas, Anna? Zvaigzne ABC, Rīga, 2002.
 Johanna Sinisalo: Pirms saulrieta nav ļauts. Atēna, Rīga, 2002.
 Mika Valtari: Sinuhe, ēģiptietis. Jāņa Rozes apgāds, Rīga, 2004.
 Anja Snellmane: Māte un suns. Atēna, Rīga, 2005.
 Sass Henno: Šeit biju es. Dienas Grāmata, Rīga, 2006.
 Aidi Vallika: Ko darīt, Anna? Zvaigzne ABC, Rīga, 2006.
 Rulls, Eke, Pipa, Pēters Sauters: Bērnu grāmata.  Liels un Mazs, Rīga, 2007.
 Mauri Kunnass: Vikingi nāk!  Jumava, Rīga, 2007.
 Urmass Nemvaltss: Mazo vīru stāsti.  Astlandia, 2007.
 Kira Poutanena: Skaistā jūra. Jāņa Rozes apgāds, Rīga 2007.
 Aino Havukainena un Sami Toivonens: Tatu un patu iepazīst profesijas. Jumava, Rīga, 2008.
 Igauņu zelta noveles (kopā ar citiem tulkotājiem). Lauku Avīze, Rīga, 2009.
 Miko Rimminens: Alus tarbas romāns.  Dienas Grāmata, Rīga, 2009.
 Andruss Kivirehks: Sirli, Sīms un noslēpumi.  Liels un Mazs, Rīga, 2009.
 Aidi Vallika: Kas ar tevi notika, Anna?  Zvaigzne ABC, Rīga 2009.
 Veine Linna: Nezināmais kareivis.  Dienas Grāmata, Rīga, 2010.
 Sofi Oksanena: Attīrīšanās.  Jumava, Rīga, 2011.
 Pireta Rauda: Princese Skella un Leta kungs.  Liels un Mazs, Rīga, 2011.
 Aino Havukainena un Sami Toivonens: Tatu un Patu ērmīgās ierīces.  Jumava, Rīga, 2011.
 Jāks Jeerīts: Ziņas par nāvi.  Mansards, Rīga, 2011.
 Sinika un Tīna Nopolas: Salmenīte un Čībiņa.  Liels un Mazs, Rīga, 2011.
 Jāns Kross: Profesora Martensa aizbraukšana.  Atēna, Rīga, 2011.
 Penti Sārikoski: Tiarnia. Mansards, Rīga, 2012.
 Jāns Kross: Stūrgalvības hronika. Jāņa Rozes apgāds, Rīga, 2012.
 Sofi Oksanena: Staļina govis. Jumava, Rīga, 2012.
 Andruss Kivirehks: Skaistais dzīvnieks. Mansards, Rīga, 2013.
 Katja Ketu: Vecmāte. Dienas Grāmata, Rīga, 2013.

Atsauces 

Rīgā dzimušie
1969. gadā dzimušie
Latvijas tulkotāji
Tulkotāji uz latviešu valodu
Tartu Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes absolventi