joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ebreji Latvijā (muzejs)

Muzejs „Ebreji Latvijā” ir muzejs Rīgā, kas pēta un popularizē Latvijas ebreju vēsturi, krāj un saglabā visas iespējamās liecības par Latvijas ebreju kopienu no tās pirmsākumiem līdz mūsdienām. Muzejs  dibināts 1989. gadā. Muzejs ir Rīgas Ebreju kopienas sastāvdaļa un viens no nedaudzajiem valsts akreditētajiem privātajiem muzejiem Latvijā.

Muzeja vēsture 
Muzeju „Ebreji Latvijā” 1989. gadā dibināja holokaustu pārdzīvojušo ebreju grupa ar ievērojamo vēsturnieku Marģeru Vestermani priekšgalā. No sākuma muzejs darbojās kā dokumentācijas centrs, bet 1996. gadā tika izveidota pirmā nelielā pastāvīgā izstāde, kas tomēr izraisīja lielu sabiedrības interesi. Pašlaik muzejs izvietots trīs zālēs, izklāstot ebreju vēsturi Latvijā no 16. gadsimta līdz 1945.g. Muzejā notiek lekcijas, izglītības programmas un dažādi kultūras pasākumi.

Ekspozīcija 
Muzeja ekspozīcija ir izvietota trīs zālēs, un sastāv no trim daļām — ebreji Latvijā līdz 1918. gadam, ebreji Latvijā 1918.—1941. gados un ebreji  nacistu okupētajā Latvijā. 
Ekspozīciju ievada sadaļa, kas veltīta agrīnajam Latvijas ebreju vēstures posmam — no ienākšanas 16. gadsimtā līdz 19. gadsimtam. Ekspozīcija stāsta par ebreju sabiedrisko, ekonomisko, intelektuālo un reliģisko dzīvi, par ebreju dalību dažādos Latvijas vēstures notikumos. 
Trešā zāle ir veltīta holokausta traģiskajiem notikumiem Latvijas teritorijā. Īpašā sadaļa ir veltīta līdzpilsoņu cēlai rīcībai, cilvēkiem, kas riskēja ar savu dzīvību, glābjot ebrejus no praktiski neatvairāmas iznīcināšanas.

Ēka 
Muzejs atrodas Rīgas Ebreju kopienas namā – vēsturiskajā Ebreju kluba un teātra ēkā, Skolas ielā 6. Ēka uzcelta 1913.—1914. gadā pēc pazīstamo arhitektu Edmunda Trompovska un Paula Mandelštama projekta. 1926. gadā šeit sāka uzstāties ebreju teātra trupa, kuras vajadzībām ēku pārbūvēja. Tāpat šajā namā darbojās “Žīdu tautības Latvijas atbrīvotāju biedrība” un citas ebreju sabiedriskās organizācijas un ebreju bibliotēka. Šeit bieži organizēja ebreju svētkus, kāzas, lekcijas, koncertus un sapulces. 
1941.—1944. gadā, nacistu okupācijas laikā, šajā ēkā atradās vācu virsnieku klubs.
Latvijas PSR laikā ēkā darbojās Politiskās izglītības nams, kur notika dažādi ideoloģiskie pasākumi, to skaitā komunistiskās partijas kongresi.
Ebreju teātra vēsturiskā ēka tika atdota atpakaļ ebreju kopienai 1990. gadu sākumā. Šis nams ir valsts aizsargājamais arhitektūras piemineklis.

Krājums 
Krājums ir muzeja „Ebreji Latvijā” pamatu pamats, uz to muzejs balstās gan izstāžu veidošanā, gan zinātniski pētnieciskajā darbā. Pašlaik muzeja fondos ir apmēram 14 tūkstoši vienību, no kurām pāri par pieciem tūkstošiem sastāda pamatkrājumu un ir iekļautas Latvijas Nacionālajā muzeju krājumā. 
Muzeja krājumā ir gan dokumenti, gan fotogrāfijas, gan grāmatas, gan priekšmeti.
Liela nozīme muzeja krājuma papildināšanai ir apmeklētājiem, kuru ģimenes un personīgajos arhīvos bieži vien ir saglabājušies vērtīgie kultūrvēsturiskie materiāli, kas ar muzeja palīdzību kļūst pieejami gan pētniekiem, gan plašam interesentu lokam.

Atsauces

Ārējās saites 
Muzejs „Ebreji Latvijā”
Latvijas Ebreju draudžu un kopienu padome

Muzeji Rīgā
Ebreji un Jūdaisms Latvijā
Strūga

Strūga ir upes liellaiva ar plakanu dibenu kravu pārvadāšanai. Strūgu izmantoja arī kravas pārcelšanai no lielāka kuģa, kas lielo izmēru dēļ nevarēja iebraukt ostā.

Vēsture 

Strūgas kā Daugavai tipisks transporta līdzeklis pirmo reizi minētas 15. gadsimtā. Kopš viduslaikiem līdz 19. gs. otrai pusei tās lietoja preču nogādei no Daugavas augšteces apgabaliem līdz Rīgai. Strūgas nāca lielajā pavasara ūdenī un vienas strūgas apkalpe sastāvēja no 40-50 vīriem. 18. gs. otrajā pusē Rīgā katru pavasari nonāca 700-1400 strūgu, no kurām vasaras darba meklējumos nokāpa 30 līdz 40 tūkstoši krievu un baltkrievu, no kuriem daļa devās atpakaļ kājām. Tikai nedaudzas no pavasarī atbraukušajām strūgām gāja atpakaļ, jo lielākā daļa tika pārdotas Rīgā, un koki izlietoti par šķūņu, staļļu un nelielu māju būvmateriāliem. Strūgu izmantošana apsīka 20.gs. sākumā līdz ar daudz izdevīgākā dzelzceļa attīstību.

Apraksts 
Strūgas dibens ir plakans, tas sastāv no vienas plakaniski liktu planku kārtas. Tām pāri šķērsām ir koku stumbri ar atstātu saknes daļu, kas ar stumbru veido taisnu leņķi un tiek izmantots kā sānu sienu apšuvuma stiprinājums. Stumbri kārtoti, pamīšus liekot saknes un tievgaļus. Lielām strūgām šādu stumbru ir ap 50. Tos satapo ar laivas dibena plankām, bet izliektās sānu apšuvuma plankas pienaglo ar lielām dzelzs naglām. Plankas nav zāģētas, bet izcirstas no šķeltiem stumbriem tā, ka katrs stumbrs deva tikai divas plankas. Strūgu garums bija 30 līdz 50 metru, platums - apmēram 1/3 daļa no garuma. Katra strūga spēja uzņemt līdz 190 tonnām kravas.

Atsauces 

Transportlīdzekļi
Ūdens transports
Vikipēdija krievu valodā

Vikipēdija krievu valodā () ir bezmaksas tīmekļa enciklopēdijas Vikipēdijas krievu valodas versija. Tā tika izveidota 2001. gada 20. maijā, 2013. gada decembrī rakstu skaits tajā pārsniedza 1,075 miljonus, 2010. gada janvārī 1,593 miljonus rakstu. 
Pēc rakstu skaita tā ir viena no desmit lielākajām vikipēdijām.

2012. gada 10. jūnijā, protestējot pret interneta cenzūru Krievijā, Vikipēdija krievu valodā uz vienu dienu pārtrauca darbību.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Krievu valoda
Krievu
Baloži (stacija)

Baloži ir dzelzceļa pieturas punkts līnijā Rīga—Jelgava, kas atrodas Olaines novada Olaines pagastā blakus Stūnīšu ciemam. Baložu pietura atrodas ap 4 km attālumā no Baložu pilsētas. Pieturā pietur elektrovilcieni maršrutā Rīga—Jelgava. Baloži ir A biļešu zonas gala stacija. Pieturas punktā biļešu kase ir slēgta.

Vēsture 
Sākumā pietura saukta par Rolbušas platformu. Pirmā pasaules kara laikā no tās izbūvēts sazarots šaursliežu dzelzceļš Daugavas virzienā, kurš drīz nojaukts. Vēlāk stacija saukta arī par Dzeņiem. 20. gadsimta 50. gados no stacijas bijis šaursliežu dzelzceļš uz Baložu kūdras fabriku (nojaukts 70. gados). Padomju laikā šeit bija stacija ar blakus ceļiem un strupceļu kravu operācijām. Tagadējā silikātķieģeļu stacijas ēka būvēta 1961. gadā (mūsdienās izmantota kā dzīvojamā ēka). 2003. gadā stacija pārbūvēta par pieturas punktu un tās sliežu ceļi nojaukti. Saglabājies perons pie bijušā pirmā ceļa, kā arī stacijas ūdenstornis ar dēļu apšuvumu un stacijas ieejas luksofors no Torņakalna puses.

Attēlu galerija

Pasažieru pārvadājumi

Ārējās saites 
 Baložu stacijas fotogrāfijas 
 Baložu stacijas ēka 1924. gadā

Atsauces 

Olaines pagasts
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Rīga—Jelgava stacijas un pieturas punkti
Mindanao

Mindanao ir Filipīnu otra lielākā sala pēc platības un 19. lielākā sala pasaulē. Filipīnās par to lielāka ir tikai Lusona. Mindanao atrodas valsts dienvidos, un kopā ar tai apkārt esošajām mazākām salām veido vienotu Mindanao salu grupu (pie šīs grupas pieder arī attālais Sulu arhipelāgs). Pēc iedzīvotāju skaita Mindanao ir devītā lielākā sala pasaulē. 2010. gadā tajā dzīvoja 20,4 miljoni iedzīvotāju. Lielākās pilsētas ir Davao (tās aglomerācijā dzīvo aptuveni 4,0 miljoni iedzīvotāju).

Administratīvi Mindanao salu grupu iedala 6 reģionos:
 Davao;
 Karaga;
 MMAR;
 SOCCSKSARGEN;
 Zamboangas Pussala;
 Ziemeļmindanao.

Klusā okeāna salas
Filipīnu ģeogrāfija
Artūrs Kupaks

Artūrs Kupaks (dzimis ) ir bijušais latviešu hokejists, aizsargs, Latvijas hokeja izlases dalībnieks. Ilgus gadus pavadījis Rīgas "Pārdaugava" sastāvā, vēlāk spēlējis dažādos Ziemeļamerikas hokeja līgu klubos.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kupaks sāka 1991.—92. gada sezonā Starptautiskajā hokeja līgā spēlējošās Rīgas "Pārdaugava" sastāvā. 

1994. gada vasarā aizsargs pārcēlās uz Ziemeļameriku, pievienojoties Austrumkrasta hokeja līgas vienības Grīnsboro "Monarchs" rindām. Nākamās divas sezonas aizvadīja IHL vienībās Hjūstonas "Aeros" un Lasvegasas "Thunder", taču 1997.—98. gada sezonā aizvadīja vairākas spēles arī Amerikas hokeja līgas vienībā Springfīldas "Falcons".

Turpmākajos gados spēlēja dažādos ECHL, WPHL, WCHL un CHL līgu klubos, līdz 2006. gadā beidza spēlētāja karjeru.

Latvijas hokeja izlases rindās spēlējis 1993., 1994., 1997. un 2001. gada Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Rīgas "Pārdaugava" spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Roberts Erharts

Roberts Johans Augusts Erharts (;  — ) bija Latvijas vācbaltu ekonomists un sabiedrisks darbinieks. Bijis 3. sasaukuma Krievijas Valsts domes deputāts (1907—1912) un Latvijas finanšu ministrs (1919—1920).

Biogrāfija 
Roberts Erharts piedzima Rīgā  (pēc vecā stila — ). Pusotru gadu mācījies Rīgas Politehniskajā institūtā, pēc tam mācījies Drēzdenē, Minhenē, Berlīnē. Absolvējis Tībingenes universitāti. Ieguvis doktora grādu valsts zinībās.

Pēc Krievijas Impērijas Valsts Domes deputāta Ervina Morica nāves 1907. gada decembrī ievēlēts viņa vietā Rīgas 1. vēlēšanu apgabalā. Pārstāvējis partiju "17. oktobra savienība" jeb oktobristus. Bijis vairāku komisiju loceklis. 4. sasaukuma domē nav ievēlēts. Pēc Latvijas Republikas proklamēšanas bija Latvijas Pagaidu valdības finanšu ministrs no 1919. gada jūlija līdz 1920. gada martam.

1939. gadā atteicies no Latvijas pilsonības un repatriējies uz Vāciju. Miris  Berlīnē. Apglabāts Tēgeles pareizticīgo kapos.

Atsauces 

1874. gadā dzimušie
1941. gadā mirušie
Krievijas politiķi
Latvijas ekonomisti
Latvijas finanšu ministri
Latvijas uzņēmēji
Rīgā dzimušie
Vācbaltieši
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Lamata (zeme)

Lamata () vai Lamotina (terra Lamotina; Lamentin) bija skalvju () apdzīvota teritorija Nemunas pietekas Minijas baseinā pie Kuršu jomas. Galvenais pilskalns atradās tagadējā Rusnes pilsētā (, ) pie Nemunas.

Vēsture 
Pirmo reizi rakstos Lamatas zeme pieminēta vēl pirms Livonijas krusta kariem kā terra Lamotina, kas vikingu laikos maksājusi nodevas Dānijas ķēniņiem. 
"Liber Census Daniae" pieminēta Lamatas zeme (terra Lammato) starp Prūsiju un Kursu, bet 1252. gada līgumā starp Vācu ordeņa virsmestra vietnieku un Kurzemes bīskapu par Klaipēdas dibināšanu ir norāde uz terra Lammethin. 1230. gadā pieminēts ķēniņš Lamekins (Lammechinus rex), kas noslēdza līgumu ar pāvesta legātu Alnas Balduīnu par katoļu priesteru pieņemšanu savā zemē un par neatkarību no Dānijas un Zviedrijas karaļiem.
  
13. un 14. gadsimtā tā vairākkārt pieminēta kā zeme starp Kursu un Skalvu. Pēc Vācu ordeņa sekularizācijas to iekļāva Prūsijas hercogistes, bet 1701. gadā Prūsijas karalistes sastāvā. 1924. gadā kopā ar Klaipēdas apgabalu tika pievienota Lietuvai.

Iedzīvotāji 
Lamatas zemes kultūra pēc arheoloģiskā materiāla bija tuva uz ziemeļiem dzīvojošajiem kuršiem, tādēļ līdz Otrajam pasaules karam to pieskaitīja senās Kursas zemēm. Lietuviešu vēsturnieks A. Tautavičs (Tautavičius) 1968. gadā izteica hipotēzi, ka lamatieši bija atsevišķa etniska grupa. Citi lietuviešu vēsturnieki to uzskata par Skalavas zemes vai pat Žemaitijas rietumu daļu.

Atsauces 

Balti
Senprūši
Landonas "Knights"

Landonas "Knights" () ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Landonā, Kanādā, un spēlē Ontārio hokeja līgā. Komanda dibināta 1965. gadā. 2005., 2012., 2013. un 2016. gadā komanda kļuvusi par līgas čempioni, 2005. un 2016. gadā izcīnot arī Memoriālo kausu.

Komandas rindās savus junioru gadus aizvadījusi virkne vēlāko NHL zvaigžņu, kuru starpā ir tādi spēlētāji kā Brendans Šenahens, Riks Nešs, Korijs Perijs, Patriks Keins, Džons Tavaress un citi.

Sasniegumi 
 Memoriālais kauss: 2
 2004.—05., 2015.—16.

 Džona Rosa Robertsona kauss: 4
 2004.—05., 2011.—12., 2012.—13., 2015.—16.

Ārējās saites 
 Eliteprospects.com komandas lapa

OHL komandas
Ouensaundas "Attack"

Ouensaundas "Attack" () ir hokeja komanda, kas ir bāzēta Ouensaundā, Kanādā un spēlē Ontārio hokeja līgā. Komanda dibināta 1989. gadā kā Ouensaundas "Platers". 2011. gadā komanda pirmo reizi kļuva par līgas čempioni.

Komandas rindās savulaik spēlējuši tādi vēlākie NHL hokejisti kā Endrū Brunets, Kērtiss Senfords, Veins Primo, Kevins Vīks, Breds Ričardsons, Štefans Ružička, Andrejs Sekera, Veins Simondss un citi.

No 2000. līdz 2002. gadam komandas rindās spēlēja Agris Saviels, 2002.—03. gada sezonā "Attack" rindās bija latviešu uzbrucējs Juris Štāls, savukārt 2010.—11. gada sezonā vienu spēli komandas sastāvā aizvadīja Ričards Bērziņš.

Sasniegumi 
 Memoriālais kauss: 0

 Džona Rosa Robertsona kauss: 1
 2010.—11.

Ārējās saites 
 Eliteprospects.com komandas lapa

OHL komandas
Memoriālais kauss

Memoriālais kauss ir hokeja apbalvojums, kuru pasniedz katras sezonas Kanādas hokeja līgas kausa izcīņas čempionvienībai. Kauss pirmo reizi tika pasniegts 1919. gadā.

Katras sezonas izskaņā, kad visas trīs CHL ietilpstošās līgas (OHL, QMJHL un WHL) ir noskaidrojušas to čempiones, šīs komandas, kā arī turnīra mājvietā spēlējošā komanda, aizvada turnīru, kurā noskaidro Memoriālā kausa ieguvēju, vienlaikus uzvarētājai kļūstot par Kanādas čempioni.

2014. gadā Edmontonas "Oil Kings" par pirmo latvieti, kas izcīnījis Memoriālo kausu, kļuva uzbrucējs Edgars Kulda. Viņš tika atzīts arī par visa turnīra vērtīgāko spēlētāju.

Kausa ieguvēji (kopš 1983. gada)

Ārējās saites 
 Kanādas hokeja līgas oficiālā mājaslapa 

Apbalvojumi hokejā
Uzņēmējdarbības globālais monitorings

Uzņēmējdarbības globālais monitorings (Global Entrepreneurship Monitor jeb GEM) ir starptautisks pētniecības projekts, kura mērķis ir aprakstīt un analizēt uzņēmējdarbības aktivitātes un procesus visdažādākajās pasaules valstīs. Latvija šajā projektā piedalās kopš 2005. gada. Latvijas GEM ziņojums sniedz detalizētu informāciju par uzņēmējdarbības garu un jaunākajām uzņēmējdarbības aktivitātes tendencēm Latvijā, kā arī piedāvā starptautisku salīdzinājumu ar pārējām ES valstīm, kas piedalās šajā projektā. Latvija ir viena no 69 valstīm, kuras piedalījās GEM pētījumā 2012. gadā. Jaunākajā Latvijas GEM ziņojumā aprakstīts Latvijas uzņēmējdarbības profils, apskatīti vairāki uzņēmējdarbības aktivitātes un motivāciju veidi, un salīdzināta uzņēmējdarbības dinamika pēdējo astoņu gadu laikā (2005.- 2012. gads), kā arī papildus iekļautas agrīnās stadijas uzņēmējdarbības līdzības un atšķirības trijās Baltijas valstīs, jo 2012. gadā projektā pirmo reizi piedalījās arī Lietuva.

Latvijas dalību GEM projektā finansiāli atbalsta TeliaSonera Institūts Rīgas Ekonomikas augstskolā.

Dalībvalstis
ASV

Latīņamerika un Karību jūras reģions: Argentīna, Barbadosa, Brazīlija, Čīle, Kolumbija, Kostarika, Ekvadora, Salvadora, Meksika, Panama, Peru, Trinidada un Tobago, Urugvaja.

Tuvie Austrumi un Ziemeļāfrika: Alžīrija, Ēģipte, Irāna, Izraēla, Palestīna, Tunisija.

Subsahāras Āfrika: Angola, Botsvana, Etiopija, Gana, Malāvija, Namībija, Nigērija, Dienvidāfrika, Uganda, Zambija.

Āzijas un Klusā okeāna reģions: Ķīna, Japāna, Koreja, Malaizija, Pakistāna, Singapūra, Taivāna, Taizeme.

Eiropas Savienība: Austrija, Beļģija, Dānija, Igaunija, Somija, Francija, Vācija, Grieķija, Ungārija, Īrija, Itālija, Latvija, Lietuva, Nīderlande, Polija, Portugāle, Rumānija, Slovākija, Slovēnija, Spānija, Zviedrija, Lielbritānija.

Valstis ārpus Eiropas Savienības: Bosnija un Hercegovina, Horvātija, Ziemeļmaķedonija, Norvēģija, Krievija, Šveice, Turcija.

Atsauces

Ārējās saites
 
 Latvijas GEM Baltijas Starptautiskā ekonomikas politikas studiju centra mājaslapā

Uzņēmējdarbība
Uzņēmējdarbības aktivitātes tendences
Pliocēns

Pliocēns ir kainozoja ēras neogēna perioda jaunākā epoha, kas ietver laika periodu no 5,332 līdz 2,588 miljoniem gadu pirms mūsu ēras. Ģeoloģiskajā laika skalā pliocēns atrodas starp miocēna un pleistocēna epohām.

Terminu "pliocēns" ieviesa Čārlzs Laiels.

Klimats 

Pliocēna epohas vidū vidējā gaisa temperatūra uz Zemes bija aptuveni 2–3 °C augstāka nekā mūsdienās, pasaules okeāna ūdens līmenis - par 25 m augstāks, bet pirms Grenlandes apledojuma atkārtotas rašanās pirms 3 miljoniem gadu apledojums ziemeļu puslodē bija gandrīz izzudis. Par apledojuma rašanos liecina skābekļa izotopu attiecību strauja maiņa un akmeņi, kurus uz Atlantijas un Klusā okeāna gultni pārvietoja ledājs. Tiek uzskatīts, ka vidējo platuma grādu apledošana aizsākās jau pirms pliocēna epohas beigām. Globālā atdzišana pliocēna laikā, iespējams, stimulēja mežu izzušanu un pļavu un savannu izplatību.

Paleoģeogrāfija 
Kontinenti pliocēna epohas laikā pietuvojās par līdz pat 180 km tuvāk to pašreizējai atrašanās vietai. Tā rezultātā Dienvidamerika sadūrās ar Ziemeļameriku, radot Panamas zemesšaurumu, kas aizsāka dzīvnieku sugu migrāciju starp abiem kontinentiem. Zemesšauruma rašanās izraisīja lielas sekas globālā mērogā, jo siltās ekvatoriālā okeāna ūdens straumes starp Kluso un Atlantijas okeānu tika pārrautas, tādējādi padarot nu jau izolētā Atlantijas okeāna ūdeņus vēsākus.

Āfrikas un Eiropas sadursme radīja Vidusjūru, ierobežojot Tetisa okeāna paliekas. Laikā starp miocēna un pliocēna epohām tā gandrīz izžuva. Šo notikumu sauc arī par Mesīnas krīzi, kas ilga no 5.96 līdz 5.33 miljonus gadu senā pagātnē

Pasaules okeāna ūdens līmeņa krišanās pliocēna beigās atjaunoja zemes tiltu starp Āziju un Aļasku.

Pliocēna laika jūras klintis ir bieži sastopamas mūsdienu Vidusjūras reģionā, Indijā un Ķīnā.

Atsauces 

Neogēns
Kems Nīlijs

Kems Nīlijs (; dzimis ) ir bijušais kanādiešu hokejists, malējais uzbrucējs, kurš savas karjeras laikā aizvadījis 726 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Vankūveras "Canucks" un Bostonas "Bruins". 2005. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.

Pašlaik (2014) Nīlijs ir NHL kluba Bostonas "Bruins" prezidents.

Spēlētāja karjera 
Pēc 1982.—83. gada sezonas, kuru Nīlijs aizvadīja Rietumu hokeja līgas kluba Portlendas "Winter Hawks" sastāvā un kopā ar komandu izcīnīja Memoriālo kausu, uzbrucējs tika draftēts, un jau nākamajā sezonā viņš aizvadīja 56 spēles NHL vienības Vankūveras "Canucks" rindās. Savu pirmo NHL sezonu Nīlijs noslēdza vēl būdams tikai 18 gadus vecs.

1986. gada vasarā uzbrucējs tika aizmainīts uz Bostonas "Bruins" rindām, jau pirmajā sezonā kluba rindās atzīmējoties ar 72 punktiem 75 spēlēs un kļūstot par komandas labāko vārtu guvēju. 1989.—90. gada sezonā Nīlijs guva 55 vārtus un bija komandas rezultatīvākais spēlētājs. 1990.—91. gada sezonas Stenlija kausa izcīņas laikā uzbrucējs iedzīvojās nopietnā ceļa savainojumā, kas nākamajās divās sezonās ļāva hokejistam piedalīties vien 22 "Bruins" spēlēs.

Lai gan arī 1993.—94. gada sezonā traumas dēļ Nīlijs izlaida 35 spēles, viņš spēja atzīmēties ar 50 vārtiem 49 spēlēs. Vienas sezonas gaitā vidēji spēlē NHL vēsturē vairāk vārtus spējuši gūt vien Veins Greckis, Mario Lemjē un Brets Hals. Pēc 1995.—96. gada sezonas, būdams vien 31 gadu vecs, uzbrucējs daudzo traumu dēļ noslēdza profesionāļa karjeru.

Ārējās saites 

1965. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Bostonas "Bruins" spēlētāji
Hokeja slavas zālē uzņemtie
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Britu Kolumbijā dzimušie
Ekspress-AM5

Ekspress-AM5 (Экспресс-АМ5) ir Krievijas uzņēmuma Kosmičeskaja svjaz' sakaru pavadonis, kas palaists 2013. gada decembrī. Tas nodrošina sakarus Krievijas austrumu daļā, kā arī Austrālijā un Dienvidaustrumāzijā. Tas ir paredzēts ciparu televīzijas retranslācijai, prezidenta un valdības mobilo sakaru nodrošināšanai, kā arī multiuzdevumu sakaru pakalpojumiem.

Pavadonis tika izgatavots Krievijas uzņēmumā Informacionnyje sputnikovyje sistemy (ISS) uz platformas Ekspress-2000 bāzes. Šis bija pirmais Ekspress-2000 realizējums. Sakaru aparatūru piegādāja Kanādas uzņēmums MacDonald, Dettwiler and Associates.
Tam uzstādīti 84 raidītāji: 30 C joslas, 40 Ku joslas un 12 Ka joslas un 2 L joslas raidītāji.
Pavadoņa darbības laiks plānots 15 gadi.

Priekšvēsture 
2008. gadā Kosmičeskaja svjaz''' izsludināja konkursu par sakaru pavadoņu Ekspress-AM5 un Ekspress-AM6 izgatavošanu. 2008. gadā konkurss tika atcelts sakarā ar Krievijas televīzijas izplatīšanas koncepcijas pārstrādāšanu un tai saistīto finansējumu,  kosmisko aparātu tehnisko resursu palielināšanu un citu iemeslu dēļ. 2009. gada martā atkārtoti tika izsludināts konkurss. 2009. gada 15. maijā par konkursa uzvarētāju paziņots Informacionnyje sputnikovyje sistemy. Līgums ar to noslēgts .

 Lidojuma gaita Ekspress-AM5 tika palaists  10:49:56 UTC ar nesējraķeti Proton-M / Briz-M no Baikonuras kosmodroma 81. laukuma 24. palaišanas iekārtas. No dzinējbloka Briz-M pavadonis atdalījās 20:12 UTC un ievadīts pārejas orbītā.

Ģeostacionārā orbīta tika sasniegta ar pavadoņa elektroreaktīvajiem dzinējiem 73 dienu laikā plānoto 90 dienu vietā. Tas sākotnēji tika izvietots punktā 145° A, kur notika izmēģinājumu un testēšanas fāze.Ekspress-AM5'' tika izvietots ģeostacionārajā orbītā punktā 140° austrumu garuma.

Atsauces

Ārējās saites 
 Экспресс-АМ7 ФГУП «Космическая связь
 Запуск спутника «Экспресс-АМ5» Информационные спутниковые системы» имени академика М.Ф. Решетнёва
 Ekspress-AM 5 Gunter Dirk Krebs

AM5
Viljams Kingdons Klifords

Viljams Kingdons Klifords (, dzimis , miris ) bija angļu matemātiķis un filozofs. Publicēja darbus ģeometriskajā algebrā, kas ir viņam par godu nosauktās Kliforda algebras speciāls gadījums. Pirmais izvirzīja domu, ka gravitācija varētu ietekmēt telpas ģeometriju. Miris no tuberkulozes 33 gadu vecumā.

Darbi

Lielākā daļa no darbiem publicēti pēc Kliforda nāves:

1877. "The Ethics of Belief", Contemporary Review.
1878. Elements of Dynamic, London: MacMillan & Co; on-line presentation by Cornell University Historical Mathematical Monographs.
1879. Seeing and Thinking, popular science lectures.
1879. Lectures and Essays, with an introduction by Sir Frederick Pollock.
1882. Mathematical Papers (at Google Books; at American Mathematical Society), edited by R Tucker, with an introduction by Henry J. S. Smith.
1885. The Common Sense of the Exact Sciences. Completed by Karl Pearson.
1887. Elements of Dynamic, vol. 2, in Ewald, William B., ed., 1996. From Kant to Hilbert: A Source Book in the Foundations of Mathematics, 2 vols. Oxford University Press.
1872. On the aims and instruments of scientific thought, 524-41.
1876. On the Space-Theory of Matter.

Ārējās saites

Devonā dzimušie
Britu matemātiķi
Britu filozofi
Šķilbani

Šķilbani (arī Šķilbēni) ir ciems Balvu novada Šķilbēnu pagastā. Ciems atrodas nepilnu 2 km attālumā no pagasta centra Rekovas, 29,5 km attālumā no novada centra Balviem un 249 km attālumā no Rīgas. Šķilbēni atrodas 5,5 km attālumā no Latvijas-Krievijas robežas.

Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Šķilbēnu muižas centru. Pēc 1920. gada agrārās reformas Šķilbēnu muižu sadalīja 76 vienībās 711 ha kopplatībā.

Gar ciema rietumu malu iet autoceļš P45, kas nodrošina satiksmi līdz novada centram. Ciemā atrodas pareizticīgo baznīca. Tuvākais katoļu dievnams atrodas pagasta centrā Rekovā (Šķilbēnu katoļu baznīca).

Fizioģeogrāfiski Šķilbēnu ciems atrodas Mudavas zemienes Abrenes nolaidenumā. Austrumos no ciema tek Rikas upīte. Vidējais nokrišņu daudzums svārstās ap 650 mm gadā. Vidējā gaisa temperatūra janvārī bieži vien pārsniedz −7 °C, bet jūlijā ir nedaudz virs +17 °C. Vidējais bezsala periods gaisā ir 135-145 dienas gadā.

Atsauces
Hols

Hols var būt:

 Deivids Hols (David Hall; 1875—1972), amerikāņu vieglatlēts, olimpiskās bronzas medaļas ieguvējs vieglatlētikā;
 Filips Beikers Hols (Philip Baker Hall; 1931—2022), amerikāņu aktieris;
 Grenvils Stenlijs Hols (G. Stanley Hall; 1844—1924), amerikāņu psihologs;
 Teilors Hols (Taylor Hall; dzimis 1991. gadā), kanādiešu hokejists.

Skatīt arī 
 Halls

Uzvārdi
Džerija Halivela

Džeraldīne Estella "Džerija" Halivela (; dzimusi ) ir angļu dziedātāja, dziesmu autore, apģērbu dizainere, autore un aktrise.

Kļuvusi pazīstama 1990. gados kopā ar grupu Spice Girls, kur viņai bija iesauka Ginger Spice. 1998. gada maijā mūziķe paziņoja par grupas pamešanu, tomēr 2007. gadā, kad grupa atkalapvienojās, Halivela pievienojās grupai The Return of the Spice Girls tūrē, tāpat tika izdota labāko dziesmu izlase.

1999. gadā uzsākusi solokarjeru un izdeva debijas soloalbumu Schizophonic, vēl ir izdevusi divus studijas albumus: Scream If You Wanna Go Faster (2001), Passion (2005). Vairākas reizes tikusi nominēta Brit balvai.

Diskogrāfija 
Studijas albumi
 Schizophonic (1999)
 Scream If You Wanna Go Faster (2001)
 Passion (2005)

Atsauces

Ārējās saites 

1972. gadā dzimušie
Hārtfordšīrā dzimušie       
Britu mūziķi
Vilhelms Gotlībs Frīdrihs Beitlers

Vilhelms Gotlībs Frīdrihs Beitlers (Wilhelm Gottlieb Friedrich Beitler, 1745-1811) bija vācu matemātiķis Academia Petrina matemātikas profesors (1775—1811), astronomiskās observatorijas dibinātājs (1783).

Pazīstams ar savām publikācijām par Jelgavas ģeogrāfiskajām koordinātēm (1784), par Merkura pāriešanu Saules diskam (1786), par Jupitera pavadoņiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1745. gada 14. februārī Reitlingenē. Studēja tieslietas un matemātiku Tībingenes Universitātē, 1767. gadā ieguva Dr. jur. grādu un sāka strādāt Virtembergas hercoga galma tiesas arhīvā, tad bija mājskolotājs Polijā. 1773. gadā Beitlers Berlīnē iepazinās ar Jelgavas Pētera akadēmijas idejas autoru profesoru J. G. Zulceru, pēc kura ieteikuma viņš 1775. gadā sāka strādāt par matemātikas profesoru Jelgavā. Atkārtoti bija ģimnāzijas prorektors (1777-1778, 1785—1786, 1795—1797).

Drīz pēc Kurzemes un Zemgales hercogistes inkorporācijas Krievijas impērijā 1795. gadā viņu ievēlēja par Pēterburgas zinātņu akadēmijas goda locekli. 1801. gadā viņu iecēla par jaundibināmās Jelgavas Universitātes matemātikas profesoru, viņš palika Jelgavā arī tad, kad jauno universitāti atvēra Tērbatā.

Miris 1811. gada 12. septembrī Jelgavā.

Darbi 
 Nova analysis æquationum cubicarum (1778) 
 Von den Planeten unseres Sonnensystems (1811)

1745. gadā dzimušie
1811. gadā mirušie

Latvijas pedagogi
Latvijas astronomi
Bādenē-Virtembergā dzimušie
Bezvadu tīkla piekļuves punkts

Datortīklos bezvadu piekļuves punkts (WAP) ir ierīce, kas ļauj citām bezvadu ierīcēm pieslēgties pie vadu tīkla, izmantojot Wi-Fi vai līdzīgus standartus. Piekļuves punkts parasti pieslēdzas pie maršrutētāja (caur vadu tīklu) kā savrupa ierīce, taču tas var būt arī paša maršrutētāja sastāvdaļa.

Kad bezvadu tīkli vēl nebija attīstīti, datortīkla uzstādīšanai uzņēmumā, mājās vai skolā bieži vien bija nepieciešams izvilkt daudzus kabeļus cauri sienām un griestiem, lai visām ierīcēm ēkā būtu piekļuve pie tīkla. Izveidojot bezvadu piekļuves punktu (AP), tīkla lietotājiem ir iespēja pievienot ierīces, kas savukārt piekļūst tīklam izmantojot dažus vadus vai arī neizmantojot tos vispār. Piekļuves punkts parasti pieslēdzas tieši pie vadu Ethernet savienojuma un tad piekļuves punkts nodrošina bezvadu savienojumus, izmantojot radiofrekvenču saites, lai citas ierīces varētu izmantot šo savienojumu. Lielākā daļa piekļuves punktu atbalsta vairāku bezvadu ierīču pievienošanos vienam vadu savienojumam. Mūsdienu piekļuves punkti tiek būvēti tā, lai tie atbalstītu datu sūtīšanas un saņemšanas standartus, izmantojot šīs radiofrekvences. Šos standartus un frekvences, kas tiek izmantotas, nosaka IEEE. Lielākā daļa piekļuves punktu izmanto IEEE 802.11 standartus.

Biežākais piekļuves punktu pielietojums 
Parasti uzņēmumos nepieciešams pievienot vairākus piekļuves punktus pie vadu tīkla, lai pēc tam nodrošinātu bezvadu piekļuvi biroja lokālajam tīklam (LAN). Bezvadu piekļuves punktus pārvalda WLAN kontrolieris, kas veic automātisku pielāgošanu radiofrekvencēm (RF power) , kanāliem, autentifikācijai un drošībai. Kontrolierus var arī kombinēt, lai veidotu bezvadu mobilitātes grupu, kas ļauj viesabonēšanu starp kontrolieriem. Kontrolieri var būt mobilitātes domēna daļa, lai klientiem būtu piekļuve viscaur no reģionālo biroju atrašanās vietām. Tas ietaupa klientu laiku un administratoru darbu, jo ir iespējams automātiski  veikt atkārtotu sasaistīšanu un autentificēšanu.

Karstvieta (hotspot) ir bieži izmantots publiskas piekļuves punkts, kur bezvadu klienti var pieslēgties internetam neatkarīgi no konkrētiem tīkliem, pie kā tie ir pievienoti. Šo risinājumu bieži izmanto lielās pilsētās: kafejnīcas, bibliotēkas un privāti atvērti piekļuves punkti ļauj klientiem saglabāt gandrīz pastāvīgu savienojumu ar internetu, pārvietojoties pa pilsētu. Savienotu karstvietu kopumu mēdz saukt arī par lily pad network.

Piekļuves punktus izmanto mājas bezvadu tīklos. Šajos tīklos parasti ir tikai viens piekļuves punkts, kas savieno visus datorus mājā. Tas lielākoties ir bezvadu maršrutētājs jeb konverģēta ierīce, kurā ietilpst piekļuves punkts, maršrutētājs un bieži vien arī Ethernet komutators. Daudzās no šīm ierīcēm atrodas arī platjoslas modems. 

Piekļuves punkts var darboties arī kā tīkla arbitrs, nosakot, kad katra tuvumā esošā klienta ierīce var pārraidīt. Taču lielākā daļa pašreiz uzstādīto IEEE 802.11 tīklu neievieš šo opciju, tā vietā izmantojot dalīto pseidonejaušu algoritmu CSMA/CA.

Datortīkli
Johans Jakobs Ferbers

Johans Jakobs Ferbers (Johann Jacob Ferber, 1743—1790) bija zviedru cilmes ģeologs un mineralogs. Academia Petrina fizikas un dabaszinātņu profesors (1775—1783). Prorektors (1780—1781).

Viens no modernās ģeoloģijas pamatlicējiem, pirmais izvirzīja "drifta teoriju" par granīta laukakmeņu izcelsmi Baltijas provincēs.

Dzīvesgājums  
Dzimis 1743. gada 23. augustā Karlskronā aptiekāra ģimenē. Mācījās Karlskronas kara akadēmijā, studēja Upsalas universitātē pie slavenā botāniķa Kārļa Linneja. 1763. gadā sāka strādāt Zviedrijas kalnrūpniecības kolēģijā, bet jau 1764. gadā devās sešus gadus ilgā ceļojumā pa Eiropu. 1771. gadā viņš no jauna devās uz Vācijas un Itālijas valstīm, pētīja rūdas un minerālus, tā iespaidā uzrakstīja grāmatu "Vēstules no velšu zemes par tās dabas īpatnībām", ko veltīja mineralologam un brīvmūrniekam Ignācam Bornam (Ignaz von Born). Ferbers bija Berlīnes brīvmūrnieku lielložas Zu den drei Weltkugeln loceklis.

1774. gadā viņš saņēma uzaicinājumu kļūt par Pētera akadēmijas (Academia Petrina) profesoru Jelgavā, ko viņš labprāt pieņēma. 1775. gadā profesors Ferbers lasīja lekcijas par dzīvnieku valsts vēsturi un botāniku, atbilstoši sava skolotāja K. Linneja sistēmai. 1776. gadā Jelgavā apprecējās ar Agnesi Elizabeti Jakobi. 1780. gadā Peterburgā latīniski publicēja savu traktātu pret alķīmiskajiem priekšstatiem par minerālu savstarpējo pārvēršanos "Minerālvielu savstarpējās pārvēršanās hipotēzes pārbaude" (). 1781. gadā pēc Polijas-Lietuvas valdnieka Staņislava Poņatovska aicinājuma devās uz Poliju izpētīt tās derīgos izrakteņus. Pēc atgriešanās Jelgavā viņš nolasīja lekciju kursu "Dabaszinātņu un ķīmijas vispārnoderīgās patiesības".

1783. gadā viņš pameta Jelgavu un pēc Krievijas ķeizarienes Katrīnas II aicinājuma devās uz Pēterburgu, kur darbojās Zinātņu akadēmijā. 1784. gadā Johans Frīdrihs Hartknohs Rīgā iespieda J. J. Ferbera 100 lappušu biezo traktātu "Piezīmes Kurzemes fizikālajam zemes aprakstam kopā ar J. B. Fišera pielikumiem viņa Vidzemes dabasizpētes uzmetumam" ().

1786. gadā viņš cauri Jelgavai devās uz Berlīni, kur bija kalnraktuvju galvenais padomnieks Prūsijas karaļa dienestā.  
Miris 1790. gada 17. aprīlī Bernē pēc smadzeņu triekas ceļojuma laikā uz Franciju un Šveici.

Darbi 

Blomsteralmanach för Carlskronas climat (1771) 
Briefe aus Wälschland über natürliche Merkwürdigkeiten dieses Ländes an I. v. Born (1773, 1776)
Beyträge zu der Mineral-Geschichte von Böhmen (1774)
Oryktographie von Derbyshire (1776)
Physikal-metallurgische Abhandlungen über die Gebirge und Bergwerke in Ungarn etc. (1780)
Examen hypotheseos de transmutalionibus corporum  mineralium (1780)
Réflexions sur l'ancienneté relative des iroches et, des couches terreuses qui composent la croúte du globe (1782)
 Anmerkungen zur physischen Erdbeschreibung von Kurland nebst J. B. Fischers Zusätzen zu seinem Versuch einer Naturgeschichte von Livland. Riga: Jos. Fried. Hartknoch (1784)

Atsauces 

1743. gadā dzimušie
1790. gadā mirušie
Latvijas zinātnieki
Brīvmūrnieki
Blēkinges lēnē dzimušie
Kino Citadele

"Kino Citadele" ir Latvijas daudzzāļu kinoteātris Rīgā, kas atrodas tirdzniecības kompleksā Stockmann 13. janvāra ielā 8. Kinoteātra operators ir Igaunijas uzņēmuma Forum Cinemas OÜ filiāle Latvijā. Forum Cinemas kapitāldaļas pieder Somijas uzņēmumam Finnkino Oy, kas ietilpst ASV kinoteātru tīklā AMC Theatres.

"Kino Citadele" ir 14 auditorijas, kopā ir 2856 skatītāju vietas. Kinoteātra iSense auditorijas (602 vietas) ekrāna izmērs ir 242 m2, tas ir platākais ekrāns Ziemeļeiropā. Kinoteātris ir aprīkots ar Dolby Digital skaņu sistēmu (iSense auditorijā — Dolby Atmos), Barco un Christie 3D digitālajiem projektoriem un Barco Laser3D, Dolby 3D un XpanD 3D sistēmām.

Vēsture
Kinoteātra projektu izstrādāja arhitektu birojs "Postform Projekts Rīga" sadarbībā ar Somijas arhitektu biroju Atkkitehtikonttori Petri Pussinen Oy. Ēkas pamati tika ielikti 2002. gada 19. jūnijā, skatītājiem kinoteātris ir atvēris durvis 2003. gadā 31. oktobrī.
Līdz 2008. gada 1. novembrim kinoteātra nosaukums bija "Coca Cola Plaza", bet līdz 2010. gada 16. septembrim - "Parex Plaza".

2020. gada 31. augustā tika paziņots, ka Finnkino "Kino Citadele" operatoru Forum Cinemas pārdos Igaunijas uzņēmēja Margusa Linnamē kontrolētajam investīciju uzņēmuma UP Invest (vēlāk tas apvienojās ar MM Grupp). Darījumu bija plānots pabeigt līdz gada beigām vai nākamā gada sākumam. 2021. gada februārī Igaunijas Konkurences padome MM Grupp neatļāva Forum Cinemas Igaunijas biznesa iegādi, bet darījums par Latvijas un Lietuvas biznesu iegādi saglabājās spēkā.

Slepkavība kinoteātrī 
2011. gadā 19. februārī, filmas "Melnais gulbis" seansa laikā izvērsies konflikts par nepieklājīgu uzvedību. Konflikta rezultātā, jurisprudences doktorants Nikolajs Zikovs ar 4 šāvieniem no personīgā ieroča nogalināja bankas darbinieku Aigaru Egli.

Reaģējot uz negadījumu, "Kino Citadele" ieviesa iespēju skatītājiem ziņot kinoteātra personālam par nekārtībām zālē, sūtot bezmaksas īsziņu uz numuru 1189.

Atsauces

Ārējās saites 
Kino Citadele mājas lapa
Finnkino mājas lapa 

Kinoteātri Latvijā
Celtnes un būves Rīgā
Emīls Bretšneiders

Aleksandrs Hermanis Emīls Bretšneiders (, , dzimis , miris ) bija Vadakstes pagastā dzimis vācbaltiešu izcelsmes ārsts, sinologs, botāniķis un ceļotājs.

Dzimis mežsarga ģimenē. No 1849. līdz 1852. gadam mācījies ģimnāzijā Jelgavā. No 1855. līdz 1858. gadam studēja medicīnu Tērbatas universitātē. Papildinājies Berlīnē, Vīnē un Parīzē. Kā ārsts no 1862. līdz 1864. gadam strādāja Krievijas vēstniecībā Teherānā, bet no 1866. līdz 1884. gadam - Pekinā, kur apguva ķīniešu valodu. Apceļojis arī citas zemes. Publicējis darbus botānikā un vēsturē.

Bretschn. ir saīsinājums klasifikācijā tiem augiem, kurus aprakstījis Bretšneiders.

Ārējās saites 

Baltisches Biographisches Lexikon digital

1833. gadā dzimušie
1901. gadā mirušie
Saldus novadā dzimušie
Vācbaltieši
Košļājamā gumija

Košļājamā gumija ir mīksta viela, ko ir paredzēts košļāt, bet nevis norīt. Cilvēki ir izmantojuši košļājamo gumiju vairāk nekā 5000 gadus, tomēr modernā izskatā un veidā tā parādījās 19. gadsimtā. Kopš 1960. gadiem tās tiek ražotas no sintētiskā kaučuka, ko ir arī lētāk ražot. 

Sākotnēji cilvēki košļāja gumiju no mastikas koka sveķiem, tropu koka sapodilla sulu, balzama baltegļu sveķus. Pastāv uzskats sabiedrībā, ka norīta košļājamā gumija cilvēka ķermenī paliks septiņus gadus, jo tā nav tikusi sagremota. Medicīniski pētījumi rāda, ka norīta košļājamā gumija vairākumā gadījumu tiek izvadīta kopā ar pārējo pārtiku.

1992. gadā Singapūras valdība aizliedza lietot košļājamo gumiju, jo tā kļuva bīstama, kad tā nokļuva metro durvīs. 2002. gadā valdība atļāva lietot košļājamo gumiju bez cukura, ja vien to ir izrakstījis ārsts.

Atsauces

Ārējās saites 
 Košļājamā gumija — produkts ar senu vēsturi

Pārtika
Tartu dialekts

Tartu dialekts vai tartu valoda (tartu kiil v. tarto kiil) pieder Dienvidigaunijas dialektu saimei. No 16. līdz 19. gadsimtam tartu valoda bija viena no divām Igaunijas literārajām valodām. Arī pirmā Jaunā derība Wastne Testament sākumā tika izdota tartu valodā 1686. gadā. Ievērojami cilvēki, kas saistīti ar tartu valodu, bija Joahims Rosinus (Joachim Rossihnius), kas sastādīja baznīcas rokasgrāmatu, Johans Gutslafs (Johann Gutslaff), kas sarakstīja gramatiku, dzejnieks Kesu Hans (Käsu Hans) u.c. Ievērojamākie avoti tartu valodā ir katoļu rokasgrāmata "Agenda Parva", Gutslafa sastādītā gramatika "Observationes grammaticae circa linguam Esthonicam" un Jaunās derības tulkojums "Meije Issanda Jesusse Kristusse Wastne Testament" tartu valodā. Diemžēl 19. gadsimta otrajā pusē tartu valodas kā literārās valodas nozīme kritās un priekšplānā izvirzījās Ziemeļigaunijas jeb Tallinas valoda. Galvenais iemesls bija mazais skaits tartu valodā runājošo. Turklāt izplatījās ideja, ka vienai tauta ir vajadzīga viena literārā valoda, ko saprastu visi un kas arī veicinātu nacionālās identitātes apzināšanos.

Šodien tartu valodā vēl joprojām tiek izdoti darbi. Spilgts piemērs ir Mats Trāts (Mats Traat) un Ellei Tūlepēlselts (Elläi Tuulepäälselt). Tomēr tartu valodas saglabāšanā netiek darīts pietiekami daudz un ne tuvu tik daudz kā tas tiek darīts, lai saglabātu no izzušanas veru, seto un mulgi dialektus. Līdz šim tartu valoda nav izpētīta pietiekami, trūkst vārdnīcu, gramatikas materiālu un arī vienkārši sāmu tekstu tartu valodā. No visiem Dienvidigaunijas dialektiem tartu valodā visvairāk līdzības var saskatīt ar mulgi dialektu.

Atsauces 

Igauņu valoda
Tartu apriņķis
Veru valoda

Veru valoda jeb veriešu valoda (veru: võro kiil, ),  arī Dienvidigaunijas valoda (), kas reizēm tiek dēvēta arī par veru dialektu, ir viens no igauņu valodas dialektiem. Kopā ir apmēram  veru valodas aktīvo un pasīvo lietotāju. Oficiāla statusa veru valodai nav, taču tai ir savs ISO 639-3 valodas kods — vro (võro).

Igaunijā ir izveidots Veru institūts (Võru Instituut), kas nodarbojas ar veru valodas un kultūras saglabāšanu un attīstīšanu. Institūts nodarbojas ar valodas pētīšanu, veicina valodas apgūšanu skolās, kā arī atbalsta un atdzīvina veru valodas lietošanu ikdienā.

Dialekti 
Veru valoda tiek iedalīta trīs dialektos — mulgi, tartu un veru. Dažos avotos kā ceturtais dialekts ir izdalīts arī setu dialekts, bet dažos tas tiek uzskatīts par veru dialekta izloksni. Veru valodas lietotāji galvenokārt dzīvo Igaunijas dienvidos, teritorijā, kas aptver Pelvas (Põlva), Veru (Võru), Tartu (Tartu) un Valgas (Valga) apriņķus.

Alfabēts 
Veru valodas pamatā ir latīņu alfabēts, ar dažiem specifiskiem burtiem, kas pārsvarā raksturīgi arī citās somugru valodās. 

Aa Bb (Cc) Dd Ee Ff Gg Hh Ii Jj Kk Ll Mm Nn Oo Pp Qq Rr Ss (Šš) Tt Uu Vv (Ww) Õõ Ää Öö Üü (Xx) Yy (Zz) (Žž) '

Atsauces

Ārējās saites 

Igauņu valoda
Somugru valodas
Pelvas apriņķis
Veru apriņķis
Andrea Pizāno

Andrea Pizāno (; dzimis , miris  ) bija itāļu tēlnieks un arhitekts vēlīnajos viduslaikos.

Sākumā Pizāno apguva zeltkaļa amatu. Vēlāk viņš bija Džovanni Pizāno skolnieks un palīdzēja skolotājam veidot skulptūras Santa Marija della Spina baznīcai Pizā. Pēc tam Pizāno strādāja Florencē. Viņa darbos jūtama Džoto di Bondone ietekme. Starp Pizāno darbiem ir gan bronzas kalumi, gan marmora skulptūras.

1340. gadā Pizāno kļuva par darbu vadītāju Florences katedrālē. 1347. gadā vņš tika norīkots par darbu vadītāju Orvjeto katedrālē (Umbrijā).

Pizāno bija divi dēli (Nino un Tomasso), kas arī kļuva par tēlniekiem. Pazīstamākie no Pizāno skolniekiem ir Andrea Orkanja un Džovanni Baldučo.

Atsauces

Ārējās saites 

 https://web.archive.org/web/20130511042015/http://www.artrenewal.org/pages/artist.php?artistid=3032
 http://www.thais.it/scultura/pisaandr.htm

1270. gadā dzimušie
1348. gadā mirušie
Itālijas cilvēki
Arhitekti
Tēlnieki
12 gadi verdzībā

"12 gadi verdzībā" () ir 2013. gada britu/amerikāņu episka vēsturiskā drāma, kuras režisors ir Stīvs Makvīns. Filmas sižets veidots pēc Solomona Nortupa tāda paša nosaukuma 1853. gada autobiogrāfijas.

Solomons Nortups bija Ņujorkas štatā dzimis brīvs afroamerikānis, kas 1841. gadā Vašingtonā tika nolaupīts un pārdots verdzībai. Viņš 12 gadus strādāja dažādās Luiziānas plantācijās, līdz tika atbrīvots. Filmā galvenās lomas attēlo Čīvetels Edžiofors, Maikls Fasbenders, Benedikts Kamberbačs, Pols Deino, Pols Džamati, Lupita Ņono, Sāra Polsone, Breds Pits un Alfre Vudarda.

"12 gadi verdzībā" pirmizrāde notika Telluride kinofestivālā , kinoteātros pirmizrāde notika . Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā ierindojās vairāku gada filmu topu desmitniekā. "12 gadi verdzībā" saņēma Zelta globusa balvu kā gada labākā drāma un BAFTA kino balvu kā labākā filma. Filma tikusi nominēta deviņām Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tai skaitā labākās filmas, labākā režisora, labākā aktiera, labākā otrā plāna aktiera un labākās otrā plāna aktrises kategorijā, no kurām tika saņemtas trīs (labākā filma, labākā otrā plāna aktrise, labākais adaptētais scenārijs).

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Kinoakadēmijas balvas ieguvējas filmas
BAFTA kino balvas ieguvēji (filmas)
Amerikāņu afēra

"Amerikāņu afēra" () ir 2013. gada amerikāņu kriminālā kinokomēdija, kuras režisors ir Deivids Rasels. Filmas sižets daļēji veidots pēc FIB ABSCAM operācijām 1970. gadu beigās un 1980. gadu sākumā.

Filma ir stāsts par diviem krāpniekiem, kurus FIB aģents piespiež sadarboties, lai atklātu citus krāpniekus, tai skaitā Ņūdžersijas pilsētas Kamdenas mēru. Filmā galvenās lomas attēlo Kristians Beils, Bredlijs Kūpers, Eimija Adamsa, Džeremijs Renners un Dženifere Lorensa.

"Amerikāņu afēra" pirmizrāde notika  Austrālijā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās. "Amerikāņu afēra" saņēma Zelta globusa balvu kā gada labākā muzikālā filma vai komēdija. Filma tika nominēta desmit Amerikas Kinoakadēmijas balvām, tomēr nesaņēma nevienu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Gravitācija (2013. gada filma)

"Gravitācija" (, lietots arī nepareizs nosaukums "Gravitāte") ir 2013. gada zinātniskās fantastikas trilleris un kosmosa drāma, kuras režisors ir Alfonso Kuarons.

Filma ir stāsts par diviem astronautiem, kuru Space Shuttle kosmosa kuģis tiek iznīcināts katastrofas rezultātā, un viņu cenšanos atgriezties uz Zemes. Filmā galvenās lomas attēlo Sandra Buloka un Džordžs Klūnijs.

Filmas "Gravitācija" pirmizrāde notika  Venēcijas kinofestivālā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās. Filma tika nominēta desmit Amerikas Kinoakadēmijas balvām, no kurām ieguva septiņas, tai skaitā Kuarons saņēma labākā režisora balvu.

Filma ir tikusi atzinīgi novērtēta arī par reālistisko atspoguļojumu, ko atzīmējuši vairāki ar NASA saistīti cilvēki, lai arī filmā ir bijušas vairākas neprecizitātes.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV zinātniskās fantastikas filmas
Apvienotās Karalistes zinātniskās fantastikas filmas
ASV katastrofu filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Alfonso Kuarona filmas
Kapteinis Filipss: Somālijas pirātu gūstā

"Kapteinis Filipss: Somālijas pirātu gūstā" () ir 2013. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Pols Grīngrass. Filmas sižets veidots pēc Ričarda Filipsa 2010. gada grāmatas A Captain's Duty.

Filma ir 2009. gada notikumiem 440 km no Somālijas krastiem, kad somāliešu pirāti Abduvali Muses vadībā sagrāba kuģi MV Maersk Alabama, kā ķīlnieku paturot kuģa kapteini Ričardu Filipsu. Filmā galvenās lomas attēlo Toms Henkss un Berkhads Abdi.

"Kapteinis Filipss: Somālijas pirātu gūstā" pirmizrāde notika . Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Frūtveilas stacija

"Frūtveilas stacija" () ir 2013. gada amerikāņu drāma, kuras režisors ir Raiens Kūglers, kas ir viņa debija pilnmetrāžas režijā. Filmas sižets veidots pēc patiesiem notikumiem.

Filma ir par Oskaru Grāntu, kuru metro stacijā nošāva policijas virsnieks Johaness Mezērle. Filmā galvenās lomas attēlo Maikls Džordans, Melonija Diasa, Kevins Durands un Oktāvija Spensere.

Filmas "Frūtveilas stacija" pirmizrāde notika  Sundance kinofestivālā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

 Filmas Fruitvale station apraksts

2013. gada filmas
ASV romantikas filmas
Volstrītas vilks

"Volstrītas vilks" () ir 2013. gada amerikāņu kinokomēdija, kuras režisors ir Mārtins Skorsēze. Filmas sižets veidots pēc Džordana Belforta memuāriem The Wolf of Wall Street un Catching the Wolf of Wall Street.

Filma ir par Ņujorkas biržas mākleri, kurš vada uzņēmumu, kas ir iesaistīts vērtspapīru krāpšanā un korupcijā. Filmā galvenās lomas attēlo Leonardo Di Kaprio, kā arī Džona Hills, Margota Robija un Metjū Makonahijs. Šī ir piektā Skorsēzes un Di Kaprio sadarbības filma.

"Volstrītas vilks" pirmizrāde notika  Ņujorkā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Mārtina Skorsēzes filmas
Paramount Pictures filmas
Universal Pictures filmas
Par Mēriju Popinsu un Benksa kungu

"Par Mēriju Popinsu un Benksa kungu" () ir 2013. gada amerikāņu/britu/austrāliešu vēsturiskā komēdijdrāma, kuras režisors ir Džons Lī Henkoks.

Filma ir par The Walt Disney Studios 1964. gada filmas "Mērija Popinsa" projekta attīstību. Filmā galvenās lomas attēlo Emma Tompsone (Mērijas Popinsas tēla radītāja P. L. Traversa), Toms Henkss (Volts Disnejs), Pols Džamati, Džeisons Švarcmans, Bredlijs Vitfords un Kolins Ferels.

"Par Mēriju Popinsu un Benksa kungu" pirmizrāde notika  Londonas kinofestivālā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Austrālijas filmas
Apvienotās Karalistes filmas
Walt Disney Pictures filmas
Viņa (2013. gada filma)

"Viņa" () ir 2013. gada ASV zinātniskās fantastikas romantiskā komēdijdrāma, kuras režisors ir Spaiks Džonzs, viņš ir arī filmas scenārija autors un viens no producentiem.

Filma ir par kādu vīrieti, kam veidojas attiecības ar inteliģentas datoroperātājsistēmas ģenerētu sieviešu balsi. Filmā galvenās lomas attēlo Hoakins Fīnikss, Eimija Adamsa, Rūnija Mara, Olīvija Vailda un Skārleta Johansone.

"Viņa" pirmizrāde notika  Ņujorkas kinofestivālā. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Spaika Džonza filmas
Nebraska (filma)

"Nebraska" () ir 2013. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisors ir Aleksandrs Peins.

Filma ir par tēva simrgalvja un laika gaitā atsvešinājušā dēla atkalredzēšanos. Tajā galvenās lomas attēlo Brūss Derns, Vills Forte, Džūna Skviba, Steisijs Kīčs un Bobs Odenkērks.

"Nebraska" pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā, filma pretendēja uz Zelta palmas zara balvu. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas
Stāsts par Levinu Deivisu

"Stāsts par Levinu Deivisu" () ir 2013. gada amerikāņu komēdijdrāma, kuras režisori ir Džoels un Ītans Koeni. Filma ir stāsts par vienu nedēļu folkmūziķa un dziesmu autora dzīvē. Lai arī galvenais tēls Levins Deiviss ir izdomāts, sižets daļēji ir balstīts uz folkdziedātāja Deiva Van Ronka autobiogrāfiju. Filmā galvenās lomas attēlo Oskars Izāks, Kerija Maligana, Džons Gudmens, Gerets Hedlunds un Džastins Timberleiks.

Filmas pirmizrāde notika  Kannu kinofestivālā, kur tā ieguva otru prestižāko apbalvojumu pēc Zelta palmas zara — Grand Prix balvu. Filma tikusi atzinīgi novērtēta, Amerikas Kinoinstitūts to nosauca par vienu no desmit gada labākajām filmām, tāpat tā tikusi nominēta dažādiem apbalvojumiem dažādās kategorijās.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2013. gada filmas
ASV filmas