joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Fēniksa salas

Fēniksa salas () ir koraļļu salu un atolu arhipelāgs Klusā okeāna centrālajā daļā. Sastāv no astoņiem atoliem, divām atsevišķām salām un diviem pārplūstošiem koraļļu rifiem. Arhipelāgs ietilpst Kiribati valsts sastāvā, bet tam ģeogrāfiski tiek pieskaitītas ASV neinkorporētās teritorijas Haulenda sala un Beikera sala. Apdzīvots ir tikai Kantonas atols. 2008. gadā izveidotā Fēniksa salu aizsargājamā teritorija (Phoenix Islands Protected Area) ir lielākā jūras aizsargājamā teritorija Klusajā okeānā (408 250 km²), un 2010. gadā tā tika iekļauta UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Vēsture 
Arheoloģiskie izrakumi liecina, ka dažus Fēniksa salu atolus periodiski apdzīvojuši polinēzieši (Manra) un mikronēzieši (Orona) vēl pirms eiropiešu ierašanās. Atkārtoti salas tika atklātas 1820. gados, kad tās apmeklēja un nokartēja amerikāņu un eiropiešu vaļu mednieki. Tagadējo nosaukumu arhipelāgam piešķira ASV izpētes ekspedīcija (1838-1842), aizgūstot to no vienas no salām (Ravaki vai Fēniksa sala). Fēniksa salu lielāko daļu anektēja Lielbritānija 19. gadsimta beigās un iekļāva to Gilberta un Elisa salu kolonijā, bet ASV 1935. gadā anektēja Haulenda salu un Beikera salu. 1938. gadā ASV izteica pretenzijas arī uz Kantonu un Enderberija salu, un 1939. gadā Lielbritānija un ASV noslēdza līgumu par kopīgu pārvaldi uz 50 gadiem un izveidoja Kantonas un Enderberija Salu Kondomīniju. 1979. gadā, Kiribati iegūstot neatkarību, Fēniksa salas tika iekļautas tās sastāvā.

Atsauces 

Klusā okeāna salas
ASV salas
Kiribati
 
Arhipelāgi
Antons Juhņevičs

Antons Juhņevičs (1905-1947) bija katoļu priesteris un nacionālās pretošanās kustības vadītājs Latgalē un Sēlijā. 1946. gadā apsūdzēts "pretpadomju nacionālistisko bandu organizēšanā un pretpadomju aģitācijā" un, pēc tribunāla sprieduma, sodīts ar nāvi.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1905. gada oktobrī Bikavas pagastā. Studēja Rīgas Garīgajā seminārā un Ļubļinas universitātē. 1932. gadā viņu iesvētīja par priesteri. Bijis prāvests Viļānu, Daugavpils, Kombuļu, Atašienes un Vanagu draudzē. Otrā pasaules kara laikā savos sprediķos drosmīgi uzstājies gan pret vācu, gan padomju okupāciju. Baznīcas saimniecības telpās viņš slēpa vietējos vīriešus no mobilizācijas nacistu un padomju armijā.

Pēc atkārtotās Latvijas austrumdaļas okupācijas 1944. gada vasarā ar segvārdu Vientulis pievienojās nacionālajiem partizāniem. 1945. gada 28. janvārī tika atvairīts čekistu uzbrukums Vanagu baznīcai, bet 1945. gada 24. augustā priesteris Juhņevičs tika ievēlēts par Tēvzemes Sargu (partizānu) Apvienības (LTS(p)A) prezidija priekšsēdētāju. Viņa vietniece bija nelegālā laikraksta "Tēvzemes Sargs" atbildīgā redaktore Valerija Mundure. Apvienības statūtos bija teikts, ka LTS(p)A mērķis ir demokrātiskas Latvijas valsts neatkarības atgūšana un tās starptautiskā stāvokļa nodrošināšana. 1945. gada beigās čekisti arestēja 33 ģimenes no Vārkavas apkārtnes un aizveda uz Daugavpils cietumu. Lai glābtu savas draudzes locekļu dzīvību, 1946. gada 8. janvārī A. Juhņevičs labprātīgi legalizējās, bet 24. aprīlī VDK darbinieki viņu Vanagos arestēja. Pēc kara tribunāla sprieduma viņu 1947. gada 14. februārī nošāva Rīgas Centrālcietumā.

Garīgā kalpošana 
 1932—1935: Viļānu Svētā Erceņģeļa Miķeļa Romas katoļu baznīca
 1935—1938: Kumbuļu Dieva žēlastības Romas katoļu kapela
 1938—1939: Atašienes Sāpju Dievmātes Romas katoļu baznīca
 1939—1945: Vanagu Svētās Annas Romas katoļu baznīca

Piemiņa 
2005. gada 11. jūnijā Rīgas Matīsa kapos atklāja memoriālu Centrālcietumā nogalināto piemiņai. Vārkavas novada dome un Latvijas Nacionālo partizānu apvienība 2005. gada 8. oktobrī ar piemiņas dievkalpojumu un plāksnes atklāšanu svinēja Antona Juhņeviča 100 gadu jubileju. 2012.-2014. gadā par A. Juhņeviču tika uzņemta filma "Segvārds Vientulis".

Atsauces 

1905. gadā dzimušie
1947. gadā mirušie
Latvijas Romas katoļu baznīca
Padomju represijās nogalinātie
Rēzeknes novadā dzimušie
Apalačikola

Apalačikola () ir upe ASV dienvidaustrumos, Floridas štatā. Sākas no Seminola ūdenskrātuves uz Floridas un Džordžijas štata robežas, kur satek Čatahūčī un Flintas upe. Tek dienvidu virzienā un ietek Meksikas līcī pie Apalačikolas pilsētas. Kuģojama visā garumā. Nosaukums cēlies no apalačikolu indiāņu cilts, kas kādreiz apdzīvojuši šo apvidu.

Atsauces

Ārējās saites 

ASV upes
Atlantijas okeāna baseina upes
Igors Kravčuks

Igors Kravčuks (; dzimis ) ir bijušais krievu hokejists, aizsargs. Karjeras laikā kļuvis par divkārtēju Olimpisko čempionu un tikai vienu no astoņiem hokejistiem, kas izcīnījuši četras Olimpiskās medaļas. Karjeras pirmo pusi Kravčuks aizvadīja PSRS hokeja čempionātā, taču tad pārcēlās uz NHL, kopumā 12 sezonās aizvadot 699 spēles un atzīmējoties ar 274 rezultativitātes punktiem.

Pašlaik (2014) Kravčuks ir KHL kluba Čerepovecas "Severstal" galvenā trenera palīgs.

Spēlētāja karjera 
Hokejista karjeru pieaugušo komandā Kravčuks sāka 1982.—83. gada sezonā, kad debitēja PSRS hokeja čempionāta vienībā Ufas "Salavat Julajev". Dzimtajā Ufā aizsargs spēlēja līdz 1986.—87. gada sezonai, taču tad pievienojās Maskavas CSKA. CSKA sastāvā Kravčuks spēlēja līdz pat 1991.—92. gada sezonas vidum, kad pārcēlās uz Ziemeļameriku.

1991.—92. gada sezonā Kravčuks debitēja NHL vienības Čikāgas "Blackhawks" sastāvā. Aizsargam izdevās nostiprināties NHL, lai gan jau nākamajā sezonā Kravčuks tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers" vienību. 1993.—94. gada sezona bija pirmā pilnā sezona, ko Kravčuks aizvadīja NHL. "Oilers" rindās viņš spēlēja līdz pat 1995.—96. gada sezonas vidum, kad nonāca Sentluisas "Blues" rindās.

1997. gada vasarā hokejists noslēdza līgumu ar Otavas "Senators". 1997.—98. gada sezonā Kravčuks vienīgo reizi savā NHL karjerā spēlēja NHL Visu Zvaigžņu spēlē. "Senators" Kravčuks spēlēja līdz 2000.—01. gada sezonai, kuras vidū tika aizmainīts uz Kalgari "Flames". 2002.—03. gada sezonā hokejists aizvadīja septiņas spēles Floridas "Panthers" rindās, līdz ar tām noslēdzo profesionālā spēlētāja karjeru.

Ārējās saites 

1966. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Krievijas hokeja treneri
Ufas "Salavat Julajev" spēlētāji
Maskavas CSKA spēlētāji
Čikāgas "Blackhawks" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Kalgari "Flames" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Hokejisti 1988. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Ufā dzimušie
Ar Goda ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
PSRS hokejisti
Jirži Holīks

Jirži Holīks (; dzimis ) ir bijušais čehoslovāku hokejists, kreisās malas uzbrucējs, ilggadējs Čehoslovākijas hokeja izlases līderis. Karjeras laikā kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu, kā arī kļuvis par vienu no astoņiem hokejistiem, kas izcīnījuši četras olimpiskās medaļas. Praktiski visu profesionāļa karjeru aizvadīja Čehoslovākijas hokeja līgas klubā Jihlavas "Dukla", tās rindās septiņas reizes izcīnot līgas čempiones titulu.

Vēlāk Holīks strādāja arī par treneri.

Ārējās saites 

1944. gadā dzimušie
Čehoslovākijas hokejisti
Čehijas hokeja treneri
Hokejisti 1964. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1968. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1972. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1976. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
IIHF slavas zālē uzņemtie
Jere Lehtinens

Jere Lehtinens (; dzimis ) ir bijušais somu hokejists, labās malas uzbrucējs, ilggadējs Somijas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā kļuvis par vienu no tikai astoņiem hokejistiem, kas izcīnījuši četras olimpisko spēļu medaļas. 1995. gadā izcīnījis Pasaules čempionāta zelta medaļas, savukārt 1999. gadā kopā ar Dalasas "Stars" ieguvis Stenlija kausu. Kopumā NHL aizvadījis 14 sezonas, 875 spēlēs atzīmējoties ar 514 rezultativitātes punktiem.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Lehtinens uzsāka 1990.—91. gada sezonā, kad debitēja Somijas 1. divīzijas (otrās spēcīgākās) līgas kluba Espo "Blues" rindās. 1991.—92. gada sezonā komanda nodrošināja tiesības nākamo sezonu aizvadīt SM līgā, taču 1993. gada vasarā uzbrucējs noslēdza līgumu ar Turku TPS. 1994.—95. gada sezonā TPS rindās Lehtinens kļuva par Somijas čempionu.

1995.—96. gada sezonā uzbrucējs pievienojās NHL vienībai Dalasas "Stars", jau pirmajā sezonā tās sastāvā aizvadot 57 spēles. Jau 1998. gadā Lehtinens pirmo reizi ieguva Frenka Selkes balvu, to vēlreiz iegūstot arī 1999. un 2003. gadā. 1998.—99. gada sezonā Lehtinens kopā ar "Stars" izcīnīja Stenlija kausu.

"Stars" rindās hokejists spēlēja līdz pat 2009.—10. gada sezonas noslēgumam. Par profesionālās karjeras beigšanu uzbrucējs paziņoja vien 2010. gada decembrī.

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
SM līgas čempioni
Dalasas "Stars" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
RAF-Avia

RAF-Avia ir Latvijas kravas pārvadājumu lidsabiedrība. Tā ir bāzēta Starptautiskajā lidostā "Rīga" un nodrošina kravu pārvadājumus Eiropā, Tuvajos Austrumos un Ziemeļāfrikā.

RAF-Avia flote sastāv no septiņiem gaisa kuģiem: diviem Saab 340 un pieciem An-26.

Lidsabiedrība dibināta 1990. gadā ar mērķi piegādāt detaļas un ražošanai nepieciešamos materiālus Rīgas autobusu fabrikai. RAF-Avia tika privatizēta 1999. gadā. 

2015. gada oktobrī aviosabiedrības vadītājs publiski paziņoja par plāniem uzsākt pasažieru aviopārvadājumus, bet 2016. gada nogalē paziņoja, ka pirmā čarterlidmašīna jau tiek izmantota Vācijas tirgū.

Negadījumi

Militārās pārtveršanas atgadījums
2014. gada 29. oktobrī britu prese ziņoja, ka RAF-Avia Antonov An-26 lidmašīna ceļā no Francijas uz Lielbritāniju nenodibināja sakarus ar gaisa satiksmes kontrolieriem. Tas izsauca aviotrauksmi un Lielbritānijas kara flotas iznīcinātāji piespieda lidmašīnu nosēsties Stanstedas lidostā, kur to pārmeklēja, bet neatrada neko aizdomīgu.

Noslīdēšana no skrejceļa
2019. gada 7. janvārī lidmašīna ar trim apkalpes locekļiem uz borta noslīdēja no skrejceļa Somijā Savonlinnas lidostā.

Neprecīza nolaišanās
2019. gada 9. oktobrī lidmašīna, nolaižoties Zviedrijā, Trolhatanas lidostā, neprecīzi piezemējās un nobrauca no skrejceļa. Lidmašīnas apkalpe neziņoja par incidentu un vēlāk izmeklētājiem skaidroja, ka nebija pamanījuši, ka lidmašīnas rats atrodas ārpus skrejceļa.

Atsauces

Ārējās saites 
  

Latvijas lidsabiedrības
Starptautiskā lidosta "Rīga"
Džampstrīta 21

"Džampstrīta 21" () ir 2012. gada amerikāņu asa sižeta komēdiju filma, kuras režisors ir Fils Lords, bet galvenās lomas atveido Džona Hills un Čenings Teitums. Filma ir 1987. gada televīzijas seriāla ar tādu pašu nosaukumu adaptācija.

Filma ir par bijušajiem skolasbiedriem Šmitu un Dženko, kas kļuvuši par policistiem un tiek uzņemti slepenajā vienībā 'Džampstrīta' un nosūtīti uzdevumā, kura laikā viņiem jāatrisina narkotiku tirgošanas lieta vidusskolā, kurā viņiem jāiefiltrējas.

Atsauces

Ārējās saites 
 

2012. gada filmas
ASV filmas
Relativity Media filmas
Līvu gals

Līvu gals jeb Līvu zeme () bija pārsvarā līvu apdzīvotā Rīgas arhibīskapijas daļa starp Rīgas līci, Salacas un Gaujas upēm, ko no arhibīskapijas "Letu gala" (Lettland) atdalīja ordenim piederošais Gaujas koridors.

Izveide 
Pēc 1207. gada Līvzemes dalīšanas līguma nosacījumiem agrākie Turaidas, Sateseles un Metsepoles līvu kungi zaudēja patstāvību un kļuva par bīskapa Alberta un Zobenbrāļu ordeņa vasaļiem. 
Pēc līguma nosacījumiem bīskapam pienācās Turaida, proti, Kaupo daļa (pars Cauponis) un Metsepole (Methsepole), bet ordenim Sateseles pilsnovads (Dabreļa daļa) Gaujas pretējā krastā (altera pars Coiwe).

Teritorija 
Rīgas arhibīskapijas Līvu gala teritorijā tiesiski bija izšķiramas trīs zemju kategorijas: 
 Rīgas arhibīskapa īpašumi (bona mensalia — 'galda zemes'), ko pārvaldīja Turaidas pils fogti (advocati ecclesiae, Stiftsvögte). Fogteja bija sadalīta muižu tiesās (Amt), tās savukārt dalījās vakās jeb pagastos.
 Rīgas domkapitula zemes (mensa canonicorum), ko pārvaldīja Krimuldas pils fogti. 14. gadsimtā domkapitulam piederēja Ķizbeles draudzes novads (agrākais Kaupo novads) ar ciemiem Krimuldas un Turaidas draudzēs, Engelartas muiža un Turaidas pārceltuve pār Gauju. 
 Rīgas arhibīskapa vasaļu lēņa novadi.

Draudžu novadi 
Arhibīskaps Silvestrs Stodevešers 1457. gada 7. februārī izdeva t.s. "Silvestra žēlastību", kas arhibīskapa vasaļiem paplašināja mantojuma tiesības. Dokumentā bija minēti šādi Līvu gala draudžu novadi (kerszpel):
 Ķizbeles draudzes novads
 Lēdurgas draudzes novads
 Liepupes draudzes novads
 Limbažu draudzes novads
 Rubenes draudzes novads
 Salacgrīvas draudzes novads
 Straupes draudzes novads
 Turaidas draudzes novads
 Umurgas draudzes novads

Pārvaldes centrs 
Arhibīskapijas Līvu gala pārvaldes centrs 14.—16. gadsimtā bija Limbažos (Lemsal). 1385. gadā arhibīskaps piešķīra Limbažiem pilsētas tiesības pēc Rīgas tiesību parauga. Pilsēta bija Hanzas savienības locekle un Līvu gala saimnieciskais centrs. No Limbažiem pa Svētupi iekšzemes preces (medu, vasku, ādu, labību) veda līdz jūrmalai, kur pārkrāva jūras kuģos, kas tās nogādāja Lībekas, Visbijas un citu Hanzas pilsētu ostās.
Limbažu pilī arhibīskaps uzturējās no februāra līdz Vasarsvētkiem. Vasarsvētkos šeit risinājās "vasaļu dienas", kur notikusi vasaļu savstarpējā tiesāšanās un apspriedes.

Likvidācija 
Pēc Livonijas kara beigām 1582. gadā Pārdaugavas Livonijas hercogistes sastāvā nodibināja Limbažu stārastija, kas atradās Pērnavas vaivadijas sastāvā. Savukārt Zviedru Vidzemes laikā 1621. gadā zviedru karalis Gustavs II Ādolfs karā izpostītos Limbažus kopā ar apkārtējām zemēm uzdāvināja Rīgas pilsētai. Vidzemes lībiešu valoda panīka pēc Lielā Ziemeļu kara izraisītās mēra epidēmijas un pilnīgi beidza skanēt XIX gadsimta otrajā pusē.

Mūsdienās 
Mūsdienās bijušā arhibīskapijas Līvu gala teritorijā atrodas Salacgrīvas, Alojas, Limbažu, Kocēnu, Pārgaujas, Krimuldas, Sējas, Saulkrastu un Ādažu novadi.

Atsauces 

 
Romas katoļu bīskapijas
Rīgas arhibīskapija
Rīgas arhibīskapija
Rīgas arhibīskapija
Mārīte Seile

Mārīte Seile (bijusi Stupāne; dzimusi  Preiļos) ir latviešu pedagoģe, bijusī Latvijas izglītības un zinātnes ministre.

Biogrāfija 
Mācījusies Preiļu 1. vidusskolā. Augstāko izglītību ieguvusi Latvijas Universitātes Fizikas un matemātikas fakultātē (maģistra grāds matemātikā) un Tventes Universitātē Nīderlandē (maģistra grāds; apgūta izglītības un apmācības sistēmu veidošanas zinātne).

Strādājusi A. Liepas Neklātienes matemātikas skolā. Laikā no 1992. līdz 1996. gadam strādājusi Preiļu 1. vidusskolā par matemātikas skolotāju un direktora vietnieci. Pēc tam līdz 1998. gadam vadījusi projektus "Sorosa fondā". No 1998. līdz 2004. gadam Seila bija direktore "Skolu atbalsta centrā". Strādājusi arī uzņēmumā VP Market, kur vadījusi mācību daļu un bijusi arī personāla direktore. Celtniecības jomas uzņēmumā "Primekss" ieņēmusi dažādus amatus — bijusi biznesa procesu direktore, personāla direktore, valdes locekle. Vēlāk kļuvusi par "Iespējamās misijas" (izglītības programma, kas pastāv, lai nostiprinātu izglītību kā vērtību Latvijā) vadītāju.

2014. gada novembrī kļuvusi par "Vienotības" virzītu izglītības un zinātnes ministri Laimdotas Straujumas valdībā.

1994. gadā saņēmusi Ata Kronvalda prēmiju.

Atsauces

Ārējās saites 
 CV Ministru kabineta mājaslapā 

1966. gadā dzimušie
Preiļos dzimušie
Latvijas pedagogi
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas izglītības un zinātnes ministri
Preiļu 1. vidusskolas absolventi
Ivans III

Joans III Vasiļjevičs, tradicionāli latviski saukts par Jāni III, Ivans III (; dzimis , miris ), pazīstams arī kā Ivans Lielais (Иван Великий), bija Maskavas lielkņazs no 1462. gada līdz savai nāvei. Dēvējis sevi par "visas Krievzemes patvaldnieku (caru)".

Joans III bija viens no visilgāk valdījušajiem krievu valdniekiem.

1497. gadā viņš sastādīja tiesas likumkrājumu un uzbūvēja tagadējo Maskavas kremli.

Dzīvesgājums 
Dzimis Maskavijas lielkņaza Vasilija II un viņa sievas Borovskas Marijas ģimenē.
Viņa valdīšanas laikā Maskavija 1471. gadā uzbruka Novgorodai, kas gribot saglabāt patstāvību ar Lietuvas dižkunigaitijas palīdzību, padevās Lietuvas dižkungam Kazimiram IV, paturot savas privilēģijas un parašas. 
1472. gadā Joans III ottreiz apprecējās ar pēdējā Bizantijas ķeizara Palaiologa meitu Sofiju (Zoju), kas no Lībekas cauri Livonijai ieradās Maskavā, un lielkņazs pieņēma divgalvaino bizantiešu ērgli par savu ģerboni.

Lielkņazs Joans III pakļāva Jaroslavļas (1463) un Rostovas kņazistes (1474), uzvarēja Novgorodas karaspēku un 1478. gadā pievienoja to saviem valdījumiem. Livonijas—Maskavijas kara laikā Maskavijas karaspēks 1480.–1481. gadā okupēja daļu no Tērbatas bīskapijas un Livonijas ordeņa valsts Latgales daļu. 
1485. gadā viņam padevās Tveras kņaziste, bet 1489. gadā viņš Maskavijai pievienoja Hlinovas (Vjatkas) novadu.    
1480. gadā Joans III atbrīvojās no Dižās Ordas hana Ahmeda virsvaras, 1487. gadā viņš uzbruka Kazaņas hanistei un ielika tur hanu par vasali.
1487. gadā atsākās Lietuvas—Maskavijas kari, kas 1500. gadā turpinājās kā Krievijas—Livonijas—Lietuvas karš.

Pēc kariem ar Lietuvas dižkunigaitiju 1503. gadā Joans III saviem valdījumiem pievienoja arī Čerņigovas kņazisti, Starodubas kņazisti, Novgorodas–Severskas kņazisti, Riļskas kņzisti un 15 citas pilsētas.

Atsauces

Ārējās saites 

1440. gadā dzimušie
1505. gadā mirušie
Maskavijas lielkņazi
Rurika dinastija
Armēnijas Taurs

Armēnijas Taurs, arī Austrumtaurs vai Dienvidaustrumu Taurs (), ir Taura kalnu austrumu daļa. Izvietojusies Armēnijas kalnienes dienvidu malā un stiepjas 600 km garumā no Džejhanas ielejas līdz Vanas ezeram. Augstākais kalns ir Nurhaks (3081 m vjl) grēdas rietumos. Armēnijas Taurs ietver sevī vairākas saposmotas kalnu grēdas: Nurhaka grēdu, Malatjas grēdu, Madenas grēdu, Gendžas grēdu un Bitlisas grēdu. Grēdu saposmo Tigras un Eifratas ielejas; to dziļums līdz 1500 m.

Veidots galvenokārt no izvirduma un nogulumiežiem, virsotnes lēzenas. Vara un hroma rūdu atradnes. Ziemeļu nogāzes pakājē stepes, dienvidu nogāzē — vasarzaļie meži, augstāk — kalnu stepes, alpīnās pļavas. Attīstīta aitkopība.

Atsauces 

Kalnu grēdas
Turcijas reljefa formas
Taurs
Mikēnas

Mikēnas (, Mykēnai, vai , Mykēnē) ir sengrieķu pilsēta Argolīdā, Grieķijā, Peloponesas pussalā. Atrodas apmēram 90 km uz dienvidrietumiem no Atēnām.

Tikusi apdzīvota kopš 3. tūkstošgades p.m.ē. 2. tūkstošgadē p.m.ē. šis bija viens no grieķu civilizācijas centriem. Laikposms apmēram no 1600. gada p.m.ē. līdz 1100. gadam p.m.ē. grieķu kultūrā tiek saukts par Mikēnu kultūru. Ap 1400.—1200. gadu p.m.ē. Mikēnas sasniedza lielāko uzplaukumu. 1350. gadā p.m.ē. Mikēnu platība sasniedza 32 hektārus, iedzīvotāju skaits sasniedza 30 tūkstošus.

Apmēram 1200. gadā p.m.ē. pilsētu iznīcināja ugunsgrēks. Mikēnas tika atklātas 1876. gadā veiktajos arheoloģiskajos izrakumos (vadīja Heinrihs Šlīmanis).

1999. gadā kopā ar Tīrintu Mikēnas tika iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā.

Etimoloģija 

Drošu ziņu par vārda izcelsmi nav, taču populārajā literatūrā biežāk to saista ar sēnēm (). 2. gadsimta ģeogrāfs Pausanijs pārstāsta dzirdētu versiju, ka šo vārdu devis pilsētas leģendārais dibinātājs Persejs, kurš šai apkaimē izslāpis padzēries no sēnes cepurītes, vai sasēņojis šai apkaimē pietiekami daudz, lai izspiestu no sēnēm ūdeni. Pēc citas Pausanija turpat pārstāstītās leģendas, tur Persejam zemē nokritusi zobena maksts daļa, kuru tolaik arī saukuši par “sēni”, un viņš to atzinis par zīmi pilsētas dibināšanai. Tomēr pilsēta pastāvēja jau pirms grieķiem, un vairums zinātnieku uzskata, ka vārds visdrīzāk saglabājies no pilsētas pirmsgrieķu iedzīvotājiem, kuru valodā tas tiek rekonstruēts kā Mukanai, un saistība ar grieķu valodu ir tikai vēlākā tautas etimoloģija.

Skatīt arī
 Egejas civilizācija

Atsauces

Ārējās saites 

Argolīda
Grieķijas pilsētas
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Grieķijā
Džonatans Ēriksons

Džonatans Ēriksons (; dzimis ) ir zviedru hokejists, aizsargs. Pašlaik (2014) Ēriksons spēlē Nacionālās hokeja līgas vienībā Detroitas "Red Wings".

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Ēriksons sāka 2003.—04. gada sezonā, kad debitēja Zviedrijas Elitsērijas komandā Södertälje SK. Nākamajās divās sezonās hokejists spēlēja gan Södertälje SK rindās, gan tika izīrēts dažādiem Allsvenskan klubiem.

2006. gada vasarā Ēriksons pārcēlās uz Ziemeļameriku, nākamo sezonu aizvadot AHL vienībā Grendreipidsas "Griffins". 2007.—08. gada sezonā hokejists debitēja NHL vienībā Detroitas "Red Wings". "Red Wings" izdevās izcīnīt Stenlija kausu, taču Ēriksons komandā bija aizvadījis par maz spēļu, lai tiktu iegravēts uz kausa. Viņam gan tika pasniegts Stenlija kausa gredzens.

2008.—09. gada sezonā Ēriksons "Red Wings" aizvadīja vien 19 spēles, taču spēlēja komandas rindās Stenlija kausa izcīņā. Ēriksons kopā ar komandu sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā piekāpjoties Pitsburgas "Penguins". Nākamajā sezonā Ēriksons jau bija nostiprinājies "Red Wings" sastāvā.

Ārējās saites 

1984. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Blēkinges lēnē dzimušie
Kails Kvinsijs

Kails Kvinsijs (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2017) Kvinsijs spēlē Nacionālās hokeja līgas kluba Kolumbusas "Blue Jackets" sastāvā.

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kvinsijs sāka 2005.—06. gada sezonā, iepriekšējā vasarā noslēdzot līgumu ar NHL klubu Detroitas "Red Wings". Sezonu gan viņš aizvadīja AHL vienībā Grendreipidsas "Griffins", "Red Wings" sastāvā aizvadot tikai vienu spēli. Arī nākamajās divās sezonās Kvinsijs Detroitas "Red Wings" aizvadīja vien atsevišķas spēles, lielāko daļu laika pavadot AHL.

2008.—09. gada sezonas ievadā tiesības uz Kvinsija caur neaizsargāto spēlētāju sarakstu pārņēma Losandželosas "Kings", kuras rindās Kvinsijs nākamajā sezonā aizvadīja 72 spēles. 2009. gada vasarā aizsargs tika aizmainīts uz Kolorādo "Avalanche". Kvinsijs kļuva par vienu no komandas vadošajiem aizsargiem.

2011.—12. gada sezonas vidū "Avalanche" aizmainīja Kvinsiju uz Tampabejas "Lightning", taču "Lighting" mirkli vēlāk Kvinsiju aizmainīja uz Detroitas "Red Wings". 2012. gada jūlijā Kvinsijs pagarināja līgumu ar "Red Wings" uz nākamajām divām sezonām. "Red Wings" spēlēja līdz pat 2016. gada vasarai, kad noslēdza viena gada līgumu ar Ņūdžersijas "Devils". 2017. gada 1. martā tika aizmainīts uz Kolumbusas "Blue Jackets".

Ārējās saites 

1985. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Kolumbusas "Blue Jackets" spēlētāji
Minesotas "Wild" spēlētāji
Armēnijas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā iekļautas visas Armēnijas pilsētas (). 2013. gadā Armēnijā bija 49 pilsētas. 

Padomju laikā lielākajām pilsētām bija "republikas pakļautības pilsētu" statuss. Vairāk kā 35% no Armēnijas iedzīvotājiem dzīvo galvaspilsētā Erevānā.

Pilsētu sadalījums pa reģioniem (marzēm)

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Armēnijas pilsētas
Pilsētu uzskaitījumi
49. gads

49. gads () bija parastais gads, kas pēc Jūlija kalendāra sākās trešdienā.

Notikumi 
 Romas impērijas imperators Klaudijs apprecas ar Tiberija adoptēto meitu, Agripīnu Jaunāko.
 Melankoms kļūst par čempionu 207. Olimpiskajās spēlēs, boksa disciplīnā.
Kristaps Strautmanis

Kristaps Strautmanis (arī Kristaps Strautmans, dzimis , miris ) bija Latvijas luterāņu mācītājs un pedagogs. Kalpojis Bauskas Svētā Gara baznīcas draudzē.

Biogrāfija 
Dzimis skolotāja ģimenē. No 1873. līdz 1877. gadam mācījās Jelgavas reālģimnāzijā. 1884. gadā nolicis apriņķa skolotāja eksāmenu. No 1890. līdz 1893. gadam studēja teoloģiju Tērbatas universitātē un 1893. gadā Jelgavā nokārto konsistorijas eksāmenu. No 1895. līdz 1896. gadam — skolotājs Irlavas skolotāju seminārā.

No 1896. gada jūlija līdz savai nāvei Bauskas latviešu draudzes mācītājs, kļūstot par pirmo latvieti šajā amatā. Darbojies Latviešu literārā biedrībā, kur no 1904. līdz 1911. gadam bija Kurzemes direktors un sniedzis bibliogrāfiski kritiskus pārskatus.

Izceļoties Pirmajam Pasaules karam Strautmanis paliek Bauskā, taču ļauj savai sievai ar bērniem evakuēties uz Krieviju. Veicot mācītājmuižā kratīšanu, lielinieki uzgāja paslēptu labību, Strautmanis tiek pasludināts par izzadzēju, kas laupot darba tautas maizi. Tuvojoties landesvēra spēkiem, mācītājmuižā tiek nomitināts milicis, kam jānovērš Strautmaņa bēgšana no pilsētas. 1919. gada 16. martā Strautmanis notur pēdējo sprediķi Bauskas Sv. Gara baznīcā. 19. martā lielinieki pamet Bausku, taču atkāpjoties tie arestē un līdzi ņem gūstekņus. Arī Strautmanis tiek apcietināts un nošauts Vecsaules mežā. 23. martā Bausku ieņem landesvēra vienības. Strautmanis apglabāts Bauskas pilsētas kapos.

Ārējās saites 

 Strautmanis datubāzē "Latviešu grāmatniecības darbinieki līdz 1918. gadam"

1860. gadā dzimušie
1919. gadā mirušie
Latvijas cilvēki
Latvijas luterāņu mācītāji
Dobeles novadā dzimušie
Gajs Fokss

Gajs Fokss (; dzimis , miris ) bija angļu katoļticīgo grupas, kas Pulvermucas sazvērestībā (Gunpowder Plot) plānoja nogalināt karali Džeimsu I , dalībnieks.

Biogrāfija 
Dzimis Jorkā, šeit arī izglītojies. Tēvs nomira, kad Fokss bija deviņus gadus vecs, pēc tam viņa māte apprecējās ar katoli. Vēlāk arī Fokss pārgāja uz katolicismu un pameta salu, lai cīnītos Nīderlandes Neatkarības karā katoliciskās Spānijas, kas cīnījās pret protestantu Nīderlandi, pusē.

Vēlāk saticis Tomasu Vintūru, ar kuru kopā devies atpakaļ uz Angliju. Vintūrs iepazīstinājis Foksu ar Robertu Ketsbiju, kas plānoja nogalināt karali Džeimsu I un atjaunot katoļu monarhu tronī. Viņi centās uzspridzināt Lielbritānijas parlamenta ēku Londonā, pats Fokss bija atbildīgs par šaujampulvera uzraudzīšanu. Pēc anonīmas vēstules saņemšanas varas iestādes veica meklēšanu Vestminsteras pilī un atrada tur Foksu, kas sargājis sprāgstvielas. Nakamo dažu dienu laikā Fokss tika izvaicāts un spīdzināts, līdz viņš atzinās. Pirms nāvessoda izpildes  Fokss izlēca no sastatnēm, kur viņš bija pakārts, lauza kaklu un nomira.

Gaja Foksa vārds kļuva par sinonīmu atentātam, kas izgāzās, un kopš 1605. gada katru 5. novembri tiek atzīmēta Gaja Foksa nakts, kurā notiek uguņošana un Gaja Foksa lelles dedzināšana uz sārta.

Ārējās saites 
 
 

1570. gadā dzimušie
1606. gadā mirušie
Ziemeļjorkšīrā dzimušie
Anglijas cilvēki
Hosams Abu Meri

Hosams Abu Meri (, Houssam Abou Merhi; dzimis ) ir Libānas arābu izcelsmes Latvijas ārsts un politiķis. Pārstāv partiju "Vienotība" un apvienību "Jaunā Vienotība", ievēlēts 14. Saeimā. Bijis 12. Saeimas un Ropažu novada domes deputāts.

Biogrāfija 
Uz dzīvi Latvijā pārcēlies 1993. gadā, lai studētu medicīnu. 1999. gadā absolvējis Rīgas Stradiņa universitāti (Latvijas Medicīnas akadēmiju) ar ārsta grādu. 2002. gadā absolvējis Latvijas Universitāti, iegūstot internista specialitāti. 2004. gadā absolvējis Latvijas Universitātes Pēcdiploma izglītības institūtu, iegūstot gastroenterologa specialitāti.

Strādājis dažādās medicīnas iestādēs par gastroenterologu, endoskopistu. Nodibinājis Arābu kultūras centru, Latvijas Libānas kultūras biedrību.

2007. gadā H. Abu Meri tika piešķirta Latvijas pilsonība.

Politiskā darbība 
2014. gadā H. Abu Meri kandidēja 12. Saeimas vēlēšanās no partijas "Vienotība" saraksta, tomēr netika ievēlēts. Vietu 12. Saeimā viņš ieguva uz laiku, kamēr viņa partijas biedrs Rihards Kozlovskis pildīja ministra pienākumus. Kopš 2016. gada H. Abu Meri ir arī Labklājības ministrijas parlamentārais sekretārs. 2017. gada beigās apstiprināts par "Vienotības" Saeimas frakcijas priekšsēdētāju.

Kandidēja no apvienības "Jaunā Vienotība" saraksta 13. Saeimas vēlēšanās, taču netika ievēlēts, palikdams pirmais "aiz svītras" Vidzemes vēlēšanu apgabalā. Tāpat pietiekošu vēlētāju atbalstu nesaņēma Rīgas domes ārkārtas vēlēšanās 2020. gada augustā. 2021. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās kandidēja Ropažu novadā un tika ievēlēts novada domē. 2021. gada oktobrī viņam bija iespēja ieņemt vietu Rīgas domē, pēc tam, kad no domes uz Saeimu pārcēlās "Jaunās Vienotības" frakcijas vadītājs Kārlis Šadurskis, tomēr H. Abu Meri izvēlējās turpināt darbu kā Ropažu novada deputāts.

2022. gadā ievēlēts 14. Saeimā no apvienības "Jaunā Vienotība".

Privātā dzīve 
Precējies trīs reizes. Laulībā ar pirmo sievu dzimušas divas meitas. 2017. gada jūnijā tika paziņots, ka otrā laulība ar politiķi un uzņēmēju Lindu (Abu Meri) Mūrnieci tiks šķirta. 2019. gada augustā apprecējās trešo reizi: ar televīzijas žurnālisti Lindu (Krūmiņu) Abu Meri.

Atsauces

Ārējās saites 
 

1974. gadā dzimušie
Latvijas libānieši
"Vienotības" politiķi
12. Saeimas deputāti
14. Saeimas deputāti
Latvijas mediķi
Sergejs Timofejevs

Sergejs Timofejevs (dzimis 1970. gada 13. novembrī Rīgā) ir Latvijas krievu dzejnieks.

Dzīvesgājums 

1992. gadā Timofejevs pabeidza Latvijas Universitātes Filoloģijas fakultāti (1992). Pēc tam strādājis žurnālistikā un reklāmā. Literāras publicējumus izdod kopš 1989. gada. Izdoti vairāki dzejoļu krājumi Sanktpēterburgā, Maskavā un Rīgā, tai skaitā divvalodu krājumi krievu un latviešu valodā "Gandrīz fotogrāfijas" (2003), "Stereo" (2013) un "Replika" (2018). 2017. gadā Latvijas Leļļu teātrī iestudēta viņa sarakstītā "Pasaka par bruņinieku, kuram sāpēja zobi", teksts grāmatā izdots krievu un latviešu valodā (2018).

2019. gadā Itālijas izdevniecībā "Miraggi Edizioni" Massimo Maurizio atdzejojumā izdota dzejas izlase "Длинные волны/Onde Lunghe".

Kopš 1999. gada tekstgrupas "Orbīta" dalībnieks. Publicē rakstus par mākslu un laikmetīgo kultūru. 2011. gada februārī ievēlēts par Latvijas Nacionālās kultūras padomes priekšsēdētāju.

Viens no pirmajiem bijušās Padomju Savienības teritorijā sācis izkopt poētiskā video žanru, pirmais darbs — "Orķestra mēģinājums" (1994). Tekstgrupas "Orbīta" sastāvā saņēmis Literatūras gada balvu 2005 dzejā par multimediālo almanaha "Orbīta 4" izdevumu. Kopā ar Artūru Punti izveidojis poētiskas instalācijas "Laika istaba" (2008) un "Dzejas enerģētiskā neatkarība" (2009). "Orbītas" Cēsu mākslas festivālam veidotā dzejas instalācija "Radiosiena" (2013) nominēta Purvīša balvai.

Sarakstījis dziesmu tekstu krievu versijas vairākām grupas "Prāta Vētra" dziesmām, kā arī Kārļa Lāča un Intara Busuļa dziesmām. 2014. gadā iestudēta K. Pētersona opera "Mihails un Mihails spēlē šahu" ar S. Timofejeva libretu.

Atsauces 

1970. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas dzejnieki
Krievu dzejnieki
Latgales partija

Latgales partija ir politiskā partija, kas dibināta 2012. gada 1. jūnijā Preiļos. Partiju dibināja 222 biedri. No 2014. gada februāra partijas priekšsēdētājs ir Daugavpils pilsētas domes priekšsēdētājs Jānis Lāčplēsis, līdzpriekšsēdētājs — Aldis Adamovičs. Latgales partijas devīze ir: "Kopā Latgales izaugsmei!"

Vēsture 

Latvijas Republikas politisko partiju un organizāciju reģistrā partija reģistrēta 2012. gada 28. augustā. Tā dibināta ar mērķi aizstāvēt Latgales iedzīvotāju intereses valsts līmenī. 

Pēc 2013. gada pašvaldību vēlēšanu rezultātiem Latgales partija saņēma vairākuma vēlētāju atbalstu Daugavpils, Preiļu, Ludzas, Riebiņu un Viļakas novadā. 

13. Saeimas vēlēšanās Latgales partijas pārstāvji piedalījās partiju Jaunā Vienotība, KPV LV un Progresīvie sarakstos. Partiju 13. Saeimā pārstāv deputātes Alīna Gendele un Janīna Kursīte. Latgales partijas biedri ir vairāku Latgales pašvaldību priekšsēdētāji: Daugavpils novads, Ludzas novads, Viļakas novads, Aglonas novads, Vārkavas novads.

2018. gadā kopā ar citām reģionālajām partijām un partiju Vienotība izveidoja partiju apvienību "Jaunā Vienotība".

2022. gada vasarā tika parakstīts memorands ar Latvijas attīstībai, par kopīgu startu apvienības Attīstībai/Par! sarakstos 14. Saeimas vēlēšanās

Atsauces 

Latvijas reģionālās partijas
Rodrigo Ābols

Rodrigo Ābols (dzimis  Rīgā) ir latviešu hokejists, centra uzbrucējs. Pašlaik (2021) Ābols spēlē SHL klubā Örebro HK, pilda tās kapteiņa funkcijas.

Viņa tēvs ir bijušais Latvijas izlases spēlētājs, tagad treneris Artis Ābols.

Spēlētāja karjera 
Juniora gados Ābols spēlēja Zviedrijā. Profesionāļa karjeru Ābols sāka 2012.—13. gada sezonā, kuru aizvadīja Latvijas čempionāta kluba SK Rīga 17 sastāvā. Nākamajā sezonā uzbrucējs pievienojās MHL vienībai HK Rīga. 2014.—15. gada sezonā Ābols kļuva jau par vienu no komandas līderiem. 2014. gada 29. decembrī debitēja Rīgas "Dinamo" sastāvā, sezonas gaitā 14 spēlēs atzīmējoties ar pieciem rezultativitātes punktiem.

2015. gadā Ābols pievienojās Rietumu hokeja līgas klubam Portlendas "Winterhawks", tās sastāvā spēlējot līdz 2016.—17. gada sezonas ievadam, kad pārcēlās uz QMJHL. 2017. gada jūnijā noslēdza divu gadu līgumu ar Örebro HK. 2017.—18. gada sezonā komandas rindās aizvadīja 26 spēles, atzīmējoties tikai ar vienu rezultatīvu piespēli. Daļu sezonas Ābols tika izīrēts Allsvenskan līgas komandai BIK Karlskoga. Nākamajā sezonā Örebro HK rindās atzīmējās ar 18 vārtu guvumiem, kas bija starp augstākajiem rādītājiem visā līgā.

2019.—20. gada sezonu aizvadīja Amerikas hokeja līgas komandā Springfildas "Thunderbirds", taču tad atgriezās Zviedrijā. 2021. gada novembra sākumā kļuva par Örebro HK kapteini.

Latvijas hokeja izlases rindās debitējis 2014. gada 6. novembra spēlē pret Dānijas izlasi. Spēlējis 2015., 2016., 2018., 2019. un 2021. gada pasaules čempionātos.

Karjeras statistika

Klubu statistika

Ārējās saites 

1996. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Parastā pīpene

Parastā pīpene (Leucanthemum vulgare), arī margrietiņa, ir daudzgadīgs, vidēja lieluma kurvjziežu dzimtas lakstaugs.

Pīpenei ir stāvs, kails stublājs, var būt vienkāršs vai arī ar 1—3 zariem. Lapas izkārtotas pamīšus uz stublāja. Sastopama Eiropā, Āzijā, Ziemeļamerikā, Austrālijā un Jaunzēlandē. Pīpene ir atzīta par Latvijas nacionālo ziedu.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Latvijasdaba.lv informācija
 

Asteru apakšdzimta
Remantadīns

Remantadīns (Remantadinum) jeb rimantadīns ir pretgripas un pretencefalīta preparāts, kas pieder pie adamantāna atvasinājumiem. Remantadīns ir balta, rūgta kristāliska viela, kas labi šķīst spirtā, bet slikti — ūdenī. Remantadīnam ir divi optiskie izomēri. Parasti lieto hidrohlorīda veidā. Atsaucoties uz ASV infekcijas slimību centra CDC (Centers for Disease Control and Prevention) datiem, 100% sezonālās gripas (H3N2), kā arī 2009.gada pandēmiskās gripas vīrusi ir izturīgi pret remantadīnu, tādēļ to vairs nenozīmē gripas ārstēšanā.

Vēsture 
Remantadīns pirmo reizi tika sintezēts 1963. gadā Viljama Pričarda (William W. Prichard) vadībā adamantāna atvasinājumu izpētes laikā; tas tika arī patentēts. Pričarda ieteiktā sintēzes metode pamatojās uz remantadīna iegūšanu no attiecīgā ketoksīma, reducējot ar litija alumohidrīdu.
 

Remantadīna efektivitāte gripas profilaksē tika nodemonstrēta, izmantojot dzīvniekus, 1965. gadā, bet 1968. gadā tika veikti klīniskie pētījumi ar cilvēkiem.

Jānis Polis un Ilze Grava remantadīnu 1968. gadā sintezēja Latvijas Zinātņu akadēmijas Organiskās sintēzes institūtā, izmantojot oriģinālu sintēzes metodi. 1969. gadā tikusi izsniegta autorapliecība remantadīna izgatavošanas metodei.

Izmantošana 
Remantadīns tiek lietots A2 tipa vīrusu (un citu A grupas vīrusu) izraisītas gripas ārstēšanā un profilaksē, kā arī ērču encefalīta profilaksē. Tam ir arī antitoksiska iedarbība B grupas vīrusu izraisītas gripas gadījumos, tāpat tas novērš gripas izraisīto kapilāru toksikozi. Remantadīnu profilaktiskos nolūkos lieto pa 50 mg dienā, bet saslimšanas ar gripu sākumā pa 150—300 mg dienā pirmās 3 līdz 5 dienas.

Remantadīna efektivitāte ērču encefalīta agrīnā profilaksē Latvijā tika pierādīta 1995. gadā. Ja piesūkusies ērce, remantadīna lietošana jāuzsāk pēc iespējas ātrāk; tas jālieto 3 dienas pa 100 mg divreiz diennaktī. 

Remantadīns tiek ražots "Olainfarm" rūpnīcā. Lielākā daļa no saražotā (vairāk nekā 80%) tiek eksportēts uz NVS valstīm, Lietuvu, Poliju, Gruziju un Bulgāriju.

Atsauces 

Latvijas izgudrojumi
Amīni
Pretvīrusu līdzekļi
Goda Leģiona ordenis

Francijas Nacionālais Goda Leģiona ordenis () ir Francijas ordenis, ko  iedibinājis Napoleons Bonaparts. Tiek piešķirts par izciliem nopelniem civilā vai militārā jomā Francijas labā. Var tikt piešķirts gan Francijas pilsoņiem, gan ārzemniekiem, to saņēmuši arī vairāki cilvēki no Latvijas.

Ordenim ir piecas šķiras: lielkrusta komandieris (Grand Croix), lielvirsnieks (Grand Officier), komandieris (Commandeur), virsnieks (Officier) un kavalieris (Chevalier). Katrai šķirai ir piešķiramo ordeņu kvota. Var tikt piešķirti 75 lielkrusta komandiera, 250 lielvirsnieka, 1250 komandiera, 10 000 virsnieka un 113 425 kavaliera šķiras ordeņi. Ordeņiem militārajam personālam, kas piedalījušies Otrajā pasaules karā un citās militārajās operācijās ārzemēs, nav kvotas.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 
 

Francijas apbalvojumi
Francija
Marks Džordāno

Marks Džordāno (; dzimis ) ir kanādiešu hokejists, aizsargs. Pašlaik (2022) Džordāno pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Toronto "Maple Leafs".

Spēlētāja karjera 
Nav draftēts NHL. Profesionāļa karjeru Džordāno sāka 2004. gada vasarā, kad tika uzaicināts uz NHL vienības Kalgari "Flames" un parakstīja ar komandu līgumu. 2004.—05. gada sezonu hokejists aizvadīja AHL vienībā Lovellokas "Monsters". Nākamajā sezonā aizsargs debitēja "Flames" sastāvā, tās rindās aizvadot septiņas spēles. 2006.—07. gada sezonā Džordāno NHL aizvadīja jau 48 spēles.

2007. gada vasarā Džordāno neizdevās vienoties par jauna līguma nosacījumiem, kā rezultātā 2007.—08. gada sezonu viņš aizvadīja Krievijas Superlīgas vienībā Maskavas "Dinamo". 2008.—09. gada sezonā Džordāno atgriezās "Flames" sastāvā. Jau 2011. gadā viņš kļuva par "Flames" kapteiņa palīgu, bet 2013. gadā, pēc tam, kad "Flames" bija pametis Džeroms Iginla, tieši Džordāno kļuva par jauno komandas kapteini. 2021. gada NHL paplašināšanās draftā Džordāno kļuva par līgas jaunpienācēju Sietlas "Kraken" spēlētāju, bet jau 2022. gada 20. martā maiņas darījuma rezultātā tika aizmainīts uz Toronto "Maple Leafs" komandu.

2019. gadā Džordāno kā līgas labākais aizsargs ieguva Džeimsa Norisa balvu un tika iekļauts arī līgas simboliskajā izlasē.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Kalgari "Flames" spēlētāji
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Sietlas "Kraken" spēlētāji
Ontārio dzimušie
Luksemburgas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Luksemburgas pilsētas. Ar likumu Luksemburgā ir definētas 12 pilsētas.

Pilsētas statuss Luksemburgā nav pielīdzināts urbanizētajām teritorijām. Pilsēta Luksemburgā ir atsevišķs juridisks statuss, kas atšķiras no komūnām (échevins). Pastāv arī vairākas atšķirības starp pilsētu un komūnu, piemēram, pilsētas statusu oficiāli apstiprina lielhercogs, savukārt komūnas statusu Luksemburgas iekšlietu ministrs.

Vēsture 
Vēsturiski pilsētas statuss tika atvasināts no pilsētas īpašumā esošās pilsētas hartas, bet pašlaik pilsētas tiesības piešķir un reglamentē normatīvie akti. Pirmo reizi pilsētas tiesības tika piešķirtas 1843. gada 24. februārī, kad 7 pilsētām atjaunotas viņu pilsētas tiesības. Tās bija Luksemburga, Dīkirhe, Grēvenmahere, Ehternaha, Vilca, Viandena un Remiha.

Jau vairāk kā 60 gadus pilsētu skaits nav mainījies. 1906. gada 29. maijā pilsētas tiesības tika piešķirtas Ešai pie Alzetes, savukārt 1907. gada augustā pilsētas tiesības tika piešķirtas Diferdenžai, Didelanžai, Etelbrukai un Rūmelanžai. 1914. gada 7. aprīlī Holerihas (Hollerich) komūnai arī tika piešķirtas pilsētas tiesības, taču vēlāk tās zaudēja un 1920. gada 26. martā tā tika pievienota Luksemburgas pilsētai. 

Pēdējais likums attiecībā uz pilsētām tika pieņemts 1988. gada 13. decembrī (Loi communale du 13 décembre 1988), un tas noteica 12 komūnas ar pilsētas statusu.

Pilsētu sadalījums pa distriktiem

Pilsētu uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Luksemburgas pilsētas
Aleksandrs Antoņenko

Aleksandrs Antoņenko (dzimis  Rīgā) ir Latvijas ukraiņu izcelsmes dziedātājs, tenors. Metropoles operas un citu slavenāko operteātru solists.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1975. gadā Rīgā, viņa tēvs cēlies no Baltkrievijas, māte no Ukrainas rietumu daļas. Mācījās Rīgas Bībeles institūtā (1993—1998), kā arī apguva pūšaminstrumentu spēli un dziedāšanu Jāzepa Mediņa Rīgas Mūzikas koledžā, absolvējot to 1998. gadā. Līdztekus mācībām 1997. gadā sāka dziedāt Latvijas Nacionālās operas korī, 1998. gadā debitēja ar Oberto lomu G. F. Hendeļa operā "Alčīna". Studēja Latvijas Mūzikas akadēmijā Arvīda Lustes klasē.

2004. gadā Antoņenko dziedāja Diseldorfas Vācu operā pie Reinas (Deutsche Oper am Rhein), tad Berlīnes un Grācas operā, Drēzdenes Zempera Operā (Semperoper), Oslo un Stokholmas Karaliskajās operās, Londonas Koventgārdena operā, Montekarlo operā, Vīnes Valsts operā, kā arī Ženēvas operā un Zalcburgas Festivālā. 2009. gadā viņš debitēja Ņujorkas Metropoles operā Prinča lomā operā „Nārā”, uzstājās Kavaradosi lomā Parīzes Bastīlijas operā, dona Hosē lomā Oslo operā, Otello lomā Drēzdenes Semperoper un Ismaila lomā Dž. Verdi operā "Nabuko" Bavārijas Valsts operā Minhenē. 2009./2010. gada sezonā viņš uzstājās Vīnes Valsts operā un Stokholmas karaliskajā operā, Ņujorkas Metropoles operā, Berlīnes Vācu operā, kā arī F. Mendelszona-Bartoldi oratorijas "Elija" atskaņojumā Bostonā.

2011. gadā Aleksandrs Antoņenko dziedāja titullomu „Otello” Parīzes operā un Luidži lomu „Apmetņa” jauniestudējumā Koventgārdena operā, 2012. gadā Otello lomu Koventgārdena operā. 2017./2018. gada sezonu viņš sāka Metropoles operā Kalafa lomā operā “Turandota” un tenora partijā Verdi “Rekviēmā”. Dziedāja arī Kavaradosi lomu Pučīni operā “Toska” Stokholmas Karaliskajā operā, Zalcburgas Lieldienu festivālā, Drēzdenes Zempera operā un Vīnes Valsts operā, Kalafa lomu — Cīrihes operā un titullomu “Otello” Ungārijas Valsts operā un Savonlinnas festivālā.

Apbalvojumi 
2003. gadā saņēma Lielo mūzikas balvu. 2004. gadā kļuva par starptautiskās prēmijas "Aldaris" laureātu.

Atsauces 

1975. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas ukraiņi
Latviešu dziedātāji
Lielās mūzikas balvas ieguvēji
Latvijas Mūzikas akadēmijas absolventi
Egons Lavendelis

Egons Lavendelis (dzimis  Rīgā) ir latviešu inženieris, Latvijas Zinātņu akadēmijas akadēmiķis, Rīgas Politehniskā institūta/Rīgas Tehniskās universitātes rektors (1985—1999).

Dzīvesgājums 
Dzimis 1934. gadā Rīgā. Mācījās Rīgas industriālajā politehnikumā, kuru absolvēja 1952. gadā. 
1957. gadā absolvēja studijas Latvijas Valsts universitātes Mehānikas fakultātē, no 1957. līdz 1958. gadam docēja Mehānikas fakultātē, no 1958. līdz 2000. gadam Rīgas Politehniskajā institūtā. 
No 1964. līdz 1985. gadam vadīja Materiālu pretestības katedru, pēc tam kļuva par Rīgas Politehniskā institūta (pēc 1990. gada — Rīgas Tehniskā universitāte) rektoru, no 1994. līdz 1998. gadam bija Mehānikas institūta direktors.

No 1986. līdz 1995. gadam bija Latvijas Rektoru padomes priekšsēdētājs, pēc tam līdz 1996. gadam Baltijas valstu Tehnisko universitāšu asociācijas prezidents, no 1996. līdz 2001. gadam — Latvijas Zinātņu akadēmijas Senāta loceklis. 
1997. gada Latvijas pašvaldību vēlēšanās tika ievēlēts Rīgas domē no demokrātiskā partijas "Saimnieks" saraksta.
No 2000. līdz 2003. gadam bija uzņēmuma "Getliņi Eko" ģenerāldirektors.

Darbi 
Nodarbojies ar augstas elastības mehānikas, vibrotehnikas, mašīnu un mehānismu teorijas pētīšanu. Ir vairāk nekā 500 zinātnisko rakstu autors, 12 monogrāfijas.
 E. Lavendelis. Synthesis of Optimal Vibro-Machines. 1970, Rīga: Zinātne, 252 pp. 
 Лавендел, Э. Э. Расчет резинотехнических изделий. Москва: Машиностроение, 1976, 233 с.
 Лавендел, Э. Э. Прикладная теория упругости. Рига: РПИ, 1978. — 95 с.
 Прикладные методы расчёта изделий из высокоэластичных материалов / авторский коллектив под редакцией проф. Э. Э. Лавендела. Рига: Зинатне, 1980. — 238 с.
 Lavendelis E. Strength of Materials. 1986, Rīga: Zvaigzne, 341 lpp.
 Ляпунов, В.Т., Лавендел, Э.Э., Шляпочников, С. А. Резиновые виброизоляторы: справочник. Ленинград: Судостроение, 1988. — 211 с.

Apbalvojumi un pagodinājumi 
 Latvijas PSR Nopelniem bagātais zinātnes un tehnikas darbinieks (1980) 
 LZA Candera prēmija (1978) 
 Latvijas PSR Valsts prēmija (1988)
 Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielā medaļa (1994)
 Triju Zvaigžņu ordenis, 4. šķira (2000)
 Eiropas Zinātņu akadēmijas (European Academy of Sciences) loceklis inženierzinātnēs (2003)

Blogs 
E. Lavendelis par izglītības sistēmu Latvijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Egons Lavendelis

1934. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas inženieri
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas Universitātes darbinieki
Rīgas Tehniskās universitātes darbinieki
Rīgas Tehniskās universitātes rektori
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Rīgas domes deputāti (1997—2001)
Latvijas Zinātņu akadēmijas Lielās medaļas ieguvēji
Latvijas Zinātņu akadēmijas īstenie locekļi
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
SKS 42. ekspedīcija

SKS 42. ekspedīcija (Экспедиция МКС-42; Expedition 42 jeb ISS-42) bija Krievijas, ASV un Eiropas kosmonautu pastāvīgā ekspedīcija Starptautiskajā kosmosa stacijā (SKS) no 2014. novembra līdz 2015. gada martam.

Apkalpe

Iziešanas atklātā kosmosā 
 notika iziešana kosmosā, kuru no Quest slūžu kameras veica Berijs Vilmors un Terijs Virtss (pirmā ārpuskuģa aktivitāte). Iziešana sākās 12:45. Viņi uzstādīja 8 elektroenerģijas un datu kabeļus 100 m garumā pie PMA-2, kas atradās pie Harmony moduļa galā. Vēlāk pie PMA-2 tiks pievienots saslēgšanās adapters, kuru izstādajis Boeing savam kosmosa kuģim. Iziešana beidzās 19:26 UTC.

Otro iziešanu Berijs Vilmors un Terijs Virtss veica 25. februārī. Viņi vispirms noņēma pārklāju no PMA-2 saslēgšanās porta. Tad viņi noņēma kabeļus, kuri bija atvienoti iepriekšējā ārpuskuģa aktivitātē; šos kabeļus agrāk izmantoja Space Shuttle elektrobarošanai, bet tie vairāk nebūs vajadzīgi. Tad Virtss darbojās ar stacijas manipulatora satveršanas mehānisma iesmērēšanu. Tikmēr Vilmors darbojās pie Tranquility moduļa, lai atbrīvotu vietu un sagatavotu moduli pārvietošanai. Kad kosmonauti atgriezās slūžu kamerā, Virtss savā ķiverē konstatēja nelieku daudzumu ūdens. Iziešana beidzās 18:34 UTC.

Trešā iziešana kosmosā notika 1. martā. Berijs Vilmors un Terijs Virtss ārpuskuģa aktivitāti sāka 11:52 UTC. Viņi uzstādīja antenas mastus integrētās kopnes abās pusēs. Uzstādīja lāzera atstarotājus jaunajai navigācijas sistēmai. Novilka kabeļus no antenām uz Destiny moduli.

Atsauces

Ārējās saites 
 42. ekspedīcija NASA mājas lapā 
 41./42. ekspedīcija Energija mājas lapā  
 42./43. ekspedīcija Energija mājas lapā  

42
2014. gads kosmonautikā
2015. gads kosmonautikā
Ingars Viļums

Ingars Viļums (dzimis  Cēsīs) ir mūziķis, basģitārists.

Spēlējis un sadarbojies ar Time After Time, Shake and Bake, MarieN, Lādezers, Linda Leen, Dons, Gustavo, Amber u. c. No  2004. gada sāka sadarboties ar grupu "Prāta Vētra", , bet no 2010. gada ir grupas basģitārists. Paralēli darbojas arī kā studijas producents.

Darbības laikā radījis ap 50 dziesmām, kuras izpildījuši dažādi Latvijas mākslinieki. Eirovīzijas dziesmu konkursa atlasēs  piedalījies kopš 2006. gada. Eirovīzijas dziesmu konkursa nacionālās atlases finālā iekļuvušas Viļuma dziesmas:
 2009. gads: Tic Tac, izpildītāji Iveta Baumane un Ivo Grīsniņš Grīslis (5. vieta),
 2010. gads: Because I Love You, izpildītājs Ivo Grīsniņš Grīslis (3. vieta).

Atsauces

Ārējās saites 
 Ingars Viļums discogs.com
 Ingars Viļums: "Jācīnās par savām tiesībām" TVNET

Latvijas basģitāristi
1977. gadā dzimušie
Cēsīs dzimušie
IAAF Slavas zāle

IAAF Slavas zāle ir Starptautiskās Vieglatlētikas federācijas 2012. gadā izveidota slavas zāle. Katru gadu Slavas zālē tiek uzņemti jauni biedri.

2014. gadā Slavas zālē tika uzņemts pirmais latvietis — šķēpa metējs Jānis Lūsis.

Sākotnējie uzņemšanas kritēriji bija vismaz divas zelta medaļas Olimpiskajās spēlēs vai Pasaules čempionātā, vismaz viens Pasaules rekords un karjeras beigšana pirms vismaz desmit gadiem. Vēlāk šie kritēriji tika paplašināti, iekļaujot punktu, ka Slavas zālē uzņemami arī vieglatlēti, kam bijusi "sevišķa ietekme uz [vieglatlētikas] sportu".

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā mājaslapa 

Sporta slavas zāles
Vieglatlētika