joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Miezis

Miezis var būt:
 Miežu sugas augs;

Uzvārds 
Latviešu cilmes uzvārds (sieviešu dzimtē Mieze). Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Alberts Miezis (1908—1941) — skolotājs, žurnālists un sabiedriskais darbinieks;
 Ernests Miezis (1884—1945) — politiķis;
 Gvido Miezis (1980) — riteņbraucējs;
 Jānis Miezis (1884—1950) — ierēdnis;
 Nauris Miezis (1991) — basketbolists;
 Normunds Miezis (1971) — šahists.

Skatīt arī 
 Mieži
 Miezītis

Latviešu uzvārdi
Šepetovo

Šepetovo () - pilsēta Polijas ziemeļaustrumos, Podlases vojevodistē, uz dienvidiem no Visokes Mazoveckes.

Szepetovo
Malta (Viļānu pagasts)

Malta ir ciems Latvijas austrumu daļā, Latgalē, Viļānu novada Viļānu pagasta centrālajā daļā. Atrodas pie šosejas A12 (E22) un 2,5 kilometru attālumā no pagasta un novada centra Viļāniem un 212,9 kilometru attālumā no Rīgas. Ciems novietojies Maltas upes kreisajā krastā.

Atsauces
Ilze Ose-Hlebovicka

Ilze Ose-Hlebovicka (dzimusi  Rīgā) ir bijusī latviešu basketboliste, aizsardze, Latvijas sieviešu basketbola valstsvienības bijusī spēlētāja. Pēc spēlētājas karjeras beigām — trenere.

Spēlētājas karjera 
Valstsvienībā spēlēja laikposmā no 1994. līdz 2007. gadam, kopā piedaloties 103 spēlēs. Kopā ar Latvijas sieviešu izlasi ir izcīnījusi 9. vietu 1999. gada Eiropas čempionātā Polijā un 4. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā Itālijā.

2003. gada Polijas sieviešu basketbola līgas čempione Gdiņas "Lotos VBW Clima" sastāvā, bijusi arī Latvijas čempione. Karjeras laikā spēlējusi Latvijas, Polijas, Spānijas, Itālijas, Vācijas un Somijas klubu sastāvos.

Treneres karjera 
Pēc spēlētājas karjeras beigām kļuvusi par treneri. Trenējusi Latvijas sieviešu basketbola valstsvienību. Kopā ar SK Cēsis kļuvusi par Latvijas Sieviešu basketbola līgas čempioni.

2016. gada februārī Ilze Ose-Hlebovicka kļuva par pirmo sievieti Latvijas Basketbola līgas (vīriešu) kluba treneri, uzsākot trenēt BK Latvijas Universitāte komandu. Paralēli turpina vadīt arī BK Latvijas Universitāte Latvijas Sieviešu basketbola līgas komandu.

Ilze Ose-Hlebovicka pašlaik trenē 2002./2003. gadā dzimušās meitenes Igora Miglinieka sporta skolā Ikšķilē un Salaspilī.

Privātā dzīve 
I. Oses māte Ingrīda Ose ir bijusī basketboliste, spēlējusi Rīgas TTT.

I. Ose-Hlebovicka ir precējusies ar bijušo Polijas basketbolistu Mihalu Hlebovicki, kas ir spēlējis arī Polijas izlasē un dažādos Latvijas klubos. Viņu dēli Oskars un Luka arī trenējas basketbolā.

Sasniegumi 
 2007: 4. vieta 2007. gada Eiropas čempionātā kopā ar Latvijas sieviešu izlasi Itālijā.
 2003: Polijas sieviešu basketbola līgas čempione Gdiņas "Lotos VBW Clima" sastāvā.
 1999: 9. vieta 1999. gada Eiropas čempionātā kopā ar Latvijas sieviešu izlasi Polijā.

Atsauces

Ārējās saites 

 EuroBasket2007 profils 

1975. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas basketbolisti
Saspēles vadītāji
Rozula

Rozula (; agrāk arī Rozbeķi, Rozbeķu muiža, Vienotnes) ir apdzīvota vieta Cēsu novada Stalbes pagastā. Izvietojusies ziemeļos no autoceļa P14 Divupes krastos 6 km no novada centra Stalbes un 78 km no Rīgas. Apdzīvotā vieta veidojusies ap bijušo Rozbeķu muižas (Rosenbeck) centru. Līdz 1949. gadam Rozulas pagasta centrs. Rozulā atrodas tautas nams, Rozbeķu pilsdrupas.

Atsauces 

Cēsu novada ciemi
Stalbes pagasts
Latvijas ciemi
Pleskavas guberņa

Pleskavas guberņa (), arī Pleskavas vietniecība (Псковское наместничество 1777-1796) bija Krievijas impērijas guberņa (1772-1927), kurā neilgu laiku līdz 1776. gadam ietilpa arī Daugavas province (bijusī Pārdaugavas hercogistes daļa, vēlāk Inflantijas vaivadija) ar latviešiem kā lielāko etnisko grupu.

Tās teritorija aptvēra mūsdienu Krievijas Pleskavas apgabala lielāko daļu. Guberņas centrs bija Pleskava. Likvidēta 1927. gadā.

Priekšvēsture 
Lielā Ziemeļu kara laikā Krievijas imperators Pēteris I 1708. gadā nodibināja Ingermanlandes guberņu, kurā iekļāva Pleskavas provinci. Ingermanlandes guberņu vēlāk pārdēvēja par Pēterburgas guberņu un 1727. gadā no tās tika izdalīta Novgorodas guberņa, kurā ietilpa Pleskavas, Novgorodas, Veļikijluku, Tveras un Belozeras provinces.

Izveide 
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts pirmās dalīšanas 1772. gadā Inflantijas vaivadija, Polockas vaivadija un Vitebskas vaivadija tika atdalītas no Polijas-Lietuvas kopvalsts un tika izveidota Pleskavas guberņa, kurā pārsvarā krievu apdzīvotajām Pleskavas un Veļikijluku provincēm tika pievienotas latviešu un baltkrievu apdzīvotās teritorijas (Daugavas province, Polockas province, Vitebskas province). Par jaunās guberņas centru tika izvēlēta Opočkas pilsēta.

Tomēr jau 1776. gada 4. septembrī no Daugavas, Polockas un Vitebskas provincēm tika izveidota jauna Polockas guberņa, kas pēc 1778. gada tika dēvēta par Polockas vietniecību.
1777. gadā tika izveidota Pleskavas vietniecība, kurā ietilpa 10 apriņķi. 1781. gadā Gdovas un Lugas apriņķus atdalīja no Pleskavas un pievienoja Pēterburgas guberņai, 1782. gadā izveidoja Pečoru apriņķi. 1796. gadā ķeizars Pāvils I vietniecību atkal pārveidoja par guberņu ar 6 apriņķiem - Pleskavas, Veļikijluku, Opočkas, Ostrovas, Porhovas un Toropecas. 1802. gadā papildus izdalīja Holmas un Novorževas apriņķus.

Likvidācija 
1920. gadā daļa no guberņas rietumu zemēm tika pievientas Igaunijas Republikai un Latvijas Republikai. Savukārt 1924. gadā tai tika pievienoti Vitebskas guberņas Neveļas, Sebežas un Veļižas apriņķi. Pleskavas guberņa tika likvidēta 1927. gadā un iekļauta Ļeņingradas apgabala sastāvā.

Robežas 
Vidzemes guberņa un Igaunijas guberņa rietumos, Vitebskas guberņa dienvidos, Pēterburgas guberņa un Novgorodas guberņa austrumos.

Administratīvais iedalījums un nacionālais sastāvs

Pleskavas guberņas provinces (1772-1776) 

 Daugavas province (Двинская провинция, Динабургская провинция) 
 Pleskavas province (vai 2.Baltkrievijas province , Псковская провинция),
 Polockas province (Полоцкая провинция),
 Veļikijluku province (Великолуцкая провинция),
 Vitebskas province (Витебская провинция).

1775. gadā Daugavas provinci sadalīja trīs apriņķos - Daugavpils, Rēzeknes un Viļakas.

Pleskavas guberņas apriņķi un nacionālais sastāvs (1897)

Ārējās saites 

 Pleskavas guberņas 1850. gada karte 
 Pleskavas guberņas karte - Ильин, Алексей Афиногенович.  Подробный атласъ Россiйской Имперiи съ планами главныхъ городовъ. СПб., 1876.

Atsauces 

Krievijas Impērijas guberņas
Latgales vēsture
Latvijas vēsture
Krievijas vēsture
Haridžīti

Haridžīti (; Khawārij — 'aizgājušie') ir galvenais apzīmējums musulmaņiem, kuri 7. gadsimtā atbalstīja ceturtā halīfa Alī Ibn Abū Tāliba varu, tomēr beigās viņu pameta. Pirmo reizi haridžīti parādījās 7. gadsimta beigās, kad sacēlās pret Alī. Mūsdienās haridžīti uzturas Irākas dienvidos un nepieder nedz šiītu, nedz sunnītu reliģiskajai kopienai.

Raksturojums 
Haridžīti atšķiras ar saviem uzskatiem par halīfiem un ticīgo kopienas (Ummas) vadītāja lomu. Pretstatā šiītiem, kuri uzskata, ka tiesības uz valdīšanu pār ticīgo kopienu pieder tikai Alī (4. halīfa) namam, haridžīti uzskata, ka par ticīgo kopienas galvu var kļūt ikviens dievbijīgs un pazemīgs musulmanis. Pretstatā sunnītiem, kuri uzskata, ka imāma (dievkalpojumu vadītāja, reizēm — ticīgo kopienas līdera) nepietiekošā pazemība vēl nav iemesls sacelšanās aktam, haridžīti uzstāj uz tiesībām sacelties pret ikvienu nepazemīgu ticīgo kopienas vadītāju, ja tas neatbilst Pravieša Muhameda, 1. halīfa — Abū Bekra vai 2. halīfa — Umara dotajam piemēram uzvedībā, pazemībā, dievbijībā un rīcībā.

Saskaņā ar šo politisko nostāju haridžīti attīstīja daudzveidīgu teoloģisko un legālo doktrīnu kopumu, kurām attīstoties paši haridžīti kļuva par reliģisko novirzienu, kas pastāv neatkarīgi no šiītiem un sunnītiem.

Atsauces 

Islāma virzieni
Rožē Milla

Rožē Milla (dzimis Alberts Rožē Moohs Millers; ; ) ir bijušais Kamerūnas futbola uzbrucējs. Viņš bija viens no pirmajiem Āfrikas spēlētājiem, kurš kļuva atpazīstams starptautiskā līmenī. Viņš spēlēja trijos Pasaules kausa finālturnīros Kamerūnas izlasē. Savu zvaigžņu brīdi viņš sasniedza 38 gadu vecumā, kad vairums futbolistu jau ir beiguši karjeru, gūstot četrus vārtus 1990. gada Pasaules kausa finālturnīrā, palīdzot Kamerūnai sasniegt ceturtdaļfinālu. 2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

Ārējās saites 

1952. gadā dzimušie
Kamerūnas futbolisti
Kamerūnas izlases futbolisti
FIFA 100
1982. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1990. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1994. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1984. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
SC Bastia spēlētāji
AS Monaco FC spēlētāji
Montpellier HSC spēlētāji
AS Saint-Étienne spēlētāji
Andris Šics

Andris Šics (dzimis  Siguldā) ir bijušais latviešu kamaniņu braucējs, startēja divnieku sacensībās kopā ar savu brāli Juri Šicu. Triju olimpisko spēļu medaļu īpašnieks.

Karjera 

Ar kamaniņu braukšanu nodarbojas kopš 1995. gada. Kopā ar brāli divnieku sacensībās startē kopš 2004. gada. Kamanās A. Šics startē augšā.

Kopā ar brāli piedalījies piecās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , , , ). 2006. gadā Turīnā ieņēmuši 7. vietu divnieku sacensībās, pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja otro vietu (sudraba medaļu), kas bija pirmā sudraba medaļa Latvijai ziemas olimpiskajās spēlēs pēc neatkarības atjaunošanas. 2014. gadā Sočos izcīnījuši bronzas medaļu divniekos, tādējādi kļūstot par pirmajiem latviešiem, kas ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnījuši vairāk nekā vienu medaļu. Nākamajā dienā Latvijas komandas sastāvā tika izcīnīta bronzas medaļa arī komandu stafetē.

Pasaules čempionātos brāļi Šici ir izcīnījuši četras bronzas medaļas jauktajā stafetē (2008, 2009, 2013, 2021) un divas divniekos (2011, 2021), Eiropas čempionātos ir izcīnījis 2 zelta un trīs sudraba un sešas bronzas medaļas jauktajā stafetē.

Par sasniegumiem olimpiskajās spēlēs piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.

2015. gadā ieņēma trešo vietu Pasaules kausa kopvērtējumā.

2022. gada pavasarī Starptautiskā Kamaniņu sporta federācija (FIL) apstiprināja Andri Šicu par mākslīgo ledus trašu tehnisko direktoru nākamā gada sezonai (2023). Drīz pēc tam brāļi Šici paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 

 LATVIJAS KAMANIŅU SPORTA FEDERĀCIJA

 LOV profils

1985. gadā dzimušie
Siguldā dzimušie
Latvijas kamaniņu braucēji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latvijas olimpiskie sudraba medaļnieki
Latvijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki kamaniņu braukšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kamaniņu braukšanā
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Atzinības krusta komandieri
Juris Šics

Juris Šics (dzimis  Siguldā) ir bijušais latviešu kamaniņu braucējs, startēja divnieku sacensībās kopā ar savu brāli Andri Šicu. Triju olimpisko spēļu medaļu īpašnieks. Pēc braucēja karjeras beigām kļuvis par treneri.

Karjera 

Ar kamaniņu braukšanu nodarbojas kopš 1998. gada. Sākotnēji J. Šics startēja vieninieku sacensībās, taču divus gadus pirms 2006. gada Turīnas olimpiskajām spēlēm sāka startēt kopā ar brāli Andri Šicu. Kamanās J. Šics startēja apakšā.

Kopā ar brāli piedalījies trijās ziemas olimpiskajās spēlēs (, , ). 2006. gadā Turīnā ieņēmuši 7. vietu divnieku sacensībās, pēc četriem gadiem Vankūverā izcīnīja otro vietu (sudraba medaļu), kas bija pirmā sudraba medaļa Latvijai ziemas olimpiskajās spēlēs pēc neatkarības atjaunošanas. 2014. gadā Sočos izcīnījuši bronzas medaļu divniekos, tādējādi kļūstot par pirmajiem latviešiem, kas ziemas olimpiskajās spēlēs izcīnījuši vairāk nekā vienu medaļu. Nākamajā dienā Latvijas komandas sastāvā tika izcīnīta bronzas medaļa arī komandu stafetē.

Pasaules čempionātos brāļi Šici ir izcīnījuši trīs bronzas medaļas jauktajā stafetē (2008, 2009, 2013) un vienu divniekos (2011), Eiropas čempionātos ir izcīnījis 2 zelta un vienu sudraba un vienu bronzas medaļu jauktajā stafetē.

Par sasniegumiem olimpiskajās spēlēs piešķirts Triju Zvaigžņu ordenis.

2011. gada maijā cieta smagā autoavārijā, pēc kā viņam tika veikta operācija. Līdz augustam viņš izgāja rehabilitācijas procesu. 2015. gadā ieņēma trešo vietu Pasaules kausa kopvērtējumā.

2022. gada pavasarī brāļi Šici paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām. Pēc braucēja karjeras beigām J. Šics kļuvis par treneri, strādā ar Itālijas izlases kamaniņu braucējiem.

Sasniegumi

Atsauces

Ārējās saites 

 LATVIJAS KAMANIŅU SPORTA FEDERĀCIJA

 LOK profils 
 LOV profils
 FIL-Luge profils 

1983. gadā dzimušie
Siguldā dzimušie
Latvijas kamaniņu braucēji
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kamaniņu braucēji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latvijas olimpiskie sudraba medaļnieki
Latvijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki kamaniņu braukšanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki kamaniņu braukšanā
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Atzinības krusta komandieri
Tomass Dukurs

Tomass Dukurs (dzimis  Rīgā) ir latviešu skeletonists un finansists. Ar skeletonu nodarbojas kopš 1998. gada. 2015. gada Pasaules čempionātā bronzas medaļas laureāts, 2016. gada Eiropas čempions, četrkārtējs sudraba un trīskārtējs bronzas medaļas ieguvējs Eiropas čempionātos.

T. Dukurs dzīvo Siguldā. Viņa brālis Martins arī ir skeletonists, bet abu treneris ir tēvs Dainis.

Karjera 
Piedalījies četrās olimpiskajās spēlēs (, , , ). 2002. gadā Soltleiksitijā viņš ieņēma 21. vietu, 2010. gadā Vankūverā un 2014. gadā Sočos — 4. vietu. 2017. gada 22. novembrī Starptautiskā Olimpiskās komiteja pieņēma lēmumu par antidopinga kodeksa pārkāpumiem atņemt 2014. gada Soču olimpisko spēļu zelta medaļu Krievijas sportistam Aleksandram Tretjakovam, kas nozīmēja, ka T. Dukurs varētu iegūt bronzu. Tomēr  Sporta arbitrāžas tiesas attaisnoja A. Tretjakovu un atjaunoja viņa rezultātus.

Karjeras rezultāti

Atsauces

Literatūra 
 Martina un Tomasa Dukuru biogrāfija

Ārējās saites 

 FIBT profils 
 Skeletonsport.com profils 
 LOV profils
 Sports-Reference profils 

1981. gadā dzimušie
Banku augstskolas absolventi
Latvijas skeletonisti
Rīgā dzimušie
Rīgas Valsts 1. ģimnāzijas absolventi
Latvijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Skeletonisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Latvijas putnu sugu saraksts

Latvijas putnu sugu sarakstā ir uzskaitītas Latvijā savvaļā sastopamās putnu sugas, kā arī dota īsa informācija par to sastopamības biežumu (īpaši retajām sugām), statusu, kā arī ligzdošanas un ziemošanas statusu. Īpaši atzīmētas sugas, kas Latvijā novērotas, bet nav pilnvērtīgi iekļautas sugu sarakstā, jo ir šaubas par to izcelsmes vai ieceļošanas dabisko veidu. Nacionālajos sugu sarakstos tiek iekļautas sauszemes un jūras teritorijā konstatētās sugas.

Saskaņā ar senāko Latvijas putnu faunas informācijas interneta vietni Putni.lv (tajā uzturētais sugu saraksts tiek uzskatīts par autoritatīvāko) šobrīd Latvijā savvaļā ir novēroti 375 sugu putni. Jaunākā suga sarakstā ir 2022. gada 14. maijā Engures-Ķesterciema piekrastē nofotografētā Amerikas melnā pīle (Melanitta americana). 2022. gadā pirmo reizi Latvijas putu sugu sarakstā iekļauti arī gredzenpīle (Aythya collaris), kas novērota Sātiņu dīķos 14. aprīlī, un svītrainais ērglis (Aquila fasciata), kurš gan nav ticis novērots, bet ar satelītraidītāju aprīkots putns aprīļa sākumā pārlidojis Latvijai. Arī 2021. gadā Latvijas sugu sarakstam tika pievienotas trīs jaunas sugas: Sibīrijas čakstīte (Saxicola maurus), garknābja šņibītis (Calidris tenuirostris) un melnplecu klija (Elanus caeruleus).

Latvijas putnu sugu saraksts

Piezīmes un atsauces

Piezīmes

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Ornitoloģijas biedrība
 Oficiālais savvaļā Latvijas teritorijā sastopamo putnu sugu nosaukumu saraksts LOB
 Jaunākās un prognozētās nākamās putnu sugas Latvijā Putni.lv
 Holarktikas putnu nosaukumi latviešu valodā. M. Strazds, J. Baumanis, K. Funts
 AERC Rietumu Palearktikas putnu sugu saraksts Association of European Rarities Committees
 Dažādi putnu nosaukumi latviešu valodā Funtaputni.lv

Citi Latvijas putnu sugu saraksti 
 Latvijas putnu saraksts Putni.lv
 Latvijas putnu saraksts Latvijasputni.lv
 Latvijas putnu sistemātiskais saraksts Oskara Keiša putnu lapa
 LATVIJAS PUTNU SARAKSTS Kaspara Funta putnu lapa

Dažu Eiropas valstu putnu sugu saraksti 

Latvijas putni
Uzskaitījumi
Pols Sezans

Pols Sezans (, dzimis , miris ) bija franču postimpresionisma gleznotājs. Viņš ir dzimis un miris Ēksanprovansā, Francijas dienvidos. Sezans dzīvoja dažādu mākslas stilu pārejas posmā; atšķirīgi mākslas darbi tiek piesaistīti vairākiem mākslas stiliem. Viņa sākotnējie darbi tiek saistīti ar romantismu, bet dzīves nogalē gleznotie ir saistīti ar reālismu. Sezans ļoti daudz laika pavadīja analizējot impresionistu darbus. Jaunībā Sezans piedalījās impresionistu izstādēs, taču, sastopoties ar sabiedrības noraidījumu, nolēma doties uz dzimto Ēksu. Būdams turīgs viņš varēja atļauties brīvi nodoties mākslinieciskiem eksperimentiem, neraizējoties vai gleznas varēs pārdot. Savos darbos Sezans tiecās apvienot formas skaidrību un harmoniju, kas bija raksturīga vecmeistaru, piemēram Pusēna gleznām, ar impresionistu ideju, ka jāglezno "no dabas".

Dzīve 

Pols Sezāns ir dzimis  Francijas dienvidu pilsētā Ēksanprovansā turīgā buržuāziskā ģimenē. Burbonas koledžā, kur studēja Sezans, viņš sadraudzējās ar topošo rakstnieku Emīlu Zolā. Pēc tam Sezans Ēksas universitātē studēja juristos, bet neabsolvēja šo skolu. Viņš pievērsās glezniecībai. Sezāna tēvs nebija apmierināts ar dēla izvēli, bet, neskatoties uz to, turpināja viņu finansiāli atbalstīt.

Stils 
Pols Sezans nespēja pieņemt daudzus impresionisma stilam raksturīgos nosacījumus, it sevišķi par improvizējumu kā vienīgo atklāsmes līdzekli, lai atainotu mākslinieka izjūtas. Sezans radīja savu individuālo stilu, kam bija raksturīga formu un krāsu saliedētība. Padarot stabilākas formas un visas gleznas telpas kompozīciju, tika skaidrāka padarīta arī šī jaunā stila robeža no impresionisma, kam savukārt bija raksturīgas izplūdušas un neģeometriskas, dabā pat neesošas formas.

Sezans visvairāk gleznoja klusās dabas ainavas. Tām bija raksturīgs minimāls ēnu lietojums vai arī to nelietojums vispār. Ēnu un refleksu vietā Sezans izmantoja izteiktas attēlojamo priekšmetu kontūras, lai radītu apjoma ilūziju. Tāpat ar kontūrlīnijām tika atdalīts arī ļoti līdzīgu krāsu toņu klājums, kas arī bija viena no Sezana glezniecības manieres raksturīgākajām pazīmēm. Viens no labākajiem šāda gleznojuma piemēriem ir Sezana glezna "Zilā vāze".

Atsauces

Ārējās saites 

  Pols Sezans liis.lv
 
  Paul Cézanne The Columbia Encyclopedia, Sixth Edition

1839. gadā dzimušie
1906. gadā mirušie
Bušdironā dzimušie
Postimpresionisma gleznotāji
Francijas gleznotāji
Vižiska

Vižiska (, ) ir pilsēta Polijas centrālajā daļā, Lielpolijas vojevodistē uz austrumiem no Pilas.

Rakstos pirmoreiz minēta 1326. gadā. Pilsētas tiesības iegūtas pirms 1450. gada. XVI un XVII gadsimtos pilsēta panīka. Pēc Polijas dalīšanām pilsēta iekļāvās Prūsijā. Pēc Pirmā pasaules kara tā iekļāvās Polijā. Liela daļā no pilsētas vācu iedzīvotājiem (pirms kara to bija 53%) izvēlējās pārcelties uz Vāciju.

Vācu raķešu konstruktora Vernera fon Brauna (Wernher von Braun, 1912—1977) dzimtā pilsēta.

Lielpolijas vojevodistes pilsētas
Dani Alviss

Daniēls Alviss da Silva (; dzimis  Žuazeiru, Baijā, Brazīlijā), plašāk zināms kā Dani Alviss, ir profesionāls Brazīlijas futbolists, spēlē labās malas aizsarga pozīcijā, Brazīlijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv Meksikas klubu UNAM.

2001. gadā uzsāka karjeru Brazīlijas klubā Bahia. Pēc vienas sezonas viņš pārgāja uz Sevilla klubu. Ar Andalūzijas klubu divkārt uzvarējis UEFA kausā un Karaļa kausā. Kopš 2008. gada pārstāv FC Barcelona klubu. Barcelona klubam viņš pievienojās par 34 miljoniem eiro ar 6 miljonu vēlākām piemaksām, kļūstot par dārgāko futbola aizsargu vēsturē.

Sasniegumi 
Sevilla

 Copa del Rey: 2006–07
 Supercopa de España: 2007
 UEFA kauss: 2005–06, 2006–07
 UEFA Superkauss: 2006

Barcelona

 Spānijas La Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11, 2012–13, 2014–15, 2015–16
 Copa del Rey: 2008–09, 2011–12, 2014–15, 2015–16
 Supercopa de España: 2009, 2010, 2011, 2013
 UEFA Čempionu līga: 2008–09, 2010–11, 2014–15
 UEFA Superkauss: 2009, 2011, 2015
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2009, 2011, 2015

Juventus

 Itālijas Serie A: 2016–17
 Coppa Italia: 2016–17

Paris Saint-Germain

 Francijas Ligue 1: 2017–18, 2018–19
 Coupe de France: 2017–18
 Coupe de la Ligue: 2017–18
 Trophée des Champions: 2017, 2018

Brazīlija

 Copa América: 2007, 2019
 FIFA Konfederāciju kauss: 2009, 2013

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālais Barcelona profils
 Footballdatabase profils, karjeras statistika

1983. gadā dzimušie
Baijā dzimušie
Brazīlijas futbolisti
Brazīlijas izlases futbolisti
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2014. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Sevilla FC spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Turīnas "Juventus" spēlētāji
Parīzes "Saint-Germain" spēlētāji
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki futbolā
Brazīlijas olimpiskie zelta medaļnieki
2022. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
Apkārt Alaukstam

Tautas slēpojums Apkārt Alaukstam ir ikgadējas distanču slēpošanas sacensības, kas notiek Vecpiebalgas novadā, apkārt Alauksta ezeram. Sacensības notiek februārī un ir masveidīgākās slēpošanas sacensības, kādas Latvijā tiek rīkotas. Trase pēdējos gadus ir bijusi 15-22 km gara.

Vēsture 
Pirmais slēpojums notika 1984. gadā. Sākotnēji tā bija izklaide, kas pulcēja toreizējās kopsaimniecības "Alauksts" ģimenes un sadarbības organizāciju pārstāvjus no Rīgas — māksliniekus, teātru un muzeju darbiniekus, draugus un tuvākos kaimiņus. Politisko pārmaiņu un ekonomiskās situācijas dēļ slēpojums 1989. un 1990. gadā nenotika, bet pēc tam tika atjaunots, pateicoties tā brīža organizatoriem Egilam Johansonam un tā laika Vecpiebalgas pagasta padomes priekšsēdētājam Aivaram Avenam. Slēpojumu atbalstīja pagasta padome un vietējie uzņēmēji, ar šo atbalstu katru gadu pasākums tika virzīts, lai tas būtu plaši apmeklēts. Gadu gaitā no vietēja mēroga aktivitātes slēpojums ieguvis ne vien sportisku raksturu, bet kļuvis par lielāko, populārāko un pašreiz vienīgo tik plaša mēroga distanču slēpošanas pasākumu Latvijā. 1992., 1995., 2007., 2008., 2012. un 2014. gadā slēpojums nenotika — nebija pietiekami daudz sniega vai arī tas uz izsludināto slēpojuma laiku jau bija nokusis. 2006. gadā tiek dibināts sporta klubs "Alauksts" un vienas distances slēpojums kļūst par Slēpošanas maratonu "Apkārt Alaukstam" ar vairākām slēpošanas distancēm, organizēšanā iesaistījās Uvis Avens.

Kopš 2010. gada Slēpošanas maratons "Apkārt Alaukstam" iekļauts starptautiskajā slēpošanas maratonu sērijā "Euroloppet", kas uzliek virkni pienākumu un lielu atbildību rīkotājiem slēpojuma kvalitātes uzlabošanā un dalībnieku ērtību nodrošināšanā.

Slēpojumā piedalījušies Latvijas labākie bijušie un pašreizējie slēpotāji un biatlonisti, tostarp daudzi Olimpisko spēļu dalībnieki, arī citu sporta veidu pārstāvji, kā motosportisti, orientieristi un daudzi sabiedrībā pazīstami cilvēki. Kopumā pa šiem gadiem slēpojumos ir piedalījušies ap 5 tūkstoši dalībnieku. Aivis Cīrulis, Ilmārs Glāzers, Nils Johansons un Ilmārs Jukevics ir vienīgie, kas piedalījušies visos līdzšinējos 20 slēpojumos.

Rezultāti

Atsauces

Ārējās saites 
 Sacensību oficiālā mājaslapa
 Apkārt Alaukstam vēsture
 2009. gada rezultāti
 Apkārt Alaukstam 2009 Foto

Distanču slēpošana Latvijā
Kauņas guberņa

Kauņas guberņa (, ) bija Krievijas impērijas guberņa (1843-1915), kurā ietilpa arī neliela daļa no mūsdienu Latvijas teritorijas (daļa no Aknīstes novada, Bauskas novada, Auces novada) un Baltkrievijas (daļa no Braslavas rajona). 
Guberņas centrs bija Kauņa.

Robežojās ar Kurzemes guberņu ziemeļos, Vācijas impērijas Prūsijas karalisti rietumos, Suvalku guberņu dienvidos, Viļņas guberņu dienvidaustrumos. 1915. gadā gandrīz visu Kauņas guberņu okupēja vācu karaspēks, tomēr formāli tā pastāvēja līdz 1918. gada 16. februārim, kad tika atjaunota Lietuvas valsts.

Izveide 
Pēc Polijas-Lietuvas kopvalsts trešās dalīšanas 1795. gadā lielākā daļa no Žemaitijas kunigaitijas, Traķu vaivadijas un Viļņas vaivadija nonāca Krievijas impērijas sastāvā un 1796. gada beigās tika izveidota Lietuvas guberņa. 1801. gadā pēc Aleksandra I rīkojuma Lietuvas guberņa tika sadalīta un nodibināta Viļņas guberņa un Grodņas guberņa. 1842. gada beigās Krievijas imperators Nikolajs I izdeva rīkojumu vēlreiz sadalīt lietuviešu apdzīvoto teritoriju divās daļās, izveidojot Kauņas guberņu un Viļņas guberņu. Tas tika izdarīts 1843. gada jūlijā.

Likvidācija 
Pirmā pasaules kara sākumā 1915. gada vasarā Vācijas impērijas karaspēks ieņēma Kauņas guberņas teritoriju, Krievija formāli atteicās no teritoriālām pretenzijām uz bijušo Kauņas guberņu 1918. gada martā, parakstot Brestļitovskas miera līgumu.

Latvijas-Lietuvas robežas nospraušana tika pabeigta 1921. gada 20. martā. Latvijai tika pievienotas šādas Kauņas guberņas teritorijas:
 Budbergas pagasts (tagad Brunavas pagasts)
 Aknīstes pagasts (tagad Aknīstes novads)
 Seimes pagasts
 Vasku pagasts
 Ukru pagasta zemes ap Veģeri un Žagari
 Piķeles apvidus
 Vitušķu-Dorotišķu apvidus
 Turmontas apvidus

Kauņas guberņas apriņķi un nacionālais sastāvs (1897)

Ārējās saites 
 Kauņas guberņa (Энциклопедический Словарь Ф. А. Брокгауза и И. А. Ефрона) 
 Kauņas guberņas karte - Ильин, Алексей Афиногенович.  Подробный атласъ Россiйской Имперiи съ планами главныхъ городовъ. СПб., 1876.

Atsauces

Lietuvas vēsturiskās daļas  

}

Lietuvas vēsture
Krievijas Impērijas guberņas
Kauņas vēsture
Buk

Buk ( — "dižskābardis") ir Padomju armijas, vēlāk Krievijas Federācijas Bruņoto spēku  zeme-gaiss raķešu palaišanas komplekss, kas izstrādāts līdz 1979. gadam uz agrāko zenītraķešu kompleksu bāzes.

Krievija un tās pretinieki Buk izmantoja gan Čečenijas karā, gan Gruzijas karā (2008), gan Sīrijas pilsoņu karā, gan arī 2022. gada iebrukuma laikā Ukrainā. Ar šādu kompleksu 2014. gada 17. jūlijā DTR kaujinieki notrieca reisa MH-17 Malaizijas pasažieru lidmašīnu.

Krievijas ieroči
Karless Pujols

Karless Pujols i Saforkada (, ; dzimis ) ir profesionāls Spānijas futbolists, kas spēlēja aizsarga pozīcijā. 2014. gadā viņš beidza savu profesionālā futbolista karjeru, kuru bija aizvadījis tikai vienā klubā FC Barcelona.

Galvenokārt viņš spēlēja centra aizsarga pozīcijā, bet var spēlēt arī kādā no malējām aizsargu pozīcijām, biežāk labajā malā. Viņš bija arī ilglaicīgs FC Barcelona komandas kapteinis, šo amatu 2004. gada augustā pārņemot no Luisa Enrikes. FC Barcelona sastāvā guvis uzvaru vairāk nekā 15 turnīros, tai skaitā piecas reizes uzvarējis Spānijas čempionātā un trīs UEFA Čempionu līgā.

Sasniegumi 
Barcelona

 Spānijas La Liga: 2004–05, 2005–06, 2008–09, 2010–11, 2012–13
 Copa del Rey: 2008–09, 2011–12
 Supercopa de España: 2005, 2006, 2009, 2010, 2011, 2013
 UEFA Čempionu līga: 2005–06, 2008–09, 2010–11
 UEFA Superkauss: 2009, 2011
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2009, 2011

Spānija

 FIFA Pasaules kauss: 2010
 Eiropas čempionāts futbolā: 2008

Individuālie sasniegumi

 UEFA klubu labākais aizsargs: 2006

Ārējās saites 

 

 FC Barcelona profils
 BDFutbol profils

1978. gadā dzimušie
Katalonijā dzimušie
Spānijas futbolisti
Spānijas izlases futbolisti
Katalonijas izlases futbolisti
2002. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2006. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2010. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
2004. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2008. gada Eiropas čempionāta futbolā spēlētāji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
FC Barcelona spēlētāji
Vestminsteras abatija

Vestminsteras abatija atrodas Lielbritānijas galvaspilsētā Londonā. Pirmā abatijas baznīca šeit atradās jau 10. gadsimtā, bet tagadējās gotikas stila būves celtniecība sākās 1245. gadā pēc Henrija III pavēles. Šajā baznīcā ir kronēti visi britu valdnieki, un līdz 1760. gadam tie un daudzi citi ievērojami cilvēki tika tur apglabāti (kopš 1760. gada valdniekus apglabā Vindzoras pilī). Abatijā ir notikušas daudzas karalisko laulību ceremonijas. Tā ir viena no skaistākajām celtnēm Londonā, kas sevī apvieno neparasti daudz arhitektūras stilu elementus, sākot ar askētisko franču gotiku un beidzot ar pārsteidzošo komplicētību Henrija VII kapelā. Abatija kalpo gan kā nacionālā baznīca, gan kā nacionālais muzejs, un tās sānu ejās un transceptos var aplūkot kapa plāksnes un pieminekļus, kas uzstādīti par godu Lielbritānijas izcilākajiem pilsoņiem.
Abatijā bija kāzu ceremonija princim Viljamam. Anglijas karaliene Elizabete tur tika kronēta.

Lielbritānijas klosteri
Anglikāņu baznīcas Apvienotajā Karalistē
Celtnes un būves Londonā
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Lielbritānijā
Daumants Dreiškens

Daumants Dreiškens (dzimis ) ir latviešu bobslejists, stūmējs. Dzimis Gulbenē, uzaudzis Gulbenes novada Stāķos. Ar bobsleju nodarbojas kopš 2003. gada, līdz tam bija basketbolists, spēlēja vietējā klubā Gulbenes "Buki". 2018. gada vasarā pievērsies trenera darbam, kā arī iesaistījies politikā.

Bobsleja karjera 
2006. gada olimpiskajās spēlēs viņš ieguva 6. vietu divnieku ekipāžu sacensībās un 10. vietu četrinieku sacensībās. 2008. gada Eiropas čempionātā uzvarēja četrinieku ekipāžu sacensībās, bet 2009. gada Pasaules čempionātā izcīnīja 3. vietu četrinieku ekipāžu sacensībās. 2010. gada olimpiskajās spēlēs piedalījās tikai divniekos kopā ar E. Maskalānu, izcīnīja 8. vietu. 2012.—2013. gada Pasaules kausa kopvērtējumā divniekos, esot Oskara Melbārža stūmējs, izcīnīja 2. vietu divniekos.

 Sočos D. Dreiškens kopā ar pilotu O. Melbārdi ieguva bronzas medaļu bobsleja divniekos, savukārt četriniekos ar Arvi Vilkasti un Jāni Strengu izcīnīja zeltu. Sākotnēji zelta medaļas ieguva Krievijas bobsleja četrinieks Aleksandra Zubkova vadībā, bet Latvijas četrinieks palika otrajā vietā, taču pēc pilota diskvalifikācijas par dopinga lietošanu medaļu sadalījums tika mainīts.
Olimpisko spēļu noslēguma ceremonijā D. Dreiškens bija Latvijas delegācijas karognesējs.

2016. gada Pasaules čempionātā kļuva par čempionu O. Melbārža pilotētajā četriniekā, kas bija pirmais šāds sasniegums Latvijas bobslejā.

2018. gada ziemas olimpisko spēļu atklāšanas ceremonijā Daumands Dreiškens bija Latvijas delegācijas karognesējs. Sacensībās startēja kā O. Melbārža četrinieka stūmējs (pēdējā brīdī netika iekļauts divnieku ekipāžas sastāvā, kas izcīnīja medaļu).

2018. gada vasarā pievērsies trenera darbam, tomēr neizslēdzot iespēju nepieciešamības gadījumā piedalīties sacensībās kā sportistam.

Politiskā darbība 
2018. gada rudenī kandidēja 13. Saeimas vēlēšanās no Zaļo un Zemnieku savienības, bet netika ievēlēts Saeimā. 2021. gadā kandidēja Gulbenes novada domes vēlēšanās no šī paša saraksta un tika ievēlēts pašvaldībā.

Labākie rezultāti 
 Saīsinājumi: OS — olimpiskās spēles, PČ — Pasaules čempionāts, EČ — Eiropas čempionāts, V. — Vieta.

Atsauces

Ārējās saites 

 Dreiškens: "Ja labi nostartētu olimpiādē, varētu aiziet..."

1984. gadā dzimušie
Gulbenē dzimušie
Latvijas bobslejisti
Latvijas basketbolisti
Bobslejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Bobslejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Latvijas olimpiskie medaļnieki
Rīgas Tehniskās universitātes absolventi
Triju Zvaigžņu ordeņa virsnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Olimpiskie zelta medaļnieki bobslejā
Olimpiskie bronzas medaļnieki bobslejā
Oļegs Maļuhins

Oļegs Maļuhins (, dzimis  Daugavpilī) ir krievu tautības bijušais Latvijas biatlonists un distanču slēpotājs, pēc sportista karjeras beigām — biatlona treneris.

Karjera 
Biatlona pasaules kausa izcīņā debitējis 1992.—1993. gada sezonā. Piedalījies visās ziemas olimpiskajās spēlēs kopš 1992. gada, augstāko panākumu izcīnot Nagano Olimpiskajās spēlēs 1998. gadā — 6. vietas individuālajā 10 km sprinta distancē un 4x7,5 km stafetē. Turīnas Olimpiskajās spēlēs 2006. gadā neiekļuva biatlona komandā, tāpēc startēja distanču slēpošanā sprinta un 50 km maratona distancēs. Pēc Turīnas Olimpiskajām spēlēm O. Maļuhins beidza aktīvā sporta karjeru un pievērsās trenera darbam, tomēr mēģināja atgriezties, lai iekļūtu Latvijas izlasē startam 2010. gada Vankūveras Olimpiskajās spēlēs, bet viņam atkal neizdevās izpildīt kvalifikācijas kritērijus. Viņš ir vienīgais Pasaules kausa posmā uzvarējušais Latvijas biatlonists. Uzvaru guvis 1998.—1999. gada sezonas Valkartīras posma 10 km sprinta distancē.

Politiskā darbība 
Sportista karjeras beigu posmā īslaicīgi pievērsies arī politikai — 2002. gadā kandidēja 8. Saeimas vēlēšanās no partijas "Latvijas Ceļš" saraksta, taču saraksts vēlētāju atbalstu neguva un 8. Saeimā biatlonists netika ievēlēts.

Karjeras rezultāti biatlonā

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Statistika Pasaules kausā

Atsauces

Ārējās saites 

 CVK profils
 "Latvijas ļaudis" profils

1969. gadā dzimušie
Daugavpilī dzimušie
Latvijas biatlonisti
Latvijas distanču slēpotāji
Biatlonisti 1992. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kristaps Zvejnieks

Kristaps Zvejnieks (dzimis  Rīgā) ir latviešu kalnu slēpotājs.

Karjera 
Kalnu slēpošanā trenējas kopš 1995. gada. 2008. gada Pasaules junioru čempionātā viņš izcīnīja 36. vietu slalomā, 47. vietu milzu slalomā un 52. vietu supergigantā.

2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs viņš bija Latvijas delegācijas jaunākais pārstāvis. Olimpiskajās spēlēs viņš izcīnīja 62. vietu milzu slalomā un 37. vietu slalomā, kas bija Latvijas sportistu labākais sasniegums kalnu slēpošanā 2010. gada Vankūveras Olimpiskajās spēlēs.

2011. gada Pasaules čempionātā izcīnījis 36. vietu slalomā. 2013. gadā Pasaules čempionātā junioriem izcīnījis 8. vietu kombinācijā, 2013. gada Ziemas Universiādē ieņēmis 8. vietu slalomā.

2015. gada Eiropas čempionātā skrituļslalomā izcīnīja pirmo vietu.

Izglītība 
Pabeidzis Mārupes vidusskolu.

Atsauces

Ārējās saites 

  

1992. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas kalnu slēpotāji
Kalnu slēpotāji 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kalnu slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Dona Huana dīķis

Dona Huana dīķis () ir neliela ļoti sekla pārsāļa ūdenstilpe Antarktīdā, Raita ielejas rietumu galā, 9 km uz rietumiem no Vandas ezera. Dīķis ir sāļākā zināmā ūdenstilpe uz planētas, kuras sāļums pārsniedz 40%. Tas ir vienīgais no Antarktīdas pārsāļajiem ezeriem, kas jebkurā gaisa temperatūrā paliek šķidrā stāvoklī. Ūdens aprēķinātais ķīmiskais sastāvs pie -51,8 °C temperatūras ir 3,72 mol/kg CaCl2 un 0,5 mol/kg NaCl, kas ir ekvivalenti 413 g CaCl2 un 29g NaCl uz 1 kg ūdens.

Atklāts 1961. gadā un nosaukts par godu diviem helikopteru pilotiem Donam Rē (Don Roe) un Džonam Hikijam (John Hickey), kas pilotēja lidaparātu pirmās lauka ekspedīcijas laikā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Great Zoom into Don Juan Pond, Antarctica
 Nature 280, 828 - 829 (30 August 1979); Life in the calcium chloride environment of Don Juan Pond, Antarctica
 McMurdo Dry Valleys MCM Lakes Data
 Attēlu galerija

Antarktīdas ezeri
Pirmais Nīkajas koncils

Pirmais Nīkajas koncils bija pirmais vispārējais kristīgās baznīcas koncils, kurš notika 325. gadā Nīkajā, Bitīnijas provincē (tagad Iznika, Turcijā). Tas tiek saukts par pirmo ekumenisko koncilu.

Priekšvēsture 
Ap 318. gadu kādas Aleksandrijas draudzes prezbiterim Arijam radās nesaskaņas ar bīskapu Aleksandru jautājumā par Jēzus Kristus dabu. Arijs uzskatīja, ka Dēls (Jēzus Kristus), kas pats ir ticis radīts, nevar būt patiesi dievišķs kā Tēvs. Drīz vien Aleksandrijas koncilā, kurā sapulcējās Ēģiptes un Lībijas bīskapi, Arijs tika izslēgts no Baznīcas, taču viņš atrada ietekmīgus atbalstītājus, it īpaši Nikomedijas bīskapu Eisebiju, izraisot plašus strīdus visā Romas impērijas austrumu daļā. Imperators Konstantīns I, kurš bija pieņēmis kristīgo ticību, nosūtīja Spānijas bīskapu Osiju uz Aleksandriju, taču viņam neizdevās samierināt abas puses. Nākamajā gadā Konstantīns sasauca vispārēju bīskapu sapulci — koncilu Ankirā (tagad Ankara), tomēr vēlāk pārcēla to uz Nīkaju — imperatora pili.

Dalībnieki 
Konstantīns bija ielūdzis uz koncilu visus 1800 bīskapus, bet ieradās krietni mazāks skaits. Pēc dažādiem datiem koncilā sapulcējās 250 līdz 318 bīskapi. Tikai daži no viņiem pārstāvēja impērijas rietumu daļu. Romas bīskapu (pāvestu) Silvestru pārstāvēja divi prezbiteri.

Koncila gaita 
Koncilā noraidīja Arija mācību un lai izvairītos no šādu strīdu atkārtošanās, noformulēja ticības apliecību, kura pazīstama kā Nīkajas ticības apliecība. Tās nobeigumā tika nolādēti Arija sekotāju uzskati. Tikai divi bīskapi atteicās parakstīties zem ticības apliecības. Koncilā pieņēma arī divdesmit kanonus, kas regulēja dažādus Baznīcas dzīves aspektus. Tika noteikts Lieldienu svinēšanas datums. Tāpat tika atzīts, ka Romas, Aleksandrijas, Antiohijas, Cēzarejas un Jeruzālemes bīskapiem pieder augstākas pilnvaras nekā citiem.

Pēc koncila 
Neskatoties uz koncilā pieņemto ticības apliecību, vairāk nekā pusgadsimta garumā turpinājās strīdi un nesaskaņas baznīcā, līdz pat I Konstantinopoles koncilam 381. gadā, pēc kura ariānisms zaudēja savu ietekmi Romas impērijā.

Skatīt arī 
 Ariānisms

Atsauces 

Kristietības vēsture
Pāns (pavadonis)

Pāns () ir Saturnam vistuvākais pavadonis. Tas ir neliels valrieksta formas pavadonis apmēram 35 kilometrus platumā un 23 km garumā, kas riņķo Enkes spraugā Saturna A gredzenā. Tas darbojas kā planetārā gredzena gans un ir atbildīgs par Enkes spraugas tīrību no gredzena daļiņām.

Paredzējumi 
Pavadoņa esamību Enkes spraugā pirmo reizi prognozēja Džefrijs N. Cuzzi un Džefrijs D. Scargle 1985. gadā, pamatojoties uz spraugas viļņveida malām, kas norādīja uz gravitācijas traucējumiem. 1986. gadā Šovalters et al. , modelējot šos traucējumus, izsecināja tā orbītu un masu. Viņi nonāca pie ļoti precīzas prognozes par to, ka pavadoņa lielā pusass ir 133603 ± 10 km un tā masa ir 5-10  no Saturna masas, un secināja, ka Enkes spraugā riņķo tikai viens pavadonis. Faktiskā lielā pusass atšķiras par 19 km un faktiskā masa ir 8,6  no Saturna masas.

Pavadonis vēlāk tika ieraudzīts 1 ° leņķī no paredzētās pozīcijas. Meklēšana tika veikta ņemot vērā visus Voyager 2 attēlus un izmantojot datoru aprēķinus, lai prognozētu, vai pavadonis būs redzams pietiekami izdevīgā stāvoklī katrā no tiem. Katrs vērā ņemamais Voyager 2 attēls ar izšķirtspēju, kas pārsniedz ~ 50 km / pikseli, parāda Pānu skaidri. Kopumā tas parādās vienpadsmit Voyager 2 attēlos.

Orbīta 
Pāna orbītas ekscentricitāte liek tā attālumam no Saturna atšķirties par ~ 4 km. Slīpums, kas varētu izraisīt tā pārvietošanos uz augšu un uz leju, ar šī brīža datiem nav atšķirams no nulles. Enkes sprauga, kurā riņķo Pāns, ir apmēram 325 km plata.

Ģeogrāfija 
Cassini zinātnieki ir aprakstījuši Pānu kā "valrieksta formas" ekvatoriālās kores dēļ, līdzīgi, kā Atlasam, kas ir redzams attēlos. Grēda ir saistīta ar gredzena materiālu, kuru Pāns ir savācis no Enkes spraugas.

Pāna gredzentiņš 
Enkes spraugā ir gredzentiņš, kas sakrīt ar Pāna orbītu, norādot, ka Pāns notur daļiņas pakavveida orbītā.

Nosaukums 
Pavadonis tika nosaukts 1991. gada 16.septembrī pēc mitoloģiskā Pāna, kas bija (cita starpā) ganu dievs. Tā ir atsauce uz Pāna lomu kā pavadoni — ganu. Tas arī apzīmēts kā 
To atklāja Marks R. Šovalters 1990. gadā no vecu Voyager 2 zondes fotogrāfiju analīzes un saņēma pagaidu apzīmējumu , jo atklājuma attēli datēti ar 1981.

Pastāv arī asteroīds, kuru sauc par 4450 Pānu.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Pāna profils no NASA's Saules sistēmas izpētes sekcijas
 Planetārā sabiedrība: Pāns

Saturna pavadoņi
Latvijas Republikas Augstākā Padome

Latvijas Republikas Augstākā Padome bija Latvijas parlaments laikā no 1990. gada līdz 1993. gadam. Augstākā Padome tika ievēlēta vienmandāta vēlēšanu apgabalos 1990. gada 18. marta vēlēšanās kā LPSR Augstākā Padome. Tās priekšsēdētājs bija Anatolijs Gorbunovs.

1990. gada 4. maijā Latvijas Republikas Augstākā Padome pieņēma deklarāciju Par Latvijas Republikas neatkarības atjaunošanu, kas paredzēja pārejas periodu neatkarības de facto atjaunošanai līdz 5. Saeimas sasaukšanai. Latvijas neatkarība de facto tika atjaunota 1991. gada 21. augustā pēc Augusta puča. Augstākās Padomes pilnvaras beidzās līdz ar 5. Saeimas pirmo sēdi 1993. gada 6. jūlijā.

Augstākās Padomes deputāti 

Izmantotie saīsinājumi::

TF — Latvijas Tautas fronte, L — Līdztiesība, LNNK — Latvijas Nacionālās neatkarības kustība, LZP — Latvijas Zaļā partija, PSKP — Padomju Savienības Komunistiskā partija, LAP — Latvijas Atdzimšanas partija

Piezīmes:

* Anatolijs Gorbunovs — AP priekšēdētājs

**Indulis Strazdiņš AP ievelēts pēc viņa sievas Itas Kozakevičas nāves 1990.gada oktobrī

Atsauces 

Latvijas vēsture
Seidu Keita

Seidu Keita (; dzimis  Bamako) ir bijušais  Mali futbolists, spēlēja pussarga pozīcijā. Viņa iesauka ir Seydoubilen ("Sarkanais Seidu"). Keita ir bijušā Āfrikas Gada futbolista Salifa Keitas brāļadēls.

Sasniegumi 
Lorient

 Coupe de France: 2001–02

Lens

 UEFA Intertoto kauss: 2005

Sevilla

 Supercopa de España: 2007

Barcelona

 Spānijas La Liga: 2008–09, 2009–10, 2010–11
 Copa del Rey: 2008–09, 2011–12
 Supercopa de España: 2009, 2010, 2011
 UEFA Čempionu līga: 2008–09, 2010–11
 UEFA Superkauss: 2009, 2011
 FIFA Klubu Pasaules kauss: 2009, 2011

Atsauces

Ārējās saites 

 A.S. Roma profils 

1980. gadā dzimušie
Mali futbolisti
Mali izlases futbolisti
AS Roma spēlētāji
Valencia CF spēlētāji
Marseļas "Olympique" spēlētāji
Sevilla FC spēlētāji
FC Barcelona spēlētāji
Ekumeniskais koncils

Ekumeniskie koncili bija pirmie septiņi vispārējie kristīgās baznīcas koncili–bīskapu sapulces. Par “ekumeniskiem” tos sauc pēc grieķu vārda οἰκουμένη (oikūmenē) — “apdzīvotā pasaule”, ar ko šajā laikā saprata Romas impēriju. Koncilos noformulēja daudzas ticības pamatnostādnes un priekšstatus. Ap 50. gadu notika Jeruzālemes koncils, taču to nepieskaita pie ekumeniskajiem konciliem, bet sauc par “Apustuļu koncilu” vai “Jeruzālemes koncilu”. Pirmo ekumenisko koncilu sasauca Romas imperators Konstantīns I 325. gadā Nīkajā, lai atrisinātu strīdu starp Trīsvienības un ariānisma piekritējiem. Līdz Lielajai shizmai 11. gadsimtā notika astoņi ekumeniskie koncili, taču Ceturtā Konstantinopoles koncila laikā 869. gadā Rietumu un Austrumu baznīcu delegāti vairs nespēja vienoties par daudziem jautājumiem, koncilā nepieņēma visaptverošus, ekumeniskus lēmumus, un baznīca faktiski sāka sadalīties Rietumu un Austrumu strāvojumos. Šo koncilu par ekumenisku atzīst tikai Romas Katoļu baznīca.

Koncilu saraksts 
 Pirmais Nīkajas koncils (325) nosodīja ariānismu, noformulēja ticības apliecību, noteica Lieldienu svinēšanas datumu.
 Pirmais Konstantinopoles koncils (381) vēlreiz nosodīja ariānismu, kā arī nosodīja maķedonismu, kas noliedza Svētā Gara dievišķumu, laboja un papildināja Nīkajas ticības apliecību.
 Efesas koncils (431) nosodīja nestoriānismu (Kristus dievišķās un cilvēciskās dabas nošķiršanu), pasludināja Jaunavu Mariju par Dievmāti, kā arī nosodīja pelagiānismu — britu mūka Pelagija mācību, kas noraidīja mācību par iedzimto grēku un uzskatīja, ka cilvēks ar savu brīvo gribu spēj izvēlēties darīt labu un būt bezgrēcīgs.
 Halkēdonas koncils (451) nosodīja monofizītismu (mācību, ka Kristum piemīt tikai dievišķā daba), noformulēja Halkēdonas ticības apliecību.
 Otrais Konstantinopoles koncils (553) nosodīja “Trīs nodaļas”, kas ietvēra trīs nestoriānisma piekritēju, kuri netika nosodīti Halkēdonā, — Teodora no Mopsuestijas, Edesas bīskapa Ibasa un daļēji Teodorēta — darbus.
 Trešais Konstantinopoles koncils (680–681) nosodīja uzskatus, ka Kristum piemīt viens aktivitātes jeb enerģijas princips (monoergisms) un vienota griba (monotelētisms).
 Otrais Nīkajas koncils (787) atjaunoja svētbilžu godāšanu un noraidīja ikonoklasmu.

Koncilu atzīšana 
Dažādu šķelšanos dēļ dažādi kristīgās baznīcas virzieni atzīst tikai pirmos koncilus. Asīriešu Baznīca atzīst tikai pirmos divus koncilus, Nīkajas un I Konstantinopoles, Austrumu baznīcas — pirmos trīs (Nīkajas, I Konstantinopoles un Efesas). Romas Katoļu baznīca arī nākamos koncilus (no astotā līdz pat divdesmit pirmajam), kurus sasaukuši pāvesti, pieskaita pie ekumeniskajiem. Dažas protestantu konfesijas atzīst tikai pirmos četrus koncilus, tomēr vairums atzīst visus septiņus. Dažas baznīcas, kuras neatzīst Trīsvienību, kā unitārieši, Jehovas liecinieki un mormoņi, neatzīst nevienu no ekumeniskajiem konciliem.

Kristietības vēsture
Andrejs Kiriļenko (basketbolists)

Andrejs Kiriļenko (; dzimis  Iževskā) ir bijušais krievu basketbolists (kopš 2011. gada arī ASV pilsonis), spēlēja vieglā uzbrucēja un spēka uzbrucēja pozīcijās, Krievijas basketbola izlases dalībnieks. 1999. gada NBA draftā Jūtas "Jazz" viņu izraudzījās ar kopējo 24. kārtas numuru, pārstāvējis vairākas NBA komandas. Pēc karjeras beigām — funkcionārs, Krievijas basketbola federācijas prezidents.

Karjera 
Kopā ar Krievijas izlasi ir izcīnījis 8. vietu Sidnejas 2000. gada Olimpiskajās spēlēs, 5. vietu 2001. gada Eiropas čempionātā, 10. vietu 2002. gada Pasaules čempionātā, 8. vietu 2003. gada Eiropas čempionātā, 8. vietu 2005. gada Eiropas čempionātā, 1. vietu 2007. gada Eiropas čempionātā, 9. vietu 2008. gada Pekinas Olimpiskajās spēlēs, 3. vietu 2011. gada Eiropas čempionātā un 3. vietu . 2008. gada Olimpiskajās spēlēs A. Kiriļenko nesa Krievijas karogu atklāšanas ceremonijā.

Pēc ilgas NBA karjeras 2011. gadā A. Kiriļenko atgriezās spēlēt Krievijā un noslēdz līgumu ar Maskavas CSKA uz 3 gadiem. Līgums paredzēja, ka NBA lokautam beidzoties, viņš var atgriezties savā NBA klubā Jūtas "Jazz". Maskavas CSKA sastāvā A. Kiriļenko lieliski sāka 2011.—2012. gada ULEB Eirolīgas sezonu un tika atzīts par līgas labāko spēlētāju oktobrī.

2011. gada janvārī pieņēma ASV pilsonību. 2011. gadā uz NBA lokauta laiku bija pievienojies Krievijas Superlīgas klubam Maskavas "CSKA", taču pēc lokauta beigām atšķirībā no citiem NBA spēlētājiem izvēlējās turpināt karjeru CSKA, nevis atgriezties NBA. 2012. gadā viņš tika atzīts gan par Eirolīgas, gan par VTB Vienotās līgas vērtīgāko spēlētāju. Pēc vienas aizvadītas sezonas CSKA viņš nolēma atgriezties NBA, pievienojoties Minesotas "Timberwolves". "Timberwolves" aizvadīja 2012.—2013. gada sezonu, pēc tam pievienojās Bruklinas "Nets", kuras sastāvā aizvadīja pēdējo sezonu NBA, piedaloties gan tikai 7 spēlēs. Spēlētāja karjeru pabeidza 2015. gadā Krievijas komandā Maskavas "CSKA".

Atsauces

Ārējās saites 

1981. gadā dzimušie
Krievijas basketbolisti
Vieglie uzbrucēji
Spēka uzbrucēji
Jūtas "Jazz" spēlētāji
Minesotas "Timberwolves" spēlētāji
Bruklinas "Nets" spēlētāji
2000. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2008. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Eiropas čempioni basketbolā
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Udmurtijā dzimušie