Latvijas ebreji

Latvijas ebreji (), līdz Otrajam pasaules karam līdztekus lietoja arī vārdu žīdi, ir viena no Latvijas mazākumtautībām. Pēc pēdējās Tautas skaitīšanas datiem Latvijā 2011. gadā dzīvoja 6437 ebreji, galvenokārt Rīgas Vidzemes priekšpilsētas, Latgales priekšpilsētas un Centra rajona apkaimēs, kā arī Jūrmalas pilsētā.

Vēsture 

Pirmā Latvijas ebreju kopiena nodibināta 1570. gadā, desmit gadus pēc tam, kad Piltenes apgabals nokļuva Dānijas prinča Magnusa pārvaldē. Kad 1585. gadā karalis Stefans Batorijs savā kontrolē pārņēma Piltenes apgabalu, tajā dzīvojošajiem ebrejiem piešķīra plašas tiesības, kas saglabājās līdz pat 1717. gadam. Lejaskurzemes Grobiņas fogtijā, kas uz laiku bija nodota Prūsijas hercoga pārvaldē, sāka ieceļot ebreji no netālās Prūsijas hercogistes. Vēlāk viņi pārcēlās uz Aizputi, kur izveidojās prāva ebreju kopiena.
Savukārt poļu Livonijā 17. gadsimtā no tagadējās Ukrainas un Baltkrievijas kā kara bēgļi ieradās vairāki tūkstoši ebreju, kas atšķirībā no vāciskajiem un turīgajiem Kurzemes ebrejiem bija nabadzīgāki un vairāk nodarbojās ar sīkamatniecību. Krāslavā un Daugavpilī izveidojās ebreju kopienas, kas runāja lietuviskā ("ļitvaku") jidišā. Pēc ķeizarienes Katrīnas II 1791. gada rīkojuma Latgales ebreji nedrīkstēja pamest t.s. "nometinājuma joslu" un ieceļot pārējā Latvijā.

Kopš 18. gadsimta Latvijā starp ebreju sīktirgotājiem un latviešu zemniekiem izveidojās tieša sabiedriska saskarsme. Lauku sētās, pārdodot pirmās nepieciešamības priekšmetus vai mainot tos pret zemnieku ražojumiem, ebreji centās apgūt latviešu valodu un kaut lauzītā izrunā prata saprasties ar pircēju. No šiem ebrejiem zemnieki uzzināja par apkārtnes notikumiem un guva ne vienu vien vērtīgu padomu sadzīves un saimnieciskajos jautājumos. Ebreju nosaukums "žīds" Latvijā ieviesās no Polijas—Lietuvas kopvalsts, kur tam nebija tāda nicinoša pieskaņa kā Krievijas Impērijā.
Kad 19. gadsimta beigās, bēgot no "žīdu pogromiem", Latvijā ieradās ap 20 tūkstošiem ebreju bēgļu no Ukrainas un Baltkrievijas, sāka izplatīties arī reliģiski aizspriedumi un palielinājās saimnieciskā konkurence. Tomēr Krišjānis Valdemārs aicināja mācīties no ebrejiem, kā tikt pie turības, pārņemt viņu darbaspējas un prasmi atrast jauno, noderīgo. Avīze "Dienas Lapa" 1886. gada 14. oktobrī uzsvēra, ka ebreji "mums der par dzīvu pierādījumu, cik ļoti var stiprināties kāda maza, nicināta tautiņa, pie viņiem mēs skaidri redzam, ko panāk caur izmanību, pacietību un savstarpēju ciešu kopību".

1918. gada 18. novembrī proklamētā Latvijas Republika bija latviešu nacionālā valsts, taču tā tiecās veidot vienotu visu pilsoņu valsts tautu. Latvijā dzīvojošie ebreji pirmoreiz kļuva līdztiesīgi ar citām tautībām, kas veicināja ebreju lojalitātes rašanos pret neatkarīgo Latviju. 
Par ieguldījumu Latvijas brīvības cīņās Oto Goldfelds, Josifs Hops, Zāmuels Hops, Roberts Maļeckis, Maksis Grīnguts un Eliass Pinuss saņēma Lāčplēša Kara ordeni, bet četri ebreju karavīri saņēma Triju Zvaigžņu ordeni (Hiršs Berkovičs, Eliass  Rihters, Zālamans Levinsons un Dāvids Bērs). Kaujās par Latvijas neatkarību krita vai no ievainojumiem mira vairāk nekā 50 ebreju.
No 1919. gada augusta Tautas padomē darbojās 14 ebreju partiju un organizāciju pārstāvji, par Latvijas pilsoņiem kļuva ap 77% Latvijā dzīvojošo ebreju, kas varēja pierādīt, ka bija šeit dzīvojuši līdz Pirmā pasaules kara sākumam 1914. gada 1. augustā. 
1923.—1936. gadā ap 4500 Latvijas ebreju pārcēlās uz dzīvi Palestīnā, 2207 ebreji emigrēja uz ASV, vairāki simti izceļoja uz PSRS. 1930. gadā 62,5% Latvijas ebreju prata runāt latviski (Jelgavā 90,5%, Liepājā 88,4%, Rīgā 68,9%, Daugavpilī 18,6%).

Pēc Latvijas okupācijas padomju varas iestādes (PSRS tolaik bija Vācijas sabiedrotā) līdz 1941. gada pavasarim slēdza visas cionistu, konservatīvo un reliģisko ebreju biedrības, klubus un mācību iestādes, kā pēdējās slēdza Ebreju kultūras biedrību un Bikur Holim biedrību. 1941. gada 14. jūnijā uz Krieviju izsūtīja 1771 Latvijas ebreju. Savukārt vācu okupācijas iestāžu veiktā ebreju holokausta laikā 1941.—1944. gada laikā bojā gāja vairāk nekā 70 tūkstoši Latvijas ebreju.

Laikā no 1968. līdz 1980. gadam no Latvijas uz Izraēlu un Rietumvalstīm izceļoja 13 153 ebreji jeb 35,8% Latvijas PSR teritorijā dzīvojošo ebreju. Līdz 1989. gadam no Latvijas izceļoja vairāk nekā 16 tūkstošu ebreju, no tiem 70% apmetās uz pastāvīgu dzīvi Izraēlā.

Nosaukums 
Kristapa Fīrekera ap 1650. gadu sacerētajā latviešu valodas skaidrojošajā vārdnīcā rakstīts, ka "žīds" ir nodokļu ievācējs vai arī "ebrejs", kas nodarbojas ar šo amatu. 19. gadsimta latviešu avīzēs etniskās piederības apzīmēšanai līdztekus izmantoja gan vārdu "žīds", gan "ebrejs". Latvijas Augstskolas rektora pienākumu izpildītājs Ernests Felsbergs 1920. gadā piedāvāja vārdu "žīds" izslēgt no oficiālās aprites un šo jautājumu nodeva LU Filoloģijas un filozofijas fakultātei izskatīšanai. Fakultātes dekāns un profesors Jānis Endzelīns savā slēdzienā minēja, ka tas ir politisks jautājums – ja atteiksimies no šī vārda izmantošanas, tā būs muguras locīšana svešinieku priekšā un nebūs tālu tā diena, kad leiši gribēs, lai mēs viņus sauktu par lietuviešiem.
Kad 1923. gadā Ebreju ielu Rīgā pārdēvēja par Žīdu ielu, Latvijas Republikas Izglītības ministrijas Ebreju pārvalde deva skaidrojumu, ka daudzi, lietojot vārdu "žīds", neko ļaunu nedomā un daudzi nemaz nepazīst citu vārdu. Tika lemts, ka vārds oficiālajā apritē var palikt, bet visā, kas saistās ar senebreju valodu, skolām un reliģiju, noteikti jālieto vārds "ebreji".

Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā padomju vara vārda "žīds" lietošanu izslēdza no oficiālās aprites, bet pēc holokausta, kad nacistu propaganda ļoti dzelžaini izmantoja tādas klišejas kā "žīds čekists", "žīds slepkava", "žīdu varaskāre", vārda "žīds" lietošana kļuva par tabu.

Ebreju skaita izmaiņas Latvijā (1834—2011)

Ievērojami Latvijas ebreji 
 Naums Āronsons (1872—1943), tēlnieks
 Lipmans Berss, (1914—1993), matemātiķis
 Hermanis Brauns (1918—1979), pianists un pedagogs
 Izidors Brensons (1854—1928), ārsts ortopēds, antropologs un medicīnas vēsturnieks
 Cecīlija Dinere (1919—1996), rakstniece, dzejniece, tulkotāja un atdzejotāja
 Mordehajs Dubins (1889—1956), politisks un sabiedrisks darbinieks, viens no Latvijas Republikas dibinātājiem, Satversmes sapulces un visu pirmskara Saeimu deputāts
 Ābrams Feldhūns (1915—2009), valodnieks un tulkotājs
 Hercs Franks (1926—2013), žurnālists, kinorežisors un scenārists
 Valentīna Freimane (1922—2018), teātra un kino zinātniece
 Inese Galante (1954), operdziedātāja 
 Elhonons Goldbergs (1946), neirozinātnieks
 Franks Gordons (1928), rakstnieks, žurnālists un tulkotājs
 Romualds Grīnblats (1930—1995), komponists
 Filips Halsmans (1906—1979), fotogrāfs
 Solomons Hillers (1915—1975), ķīmiķis, Organiskās sintēzes institūta direktors
 Ābrams Idelsons (1882—1938), komponists
 Ābrams Īzaks Kūks (1865—1935), rabīns
 Kirovs Lipmans (1940), uzņēmējs, Latvijas Hokeja federācijas prezidents
 Pauls Mandelštams (1872—1941), arhitekts
 Pauls Mincs (1868—1941), jurists un politiķis, Latvijas Republikas darba ministrs, profesors
 Vladimirs Mincs (1872—1945), ķirurgs un sabiedriskais darbinieks
 Larisa Mondrusa (1943), populārās mūzikas dziedātāja
 Ārons Nimcovičs (1886—1935), šaha lielmeistars, šaha spēles teorētiķis
 Mordehajs Nuroks (1884—1962), rabīns, politiķis, Saeimas deputāts
 Arkādijs Raikins (1911—1987), aktieris, estrādes satīriķis
 Iļja Ripss (1948), matemātiķis, padomju disidents
 Brāļi Šamiri, mākslinieki, Izraēlas Valsts ģerboņa autori
 Līna Šterna (1878—1968), fizioloģe
 Mihails Tāls (1936—1992), šahists, astotais pasaules čempions šahā
 Mavriks Vulfsons (1918—2004), žurnālists, profesors un politiķis 
 Otto Zeltiņš (Otto Goldfelds, 1889—1941), Latvijas armijas virsnieks, žurnālists, publicists

Ebreji latvju dainās 
Krišjāņa Barona "Latvju dainās" apkopoti 110 tautasdziesmu varianti ar leksēmu "žīdi".

Atsauces

Skatīt arī 
 Ebreju vēsture Latvijā
 Muzejs "Ebreji Latvijā"
 Rēzeknes ebreji

Ārējās saites 
 Eduards Liniņš (2017. gada 18. janvāris). Ebreju liktenis neatkarīgajā Latvijā un Otrā pasaules kara laikā. Šīs dienas acīm. Latvijas Radio 1. Lsm.lv. Skatīts: 2017. gada 18. janvārī.

Latvijas mazākumtautības