joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Ķēdaiņi

Ķēdaiņi () ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas vidienē, Nevēžas upes krastos, 51 kilometru uz ziemeļiem no Kauņas.  Ķēdaiņos Nevēžā ieplūst Dotnuveles un Smilgas upes (no rietumu puses), kā arī Obeles upe (no austrumu puses).

Ķēdaiņu vecpilsēta ierakstīta kultūras mantojuma reģistrā kā valsts nozīmes pilsētbūvniecības piemineklis. Vecpilsētā atrodas vairākas baznīcas - katoļu Sv. Jāzepa baznīca un Sv. Jura baznīca, kā arī evaņģēliski luteriskā, reformātu un pareizticīgo baznīca. Atrodas divas pasta nodaļas. Pilsētas svētki - 24. augustā. Tradicionāli tiek uzskatīta par Lietuvas gurķu galvaspilsētu, pilsētā notiek tradicionāli gurķu svētki.

Vēsture 

Ķēdaiņi ir viena no vecākajām pilsētām Lietuvā, pirmoreiz rakstos tā pieminēta 1372. gadā Hermaņa no Vartberges Livonijas hronikā. Tradicionāla Radzivilu dzimtas rezidences pilsēta. Vēsturiski viens no galvenajiem Lietuvas protestantisma centriem. 1655. gada 20. oktobrī Ķēdaiņos tika parakstīta Ķēdaiņu ūnija starp Zviedrijas karali Kārli X Gustavu un Lietuvas magnātiem. Ūnijas mērķis bija Lietuvas lielkņazistes Radzivilu vadībā atdalīšana no Polijas karalistes. 16. un 17. gadsimtā pilsētā ieradās skotu protestanti, kuri saglabāja savu identitāti vēl līdz 19. gadsimta vidum. Lietuvas PSR laikā pie pilsētas atradās PSRS kara aviācijas bāze.

Saimniecība 
Nozīmīgs ķīmijas un pārtikas rūpniecības centrs. Ķēdaiņos atrodas minerālmēslu rūpnīca "Lifosa", kompānijas "Nordzucker" cukurfabrika, pārtikas (majonēžu un mērču) ražošanas uzņēmums "Vesiga", kā arī politiķim Viktoram Uspaskiham (Viktoras Uspaskich) piederošais koncerns "Vikonda". Minerālmēslu rūpnīcas apkaimē atrodas liels ražošanas blakusprodukta fosfoģipša "kalns".

Iedzīvotāji 

Uz ziemeļiem no pilsētas — Šeteiņu ciemā, dzimis Nobela prēmijas laureāts Česlavs Milošs (Czesław Miłosz, 1911—2004).

Sports 
 Ķēdaiņu "Nevėžis" — futbola klubs;
 FK Kėdainiai — futbola klubs;
 Ķēdaiņu "Nevėžis" — basketbola klubs.

Sadraudzības partneri 

  Svalöv 
  Sömmerda
  Kohtla-Jerve
  Brodņica
  Lobeza
  Rostova

Galerija

Ārējās saites 

Ķēdaiņu tūrisma informācijas centra mājaslapa  

Lietuvas pilsētas
Ķelme

Ķelme () ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas rietumos, 45 kilometrus uz dienvidrietumiem no Šauļiem. Pilsētai ir seņūnijas statuss. Austrumos un dienvidos no pilsētas līkumo Kražantes, bet otrā pilsētas pusē tek Vilbēnas upe. Ķelmē atrodas 1908. gadā celtā Sv. Jaunavas Marijas debesbraukšanas baznīca, Ķelmes evaņģēliski luteriskā baznīca, Ķelmes reformātu baznīca, kultūras nams, pasta nodaļa (LT-86001), Ķelmes muižas pils (arhitektūras un vēstures piemineklis) un novada muzejs, rajona slimnīca. Ziemeļos atrodas Ķelmes sils, austrumos — ģimenes dārziņi, pilsētas rietumu nomalē ir Šauļu — Sovetskas šoseja.

Rakstos pirmoreiz minēta 1484. gadā. Otrā pasaules kara laikā 1944. gada 15 augustā pie Ķelmes sākās Vācijas armijas pretuzbrukums (Unternehmen Doppelkopf) PSRS spēkiem, kura rezultātā Sarkanā armija tika atspiesta no Rīgas līča piekrastes pie Tukuma.

Sadraudzības pilsētas 

  Bilgoraja, Polija
  Līnene, Vācija

Sports 
 KK Kelmė — basketbola klubs.
 KFK Kražantė — bijušis basketbola un futbola klubs (1994–2006).
 Kelmės FK — pilsētas futbola klubs.

Ārējās saites

Lietuvas pilsētas
Kretinga

Kretinga () ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas rietumos, pilsētas un arī apkārtnes seņūnijas centrs. Atrodas pie Akmenas upes, 11 km uz austrumiem no Palangas, 25 km uz ziemeļaustrumiem no Klaipēdas. Kretinga ir viena no vecākajām pilsētām Lietuvas rietumu daļā, pilsētbūvniecības piemineklis.

Lielākā daļa no pilsētas atrodas Akmenas upes austrumkrastā, kur atrodas pašvaldības ēka, katoļu baznīca (uzcelta 1617. gadā), bernardīniešu klosteris (arī franciskāņu klosteris ar vecāko saglabājušos saules pulksteni Lietuvā — ap 1610. gadu), kapliča, Kretingas evaņģēliski luteriskā baznīca, pareizticīgo Kretingas Dievamātes baznīca, kultūras nams, pasta nodaļa. Ziemeļu daļā atrodas Tiškeviču muižas pils (tajā darbojas Kretingas muzejs) un parks, rajona centrālā slimnīca, poliklīnika, divi ezeri. Akmenas upes labajā krastā atrodas rūpniecības uzņēmumi (elektrības tīkli, celtniecības, santehnikas uzņēmumi, zvērkopības ferma, A/S „Kretingos grūdai“ un citi), pilsētu šķērso dzelzceļš uz Klaipēdu.

Vēsture 
Pilsēta pirmoreiz minēta 1253. gadā hronikā kā Cretyn. 1602. gadā hetmanis Jans Karols Hodkevičs uzcēla šeit koka baznīcu un nodibināja klosteri, ap kuru attīstījās pilsēta. 1621. gadā pilsēta nonāca Sapehu kontrolē, bet 1720. gadā — Masaļsku dzimtas īpašumā, kuri 1774. gadā šeit nodibināja ģimnāziju. Pēc Polijas-Lietuvas trešās dalīšanas 1795. gadā Kretinga tika pievienota Krievijai un kļuva par robežpilsētu ar Prūsiju, vēlāk — Vāciju. 1882. gadā no Kretingas uz Pluņģi un Rietavu tika izveidota Lietuvā pirmā telefona līnija. 1875. gadā grāfs Tiškevičs pie pilsētas sāka muižas pils celtniecību. Pirmā pasaules kara laikā vācieši no Kretingas uz Priekuli izbūvēja dzelzceļa līniju.

Cilvēki 
 Joahims Baumanis (Joachim Baumann, 1712–1759), luterāņu mācītājs
 Gintars Einiķis (Gintaras Einikis, 1969), basketbolists

Ārējās saites 
 

Lietuvas pilsētas
Kuršēni

Kuršēni () ir pilsēta Lietuvas ziemeļos uz rietumiem no Šauļiem pie Ventas upes.

Pirmoreiz rakstos minēta 16. gadsimtā. Bermontiādes laikā Kuršēnos bāzējās Virgoļiča korpuss. Kuršēni ir futbolista Deivida Česnauska (Deividas Česnauskis, 1981) un amerikāņu vēsturnieka Donalda Kagana (Donald Kagan, 1932) dzimtā pilsēta.

Ārējās saites

Lietuvas pilsētas
Marijampole

Marijampole (; no 1955. līdz 1989. gadam - Kapsuka ()) ir Lietuvas pilsēta, atrodas 56 km uz dienvidrietumiem no Kauņas, pašvaldības centrs un Lietuvas Suvalkijas lielākā pilsēta. No ziemeļiem uz dienvidiem pilsētu šķērso dzelzceļš. Attālums no Lietuvas galvaspilsētas Viļņas ir 139 kilometru, no Klaipēdas ostas - 236 kilometru.

Marijampole pēc iedzīvotāju skaita ir septītā lielākā Lietuvas pilsēta. Pilsētas platība - 2050,7 ha. Šešupe pilsētu sadala divās daļās, kuras savieno 6 tilti. Lielākā pilsētas daļa ir upes austrumu krastā. Sv. Erceņģeļa Miķeļa baznīca, Sv. Jura klosteris, luterāņu baznīca, apriņķa slimnīca, divas audzināšanas mājas (Sv. Erceņģeļa Miķeļa un Sv. Marijas). Pilsētas centrā ir Jona Basanaviča vārdā nosauktais laukums. Marijampolē ir 27 valsts mācību iestādes: 7 pirmsskolas, 5 bērnudārzi, 1 elementārskola, 6 vidusskolas, 1 ģimnāzija, Jaunatnes skola, Pieaugušo apmācības centrs, 5 citas mācību iestādes. Marijampolē atrodas Taura apgabala Lietuvas mažabrāļu muzejs. Ir drāmas teātris.

Rakstos pirmoreiz minēta 1667. gadā kā Pašesupes ciems. Vēlāk šeit attīstījās Staropoles pilsētiņa, kas 1765. gadā nodega. Pēc ugunsgrēka šeit tika nodibināts mariāņu klosteris, un apdzīvotā vieta ieguva savu pašreizējo nosaukumu. 1792. gadā Polijas pēdējais karalis Staņislavs Poņatovskis piešķira Marijampolei pilsētas tiesības. Pēc Polijas dalīšanām Marijampole nokļuva Prūsijā, tomēr pēc Napoleona kariem tā tika piešķirta Krievijai. 1865. gadā, pēc Janvāra sacelšanās sakāves, Marijampoles klosteris kļuva vienīgais Krievijas varas iestāžu atļautais mariāņu klosteris bijušās Polijas teritorijā. Pēc Pirmā pasaules kara pilsēta iekļāvās Lietuvas valstī. Lietuvas PSR laikā, no 1955. līdz 1989. gadam, pilsēta tika saukta par Kapsuku, lietuviešu komunista Vinca Mickeviča-Kapsuka vārdā, kurš mācījies vietējā ģimnāzijā.

19. gadsimta vidū vietējā ģimnāzijā mācījās lietuviešu atmodas darbinieki Jons Basanavičs, Kazis Grīņus un Vincs Kudirka. Starp pasaules kariem vietējā ģimnāzijā mācījās lietuviešu izcelsmes franču semiotiķis Alģirts Žiljēns Greimas (Algirdas Julien Greimas, 1917-1992). Marijampole ir basketbolista Darjus Songailas (Darius Songaila, 1978) dzimtā pilsēta. Pilsētas pievārtē dzimis bīskaps Jurģis Matulaitis-Matulevičs (Jurgis Matulaitis-Matulevičius, 1871-1927).

Sports 
 Sūduva — futbola klubs.
 Marijampoles centrālais stadions (ARVI Arena).

Lietuvas pilsētas
Palanga

Palanga (, žemaišu: Palonga) ir pilsēta un pašvaldība Lietuvā pie Baltijas jūras, 25 km uz ziemeļiem no Klaipēdas. Palanga ir ievērojama kūrortpilsēta. Pilsētas daļas ietilpst — Palanga, Sventāja un Būtiņģe, atrodas 3 pasta nodaļas (centrālā — LT-00001).

Vēsture 
Līdz 13. gadsimtam Palangas apvidus ietilpa kuršu Megavas zemē. Pēc Kursas sadalīšanas 1253. gadā to ieguva Livonijas ordenis. Līdz 15. gadsimtam tā bija strīdus teritorija starp žemaišiem un Vācu ordeni. Pēc 1422. gada Melnas līguma to ieguva Lietuvas dižkunigaitija, vēlāk Polijas—Lietuvas kopvalsts. Lielā Ziemeļu kara laikā 1705. gadā zviedru karaspēks ieņēma un izpostīja Palangas ostu, vēlāk lietuvieši to atguva. Pilsētas tiesības no 1791. gada.

Pēc 1795. gada Polijas dalīšanas Palanga nonāca Krievijas impērijas sastāvā. 1819. gadā Palangas pagastu pievienoja Kurzemes guberņas Grobiņas apriņķim, rezultātā Kurzemei bija 6,4 km gara robeža ar Prūsijas karalisti, vēlāk Vācijas impēriju.
Pulkvedis Mihaels Tiškevičs (1761–1839) 1824. gadā nopirka Palangas muižu, viņa mazdēls Fēlikss Tiškevičs (1870–1932) 1897. gadā Palangā uzcēla neoklasicisma stila pili (arhitekts Francis Švehtens).
19. gadsimta beigās Palangas proģimnāzijā mācījās Antans Smetona. 
Latvijas brīvības cīņu beigās  Latvijas armija atbrīvoja Palangu no bermontiešiem un neilgu laiku netālu no tās atradās Latvijas—Vācijas robeža. Lai dotu Lietuvas Republikai pieeju Baltijas jūrai, 1921. gadā Latvijas—Lietuvas robežlīgumā Palangas apgabalu (111 km2) pievienoja Lietuvai, tomēr vēlāk Lietuva ieguva arī Klaipēdas ostu, bet Palangu lietuvieši pārsvarā izmantoja kā jūrmalas peldvietu. 1881. gadā Palangā dzīvoja ap 1600 iedzīvotāju, 1897. gadā ap 2000, 1926. gadā ap 2000 iedzīvotāju, no kuriem liela daļa bija latvieši. 
1998. gadā pilsētas ziemeļu daļā — Būtiņģē tika atklāts Būtiņģes naftas termināls.

Daba un ģeogrāfija 

Caur pilsētu uz rietumiem plūst Rāžes upe, pār kuru uzbūvēts 10 tiltu un tiltiņu. Pilsētas rietumu nomali apskalo Baltijas jūra, šeit atrodas pilsētas pludmale. Palangas austrumos atrodas „Pavėsio” ģimenes dārziņi. Dienvidu nomalē atrodas Nemirseta ar etnogrāfisko Anaišu kapsētu. Klaipēdas virzienā uzbūvētas kājāmgājēju un riteņbraucēju takas. Palangā atrodas arī hipodroms.

Transports 

Palangā ir iespējams nokļūt no Klaipēdas, Šauļiem un Liepājas. Palangai nav dzelzceļa savienojuma, bet starp Palangu, un Sventāju atrodas Palangas starptautiskā lidosta, kura nodrošina gaisa savienojumus ar Rīgu, Oslo un Kopenhāgenu.

Klimats 

Kaut arī pilsētai raksturīgs jūras klimats (vējains un diezgan daudz nokrišņu), 1994. gada jūlijā un 2002. gada augustā nokrišņu pilsētā nebija vispār (0,0 mm).

Iedzīvotāji 
Iedzīvotāju skaits pa gadiem

Tautības

 Tautas skaitīšanu dati.

Sports 
 FK Palanga — futbola klubs.
 FK Gintaras Palanga — futbola klubs.
 Palangas centrālais stadions.

Galerija

Sadraudzības partneri 

  Frederiksberga, Dānija
  Jūrmala, Latvija
  Liepāja, Latvija
  Lodza, Polija
  Ustka, Polija
  Pērnava, Igaunija
  Simrishamna, Zviedrija

Atsauces

Ārējās saites 
 www.palanga.lt 
 Vēsturiskas Palangas fotogrāfijas

Grobiņas apriņķis
Panevēža

Panevēža (dažkārt saukta arī Paņevēža, Poņevēži, , ) ir pilsēta Lietuvā, Aukštaitijas neformālā galvaspilsēta, 136 kilometrus uz ziemeļrietumiem no Viļņas. Tā ir viena no lielākajām Lietuvas pilsētām (piektā pēc lieluma 2005. gadā), atrodas Lietuvas ziemeļos, pie Nevēžas upes. Pilsētas platība ~52 km². Panevēža ir pilsētas pašvaldības un rajona pašvaldības centrs.

Nozīmīgākie uzņēmumi: elektronikas rūpnīca "Ekranas", alus darītava "Kalnapilis", iesala rūpnīca "Viking Malt", dzirnavas "Malsena", audumu rūpnīca "Linas", UAB PKC Group Lithuania rūpnīca elektrisko sadales sistēmu ražošanai smagajam transportam, UAB Harju Elekter elektronisko iekārtu ražotne.

Pilsēta ir izdevīgā ģeogrāfiskā stāvoklī, šeit krustojas nozīmīgas automaģistrāles, tostarp starptautiskā "Via Baltica" maģistrāle. Līdz neaizsalstošajai Klaipēdas jūras ostai ir 240 kilometri. Pilsētu krusto dzelzceļš, ir trīs lidostas.

Panevēžas centrā, Nevēžas kreisajā krastā ir Kristus Karaļa katedrāle, Sv. Trīsvienības baznīca, pareizticīgo baznīca, luterāņu baznīca. Otrā krastā — Sv. Pētera un Pāvila baznīca un pilsētas vecās kapsētas.

Pilsētā ir vairāki teātri (ievērojamākais — Panevēžas Joza Miltiņa drāmas teātris), arī vienīgais Eiropā Leļļu ratu teātris, mākslas galerijas. Pie Nevēžas vecupes ir dekoratīvo skulptūru skvērs. Ir slimnīca, apvienota ar veselības pakalpojumu centru.

Vēsture 
Panevēža atrodas senās zemgaļu zemes Upītes teritorijā, 12 km uz ziemeļiem no senā Upītes pilskalna, kas līdz 16. gadsimtam bija zemes administratīvais centrs. 
Panevēža rakstos pirmoreiz minēta 1503. gada 7. septembrī Lietuvas lielkņaza un Polijas karaļa Aleksandra (Aleksander Jagiellończyk, Aleksandras) dokumentā, tāpēc viņu uzskata par pilsētas dibinātāju.
16. gadsimtā Panevēža bija karaļa pilsēta.

1727. gadā pilsētā apmetās katoļu piāristu ordeņa garīdznieki, nodibinot pirmo ģimnāziju pilsētā.
Panevēžas iedzīvotāji aktīvi piedalījās gan Novembra, gan Janvāra sacelšanās notikumos.

Kopš 19. gadsimta beigām pilsēta attīstījās kā rūpniecības centrs. 
Otrā pasaules kara laikā tika pilnībā iznīcināta pilsētas ebreju kopiena (1923. gadā to bija 36% no pilsētas iedzīvotājiem). Lietuvas PSR uz austrumiem no pilsētas bija liela PSRS kara aviācijas bāze.

Cilvēki 
1897. gadā, kad Rainis atradās apcietinājumā Panevēžā, viņš šeit salaulājās ar dzejnieci Aspaziju. 20. gadsimta sākumā Panevēžas reālskolu beidza ģenerālis Andrejs Krustiņš.

Panevēžā dzimuši:
 Edgars Česnauskis (Edgaras Česnauskis, 1984) — futbolists
 Jons Kazlausks (Jonas Kazlauskas, 1954) — basketbolists un basketbola treneris
 Ignāts Konovalovs (Ignatas Konovalovas, 1985) — diska metējs

Sports 
Sporta klubi:
FK Panevėžys ir Lietuvas futbola klubs;
Panevēžas "Ekranas" ir bijušais Lietuvas futbola klubs;
Panevēžas "Lietkabelis" ir profesionāls basketbola klubs;

Sporta būves:
Aukštaitijas stadions (ietilpība: 4 000);
"Cido" Arena.

Ārējās saites 

 Skats uz Panevēžu (WebCam), balticlivecam.com
Prieni

Prieni () ir pilsēta Lietuvas dienviddaļā, abos Nemunas krastos, pašvaldības un pilsētas seņūnijas centrs. Pilsēta atrodas 39 kilometru uz dienvidiem no Kauņas, 100 kilometru uz rietumiem no Viļņas, 30 kilomnetru uz ziemeļiem no Alītas un 40 kilometru uz austrumiem no Marijampoles.

Lielāka Prienu daļa atrodas Nemunas kreisajā krastā. Labajā krastā - Paprienes mikrorajons, kurā atrodas centrālā slimnīca un pansionāts. Pār Nemunu Prienos uzbūvēts tilts (Prienu tilts). Pilsētas centrā atrodas Brīvības laukums, koka Kristus Atklāsmes baznīca (uzcelta 1750. gadā), novada muzejs, kultūras centrs, pasts (LT-59001), piemineklis Ķēstutim, Prienu pils vieta (Butlera pils) un Revonas parks (pilsētas parks), ziemeļos — pilsētas kapsēta. Saglabājušās vienas no lielākajām Lietuvā bijušās papīra manufaktūras (18.—19. gadsimts) ēkas. Prienu ziemeļrietumos atrodas ģimenes dārziņi, dienvidrietumos plešas Prienu sils. Pilsētas nomales pie Nemunas krasta atrodas Nemunas loku reģionālajā parkā. Birštonas kūrorta virzienā ved asfaltēta kājāmgājēju un riteņbraucēju taka.

Pilsēta rakstos pirmoreiz minēta 1502. gadā. Pilsētas tiesības no 1609. gada. No pilsētas rūpniecības uzņēmumiem var atzīmēt kompāniju JSC Sportine Aviacija ir Ko, kas kopš 1969. gada izgatavo planierus. Pilsētas basketbola komanda "BC Prienai" ir 2010-11 un 2011-12 gada sezonas trešās vietas ieguvēji Lietuvas basketbola līgā.

Pilsētas pievārtē ir dzimis lietuviešu dzejnieks Justīns Marcinkevičs (Justinas Marcinkevičius, 1930-2011).

Ārējās saites 
 
 JSC Sportine Aviacija ir Ko - planieru izgatavošanas kompānija 

Lietuvas pilsētas
Šauļi

Šauļi (, vēsturiski , , , ) ir pilsēta Lietuvas ziemeļos, 210 kilometru uz ziemeļrietumiem no Viļņas, 160 kilometru uz austrumiem no Klaipēdas un 128 kilometru uz dienvidiem no Rīgas. Ceturtā lielākā Lietuvas pilsēta pēc iedzīvotāju skaita. Atsevišķas pašvaldības un rajona pašvaldības centrs. Pilsētas dienvidos ir liels Rēkīva ezers, uz ziemeļiem no tā — Marģu dīķis, pilsētas ziemeļos — Talšas ezers, tālēk uz ziemeļiem — Ginkūnu ezers.

Šauļi ir nozīmīgs dzelzceļa mezgls — dzelzceļš uz Rīgu, Viļņu, Kauņu. Pilsētas centrā atrodas Tirgus laukums, aiz kura — pilsētas parks. Lielākais pilsētā ir Salduves parks pie Salduves pakalna. Otrā ezera krastā — vecā kapsēta.

Pilsētas dienvidaustrumos ir lidosta, kurā atrodas NATO spēku aviācijas bāze, kas veic Baltijas valstu gaisa patrulēšanu.

Vēsture 

Šauļi ir izveidojušies netālu no seno zemgaļu Saules pilskalna un svētvietas, šobrīd pazīstams kā Krusta kalns. Par Šauļu pirmo pieminēšanu rakstos uzskata 1236. gada 22. septembri, kad notika Saules kauja, kaut arī nav precīzi zināms, ka tā notikusi pie pilsētas.

1589. gadā Šauļiem piešķīra Magdeburgas tiesības. Tomēr 17. un 18. gadsimtā Šauļi Poļu-zviedru karu un mēra epidēmijas dēļ panīka.

Pēc Polijas-Lietuvas dalīšanas Šauļi nokļuva Krievijas impērijas sastāvā. 19. gadsimtā pilsēta izveidojās par tekstilrūpniecības centru. Kopš 1874. gada cauri Šauļiem gāja dzelzceļa līnija Liepāja—Romni. 1909. gadā vairāk kā puse pilsētas iedzīvotāju bija ebreji. 1915. gadā cauri Šauļiem uzbūvēta dzelzceļa līnija Jelgava—Šauļi—Tilzīte.

Pilsēta smagi cieta abos pasaules karos. Lietuvas Brīvības cīņu laikā, Šauļi bija boļševiku atbalsta bāze — 1919. gada 1. janvārī vietējie komunisti sagrāba varu pilsētā. 1. pasaules kara laikā tika nopostītas 65% pilsētas ēku, bet 2. pasaules kara laikā — 80% ēku.

Cilvēki 

Šauļos dzimuši:

 Viktorija Čmilīte (Viktorija Čmilytė, 1983) — šahiste
 Deimante Daulīte (Deimantė Daulytė, 1989) — šahiste
 Roberts Javtoks (Robertas Javtokas, 1980) — basketbolists
 Mindaugs Žukausks (Mindaugas Žukauskas, 1975) — basketbolists
Vītauts Gaļinauskas — riteņbraucējs

Sports 
 KK Šiauliai — basketbola klubs.
 FC Gintra — futbola klubs.
 FA Šiauliai — futbola klubs (un Akademija).
 FC Šiauliai - bijušis futbola klubs (2004–2016).
 Centrālais stadions.

Ārējās saites
Telši

Telši (, žemaišu: Telšē, ) ir pilsēta Lietuvas ziemeļrietumos, neformālā Žemaitijas galvaspilsēta.

No pilsētas rūpniecības uzņēmumiem pazīstama ir piena pārstrādes kompānija "Žemaitijos pienas". Pilsētā atrodas Žemaitijas muzejs "Alka" ar etnogrāfiskā brīvdabas muzeja nodaļu pilsētas dienvidos. Telšos atrodas Žemaites Drāmas teātris.

Vēsture 

Līdz 13. gadsimtam tagadējais Telšu apriņķis atradās Cekļa zemē Kursas dienvidos, kuru pēc 1260. gada uzvaras Durbes kaujā ieguva žemaiši, tomēr kuršu valoda šeit saglabājās līdz pat 15. gs. sākumam. Telšes upe (Talsa) pirmo reizi pieminēta Vācu ordeņa hronikā 1317. gadā, bet 1398. gada Saliņas līgumā par Žemaitijas "iznomāšanu" Vācu ordenim pieminēta apdzīvota vieta Talsa. Ilgajās cīņās starp Lietuvas dižkunigaitiju un Vācu ordeni šī strīdus teritorija tika pilnīgi izpostīta. Tikai 1527. gadā atkal parādījās norādes par Telšiem kā pagasta centru, kurā 1536. gadā uzcelta katoļu baznīca un 1624. gadā bernardīniešu ordeņa klosteris. 1740. gadā atvēra katoļu priesteru semināru. Tagadējā Svētā Padujas Antonijas katedrāle pakalnā uzcelta 1765. gadā.
1791. gadā Telšu miestam piešķīra Magdeburgas tiesības un savu ģerboni, 1793. gadā atvēra pirmo pilsētas skolu. Līdz Pirmajam pasaules karam lielāka daļa Telšu iedzīvotāju bija ebreji, 1875. gadā Telšos nodibināja ebreju reliģisko skolu (Yeshivat Telz).

Otrā pasaules kara laikā pēc Lietuvas okupācijas PSRS Iekšlietu tautas komisariāta specvienība naktī uz 1941. gada 25. jūniju Raiņu mežā pie Telšiem nošāva 76 lietuviešu politiskos ieslodzītos, šī masu slepkavība pazīstama kā Raiņu slaktiņš (). Savukārt nacisti iznīcināja gandrīz visus Telšos palikušos ebrejus.

Cilvēki 

Telšos dzimuši Polijas pirmais prezidents Gabriels Narutovičs (Gabriel Narutowicz, 1865—1922) un Lietuvas prezidents Rolands Pakss (Rolandas Paksas, 1956), dziedātāja Jurga Šeduikīte (Jurga Šeduikytė, 1980), bibliofils Vilfrids Mihails Voiničs (Wilfrid Michael Voynich, 1865—1930).

Sports 
 FC Džiugas Telšiai
 Centrālais stadions.

Ārējās saites 
 Telšu portāls
 Žemaitijos pienas
 Žemaitijas muzejs "Alka"
 FK MASTIS-Telšu futbola klubs
 OK Telsiai — Telšu orietēšanās klubs

Lietuvas pilsētas
Utena

Utena () ir pilsēta un pašvaldības centrs Lietuvas ziemeļaustrumos. Rakstos pieminēta kopš 1261. gada.

Rūpnieciska pilsēta. Lielākie uzņēmumi – "Utenos trikotažas", "Utenos alus", kompānijas "Biovela" gaļas kombināts.

Dzimuši 
 Jons Valančūns (1992), basketbolists.

Sports 
 Utenas "Utenis" — futbola klubs;
 Utenos Juventus — basketbola klubs.

Ārējās saites 
 
 Utenos trikotažas
 Utenos alus
 Biovela

Lietuvas pilsētas
Vilkavišķi

Vilkavišķi () ir pilsēta un pašavaldības centrs Lietuvas dienvidrietumos uz rietumiem no Marijampoles. Pilsēta izveidojusies divu upju — Saimenes un Vilkavas satekā.

Pilsētas tiesības Vilkavišķiem 1670. gadā piešķīra Polijas karalis Jans II Kazimirs. Pēc Polijas dalīšanām Vilkavišķi iekļāvās Prūsijā, pēc Napoleona kariem — Krievijā.

Vilkavišķos dzimusi lietuviešu aktrise Aiste Diržūte. Uz dienvidiem no pilsētas, Ožkabaļu ciemā dzimis lietuviešu atmodas darbinieks Jons Basanavičs (1851—1927), bet uz austrumiem no pilsētas — Paežeru ciemā dzimis Lietuvas valsts himnas „Tautiskā dziesma” autors Vincs Kudirka (1858—1899).

Ārējās saites 
 

Lietuvas pilsētas
Fenols

Fenols (karbolskābe, hidroksibenzols, oksibenzols, C6H5OH) tīrā veidā ir bezkrāsaina kristāliska viela ar specifisku smaku (ož pēc guaša krāsām). Oksidējoties ar gaisa skābekli, fenola kristāli kļūst sarkanīgi. Ar vārdu fenoli apzīmē arī citus organiskos savienojumus, kur hidroksilgrupa ir tieši saistīta ar benzola gredzenu. Fenols ir vienkāršākais fenolu grupas pārstāvis.

Iegūšana 
Fenolu var iegūt, oksidējot kumolu (izopropilbenzolu), oksidējot benzoskābi vai benzolu, vai arī, hidrolizējot hlorbenzolu. Fenols ir arī sastopams akmeņogļu darvā.

Īpašības 
Fenols daļēji šķīst ūdenī un ir vāja skābe, kas tomēr ir daudz stiprāka nekā skābju īpašības alifātiskajiem spirtiem. Tas, atšķirībā no alifātiskajiem spirtiem, spēj reaģēt ar nātrija hidroksīdu, veidojot nātrija fenolātu (NaC6H5O). Tas ir iespējams, jo pēc Brendsteda teorijas fenols ir skābe, kurai disociējot ūdens šķīdumā, no tās atšķeļas ūdeņraža joni, kas, savienojoties ar hidroksiljoniem, veido ūdeni.

Toksiskums 

 
Fenola tvaikiem piemīt kairinoša iedarbība uz ādu un gļotādām. Tīrs fenols, nonākot uz ādas, izraisa ļoti sāpīgus un ilgi nedzīstošus apdegumus. Ļoti viegli iekļūst organismā, pat caur nebojātu ādu. Nonākot organismā, praktiski uzreiz sāk iedarboties uz galvas smadzeņu audiem. Pat nelielas fenola devas var izraisīt ļoti nopietnus veselības traucējumus. Akūti saindēšanās gadījumi bieži noved pie nāves.

Pirmā palīdzība: pēc iespējas ātri novilkt drēbes un mazgāt apdedzinātas vietas ar lielu ūdens daudzumu vismaz 15 minūtes. Kuņģi skalot ar ūdeni, lietot aktivēto ogli. Nelietot alkoholu un taukus. Obligāti meklēt mediķu palīdzību.

Izmantošana 
Fenolu lieto par termoreaktīvo polimēru izejvielu (fenolformaldehīda plastmasām).
Nitrējot fenolu, var iegūt 2,4,6-trinitrofenolu (pikrīnskābi). Fenolu (hidroksibenzolu) agrāk lietoja par antiseptiķi, taču mūsdienās šādiem mērķiem vairāk lieto aizvietotos fenolus, jo tie ir efektīvāki. Fenols ir arī vairāku bioloģiski aktīvo vielu sākotnējā izejviela (acetilsalicilskābe, herbicīdi).

Ārējās saites 
 fenols | Medicīnas termins 

Fenoli
Krievijas Impērijas armijas dienesta pakāpes

Krievijas Impērijas armijas dienesta pakāpes bija Krievijas impērijas un Krievijas Republikas bruņotajos spēkos lietotas dienesta pakāpes līdz Oktobra revolūcijai. Sākotnēji tika lietotas arī Latvijas armijā līdz 1919. gada 28. februārim, kad ar apsardzības ministra pavēli Nr. 13 tās tika atceltas.

1884. — 1917. gads 

<TABLE border=1 width="100%">
   Kategorija
  Kājnieki
  Kavalērija
  Kazaki
  <TD>Artilērija
   Zemākās pakāpesНижние чины
  IerindnieksРядовой
  IerindnieksРядовой
  KazaksКазак
  KanonierisКанонир
  JefreitorsЕфрейтор
  JefreitorsЕфрейтор
  PrikaznijsПриказный
  BombardierisБомбардир</TR>
   ApakšvirsniekiУнтер-офицеры
  Jaunākais unteroficierisМладший унтер-офицер
  Jaunākais unteroficierisМладший унтер-офицер
  Jaunākais urjadņiksМладший урядник
  Jaunākais feijerverkersМладший фейерверкер
  Vecākais unteroficierisСтарший унтер-офицер
  Vecākais unteroficierisСтарший унтер-офицер
  Vecākais urjadņiksСтарший урядник
  Vecākais feijerverkersСтарший фейерверкер</TR>
  FeldfēbelisФельдфебель
  VahmistrsВахмистр
  VahmistrsВахмистр
  FeldfēbelisФельдфебель</TR>
  ApakšpraporščiksПодпрапорщик
  -
  ApakšhorunžijsПодхорунжий
  ApakšpraporščiksПодпрапорщик</TR>
  ZaurjadpraporščiksЗауряд-прапорщик
  -
  -
  ZaurjadpraporščiksЗауряд-прапорщик</TR>
VirsniekiОбер-офицеры
  PraporščiksПрапорщик
  KornetsКорнет
  HorunžijsХорунжий
  PraporščiksПрапорщик</TR>
  PodporučiksПодпоручик
  -
  -
  PodporučiksПодпоручик</TR>
  PoručiksПоручик
  PoručiksПоручик
  SotņiksСотник
  PoručiksПоручик</TR>
  ŠtabskapteinisШтабс-капитан
  ŠtabrotmistrsШтаб-ротмистр
  ApakšjesaulsПодъесаул
  ŠtabskapteinisШтабс-капитан</TR>
  KapteinisКапитан
  RotmistrsРотмистр
  JesaulsЕсаул
  KapteinisКапитан</TR>
Štāba virsniekiШтаб-офицеры
  ApakšpulkvedisПодполковник
  ApakšpulkvedisПодполковник
  Armijas staršinaВойсковой старшина
  ApakšpulkvedisПодполковник</TR>
  PulkvedisПолковник
  PulkvedisПолковник
  PulkvedisПолковник
  PulkvedisПолковник</TR>
ĢenerāļiГенералы
  ĢenerālmajorsГенерал-майор
  ĢenerālmajorsГенерал-майор
  -
  ĢenerālmajorsГенерал-майор</TR>
  ĢenerālleitnantsГенерал-лейтенант
  ĢenerālleitnantsГенерал-лейтенант
  -
  ĢenerālporučiksГенерал-поручик</TR>
  Infantērijas ģenerālisГенерал от инфантерии
  Kavalērijas ģenerālisГенерал от кавалерии
  -
  ĢenerālfeldcehmeistersГенерал-фельдцехмейстер</TR>
  ĢenerālfeldmaršalsГенерал-фельдмаршал
  -
  -
  -</TR>
</TABLE>

dienesta pakāpes
Kārlis V Hābsburgs

Kārlis V (), Spānijā — Karloss I (, dzimis  Ģentē, miris  San Heronimo de Justē (San Jerónimo de Yuste) Estremadūrā), bija Svētās Romas impērijas ķeizars (1519—1556), pirmais apvienotās Spānijas karalis (1519—1556), Hābsburgu dinastijas pārstāvis.

Kārlis V bija Hābsburga Filipa Skaistā un Huanas Trakās vecākais dēls. Viens no varenākajiem valdniekiem Eiropā. Tieši vai pastarpināti valdīja mūsdienu Spānijā, Beļģijā, Nīderlandē, Dienviditālijā, Austrijā, Vācijā.

Prata vairākas valodas un uzskatīja sevi par visas kristīgās pasaules svarīgāko valdnieku. Kārļa V laikā Ernans Kortess un Fransisko Pisarro iznīcināja attiecīgi Acteku impēriju un Inku impēriju. Pats Kārlis V karoja ar Franciju, Osmaņu impēriju.

Tomēr, cenšoties iznīdēt Vācijā radušos reformāciju, pēc Augsburgas miera bija spiests atteikties no troņa.

Ārējās saites

1500. gadā dzimušie
1558. gadā mirušie
Austrumflandrijā dzimušie
Hābsburgu dinastija
Spānijas monarhi
Svētās Romas impērijas imperatori
Vācijas karaļi
Sicīlijas karaļi
Austrijas valdnieki
Dīsburga

Dīsburga jeb Duisburga () ir sena Vācijas pilsēta, kas atrodas valsts rietumos, Rūras baseinā pie Rūras upes ietekas Reinā. Dīsburga atrodas Ziemeļreinas-Vestfālenes federālajā zemē. Tā ir piektā lielākā Ziemeļreinas-Vestfālenes pilsēta.  Pēc 2013. gada datiem Dīsburgas administratīvajās robežās dzīvo 486 855 iedzīvotāji. Pēc iedzīvotāju skaita tā ir Vācijas piecpadsmitā lielākā pilsēta un 63. lielākā Eiropas Savienības pilsēta. 

Dīsburga ir nozīmīgs smagās rūpniecības un tirdzniecības centrs. Pilsētā atrodas Dīsburgas osta, kas ir lielākā iekšzemes osta pasaulē. Dīsburgā atrodas universitāte, kas ar vairāk kā 39 000 studentu ir viena no lielākajām Vācijas universitātēm.

Vēsture 
Tā kā pilsēta novietota stratēģiski svarīgā vietā, pirmās apmetnes pilsētas teritorijā radās jau 1.gadsimtā. 5. gadsimtā romieši šeit uzceļ fortu. Pilsēta strauji attīstās, bet ap 1000.gadu Reina maina savu gultni un pilsēta savā izaugsmē apstājas. Dīsburga iegūst brīvpilsētas statusu, bet 1666.gadā tiek iekļauta Brandenburgas-Prūsijas sastāvā.

Jaunu impulsu Dīsburgas attīstībā atnes rūpnieciskā revolūcija un akmeņogļu atradņu izstrādnes sākums. Dīsburga ir pilsēta, kurā primāri attīstījās viens no Vācijas smagās rūpniecības flagmaņiem - Augusta Tissena nodibinātais - Thyssen AG. Mūsdienās Dīsburga ir viens no Vācijas melnās metalurģijas centriem - šeit iegūst gandrīz pusi no valsts čuguna un tērauda produkcijas.

Ievērojami objekti 
 Dīsburgas upes ostu (Duisport) - lielāko iekšzemes ostu Eiropā.
 Ziemeļdīsburgas ainavu parku (Landschaftspark Duisburg-Nord) - publiski pieejamu pamestu rūpniecības kompleksu.

Atsauces

Ārējās saites 

Ziemeļreinas-Vestfālenes pilsētas
Hanzas pilsētas
Dienvidamerikas Futbola konfederācija

CONMEBOL jeb CSF (CONfederación sudaMEricana de FútBOL — 'Dienvidamerikas Futbola konfederācija') ir galvenā ar futbolu saistītā organizācija Dienvidamerikā.

Šo organizāciju 1916 . gada 9. jūlijā nodibināja urugvajietis Ektors Rivadavija Gomess. Argentīna, Urugvaja, Brazīlija un Čīle pēc veiksmīga Buenosairesā notikuša futbola turnīra kļuva par pirmajām tās dalībniecēm. Vēlāk organizācijā iestājās arī Paragvaja (1921), Peru (1925), Bolīvija (1926), Ekvadora (1927), Kolumbija (1936) un Venecuēla (1952). CONMEBOL ir FIFA locekle un atbild par visām ar profesionālo futbolu saistītajām lietām šajās valstīs. Organizācijas galvenā mītne atrodas Asunsjonā, Paragvajā. Pašreizējais izpildkomitejas prezidents ir Dr. Nikolass Leoss.

Gajāna, Surinama un Franču Gviāna nav CONMEBOL locekles — šo valstu federācijas ir iestājušās CONCACAF.

CONMEBOL rīkoto futbola sacensību skaitā ietilpst Copa America, kas ir Dienvidamerikas futbola čempionāts, Copa Libertadores de América (šis turnīrs ir analogs UEFA Čempionu Līgai) un Copa Sudamericana (apmēram tādas pašas nozīmes kā UEFA Kauss).

Ārējā saite 
 CONMEBOL oficiālā mājaslapa

FIFA konfederācijas
Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību reģiona futbola asociāciju konfederācija

Ziemeļamerikas, Centrālamerikas un Karību reģiona futbola asociāciju konfederācija ( (CONCACAF)) ir galvenā futbola dzīves organizētāja Ziemeļamerikā, Centrālamerikā un Karību salās. Organizācijā iestājušās arī trīs Dienvidamerikas neatkarīgās valstis — Gajāna, Surinama un Franču Gviāna.

CONCACAF tās pašreizējā formā tika nodibināta 1961. gadā. Tā ir viena no sešām kontinentālajām federācijām, kas iestājušās FIFA. CONCACAF galvenie organizatoriskie uzdevumi ir rīkot reģiona valstu izlašu un klubu sacensības, kā arī Pasaules Kausa kvalifikācijas turnīrus.

CONCACAF izlases Pasaules kausā 
 1930 — Meksika, ASV
 1934 — ASV
 1938 — Kuba
 1950 — Meksika, ASV
 1954 — Meksika
 1958 — Meksika
 1962 — Meksika
 1966 — Meksika
 1970 — Salvadora, Meksika
 1974 — Haiti
 1978 — Meksika
 1982 — Salvadora, Hondurasa
 1986 — Kanāda, Meksika
 1990 — Kostarika, ASV
 1994 — Meksika, ASV
 1998 — Jamaika, Meksika, ASV
 2002 — Kostarika, Meksika, ASV
 2006 — Kostarika, Meksika, ASV, Trinidāda un Tobāgo
 2010 — Meksika, ASV, Hondurasa
 2014 — Kostarika, Meksika, ASV, Hondurasa
 2018 — Meksika, Kostarika, Panama

Turnīri 
 CONCACAF Zelta kauss
 CONCACAF Sieviešu Zelta kauss
 UNCAF Nāciju Kauss
 Karību Kauss
 CONCACAF Čempionu kauss

Ārējās saites 
 Oficiālā tīmekļa vietne

FIFA konfederācijas
Zviedrijas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā ir apkoptas visas Zviedrijas pilsētas, kurām ir piešķirtas pilsētas privilēģijas, un tādējādi, kurām ir tiesības sevi saukt par pilsētām (zviedru valodā: stad). Pašlaik Zviedrijā ir 133 pilsētas. 

Uzskaitījumā norādītais gada skaitlis norāda, kad pilsēta tikusi izveidota un kad pilsētai tika piešķirta karaļa harta. Tiesiski un administratīvi termins stad netiek Zviedrijā lietots kopš 1971.gada pašvaldību reformas, kad pašvaldības (kommun) tika reformētas. Pirms reformas bija 132 pilsētu centri, kas bija titulu Stad.
Kopš 1971.g. 1. janvāra Zviedrijā ir 133 pašvaldības ar pilsētas statusu. Termins pilsēta parasti tiek izmantots blīvi apdzīvotām vietām un galvenokārt kalpo statistiskām vajadzībām.

Pilsētu sadalījums pa lēnēm

Uzskaitījums

Karte

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Okeānijas Futbola konfederācija

Okeānijas Futbola Konfederācija (Oceania Football Confederation, saīsināti OFC) ir viena no sešām kontinentālajām futbola federācijām. Tā organizē un uzrauga futbola sacensības Okeānijā un piedāvā šī reģiona valstīm iespēju cīnīties par iekļūšanu Pasaules kausa finālturnīrā.

Organizācija tika izveidota 1966. gadā, piedaloties Austrālijas, Jaunzēlandes un Fidži futbola federācijām. 2004. gada 12. maijā Jaunkaledonija kļuva par divpadsmito OFC locekli.

OFC par pilntiesīgu kontinentālo federāciju kļuva 1996. gadā, un tai 1998. gada Pasaules kausa finālturnīrā tika piešķirta "pusvieta" (labākā reģiona izlase aizvadīja divas spēles ar piektās vietas ieguvēju CONMEBOL kvalifikācijas grupā, un finālturnīrā iekļuva divu spēļu summā labākā komanda). OFC dalībvalstis piedalās arī Okeānijas Nāciju kausā, kas tiek rīkots reizi divos gados.

2005. gada sākumā Austrālijas Futbola Federācija uzsāka sarunas ar Āzijas Futbola Konfederāciju, kuru mērķis būtu panākt Austrālijas uzņemšanu šajā organizācijā. Šāds lēmums dotu Austrālijas izlasei iespēju cīnīties par garantētu vietu (bez pārspēles) Pasaules Kausa finālturnīrā. 23. martā AFC vienbalsīgi pieņēma šo piedāvājumu. Pēc tam Austrālija iesniedza oficiālu lūgumu izstāties no OFC, kas tika pieņemts 17. aprīlī. Kopš 2006. gada Austrālija ir AFC locekle.

OFC izlases Pasaules kausā 

 1930—1970 — nav
 1974 — Austrālija (šobrīd AFC)
 1978 — nav
 1982 — Jaunzēlande
 1986—2002 — nav
 2006 — Austrālija (šobrīd AFC)
 2010 — Jaunzēlande
 2014 — nav
 2018 — nav
 2022 — nav

Ārējās saites 
 Oficiālā OFC mājaslapa

FIFA konfederācijas
Džeimsa Norisa balva

Džeimsa Norisa balva (James Norris Memorial Trophy) katru gadu tiek piešķirta Nacionālās hokeja līgas aizsargam, kurš sezonas laikā demonstrējis vislabāko sniegumu. Balvas ieguvēju ar aptaujas palīdzību nosaka Profesionālā hokeja apskatnieku asociācija (Professional Hockey Writers' Association).

Šī balva nosaukta par godu Džeimsam Norisam, kurš bija Detroitas "Red Wings" komandas īpašnieks no 1932. līdz pat savai nāvei - 1952. gadam. To pirmo reizi piešķīra 1954. gadā.

Pirmais Norisa balvas ieguvējs bija Reds Kellijs, kurš pārstāvēja klubu Detroitas Red Wings. Visvairāk reižu šo balvu ieguvuši Bobijs Ors (Bostona, astoņas reizes laikā no 1968. līdz 1975. gadam), Dags Hārvijs (7, Monreāla/Ņujorka, 1955-58 un 1960-62), Niklass Lidstrēms (7, Detroita, 2001-03, 2006-08 un 2011) un Rejs Burks (5, Bostona, 1987-88, 1990-91 un 1994).

Džeimsa Norisa balvas ieguvēji 

Apbalvojumi hokejā
Viljama Dženingsa balva

Viljama Dženingsa balva () katru gadu tiek piešķirta hokeja vārtsargam, kurš attiecīgajā sezonā aizvadījis vismaz 25 spēles NHL un ielaidis vismazāk vārtu. Vērā tiek ņemta tikai regulārās sezonas statistika. 

Balva nosaukta par godu Viljamam Dženingsam, ilggadējam Ņujorkas "Rangers" prezidentam un hokeja popularizētājam ASV. To pirmo reizi pasniedza pēc 1981-82.gada sezonas.

Līdz 1982.gadam šiem priekšnoteikumiem atbilstošajiem vārtsargiem tika piešķirta Vezinas balva.

Balvas ieguvēji 

Apbalvojumi hokejā
Teda Lindsija balva

Teda Lindsija balvu katras sezonas beigās saņem Nacionālās Hokeja līgas labākais spēlētājs, kuru nosaka NHL Spēlētāju Asociācija (NHLPA).

No 1982.-1987.gadam Lestera Pīrsona balvu piecas reizes ieguva Veins Greckis.

Līdz 2010. gadam balva tika dēvēta Lestera Pīrsona vārdā, taču tad tika pārdēvēta par godu Tedam Lindsijam. Pīrsons bija Nobela miera prēmijas laureāts un Kanādas premjerministrs laikā no 1963. līdz 1968.gadam. Šis bija vienīgais NHL apbalvojums, kas nosaukts kāda politiķa vārdā.

Teda Lindsija balvas ieguvēji 

Apbalvojumi hokejā
Džeka Adamsa balva

Džeka Adamsa balva () katru gadu tiek piešķirta Nacionālās Hokeja Līgas trenerim, kurš devis vislielāko ieguldījumu savas komandas panākumos. Balvas ieguvēju nosaka pēc Nacionālās Hokeja līgas Raidsabiedrību Asociācijas aptaujas rezultātiem.

Balva nosaukta par godu Džekam Adamsam, bijušajam Detroitas "Red Wings" trenerim un ģenerālmenedžerim.

Šo balvu pirmo reizi piešķīra 1974.gadā.

Balvas ieguvēji (kopš 1982. gada)

Ārējās saites

Atsauces 

Apbalvojumi hokejā
Dortmunde

Dortmunde () ir pilsēta Vācijas rietumos, Rūras baseinā, Ziemeļreinas-Vesfālenes federālajā zemē.

Vēsture 
Dortmunde (Throtmanni) kā mazs ciematiņš pirmoreiz minēts rakstos 880. gadā. 1152. gadā Frīdrihs Barbarosa uz diviem gadiem izvēlējās Dortmundi par galma pilsētu, kas deva impulsu pilsētas attīstībai. 13. gadsimtā Dortmunde bija Hanzas locekle, bet 1220. gadā tā kļuva par Impērijas brīvpilsētu (Freie Reichsstadt) — tieši pakļautu Svētās Romas impērijas ķeizaram.

1803. gadā Dortmunde savu brīvpilsētas statusu zaudēja un iekļāvās Prūsijā. Pamazām tā kļuva par lielpilsētu, kas slavena ar savām akmeņoglēm, tēraudu un alu. Dortmunde ir militārā darbinieka Vilhelma Kanarisa dzimtā pilsēta.

Kā vairums Rūras apgabala pilsētu, Dortmunde smagi cieta sabiedroto uzlidojumos 2.pasaules kara laikā.

Galerija

Atsauces

Ārējās saites 

 Pilsētas mājaslapa

Ziemeļreinas-Vestfālenes pilsētas
Hanzas pilsētas
Ložmetējs

Ložmetējs ir automātiskais strēlnieku šaujamierocis, kas spēj izšaut lodes lielā ātrumā. To kaujas šaušanas ātrums ir līdz 300 šāvieni minūtē, bet nepārtraukti kārtām — līdz 500 šāvieniem minūtē. Ložmetēji ir lielāki par mašīnpistolēm un automātiskajām šautenēm (automātiem), bet mazāki par automātiskajiem lielgabaliem.

"Smagie ieroči" tiek uzskatīti par pārāk masīviem, lai dotu labumu kaujas laukā. To masa ir no 12 līdz 16 kilogramiem ar trijkāju balstu un no 8 līdz 11 kg ar divkāju balstu. Jebkurā labi organizētā militārajā operācijā vienmēr ir kāda nozīmēta persona, kas rīkojas ar ložmetēju vai līdzīgu ierīci ciešai ugunij kaujas laukā. Šādu ieroču lietošana ārpus kaujas lauka tiek uzskatīta par briesmīgu un bezjēdzīgu. Visbiežāk tos lieto militārais personāls, lielas teroristu grupas, un Kolumbijas narkotiku karaļi.

Vēsture 

Pirmie veiksmīgi ložmetēju dizaini tika radīti 19. gadsimta vidū. Galvenā mūsdienu ložmetēju iezīme, to salīdzinoši augstais šaušanas temps un vēl svarīgāk — automātiskā pārlādēšana, tika izmantoti 1862. gada Getlinga ložmetējā. Šim ierocim bija vairāki rotējoši stobri un to darbināja ar roku. Tas mainījās, kad 1884. gadā Hairems Maksims izdomāja atsitiena enerģiju izmantot ieroča pārlādēšanai. Maksima ložmetējs tika plaši izmantots Pirmajā pasaules karā. 1893. gadā Ričards Džordans Getlings izstrādāja ložmetēju, kuru darbināja elektriskais dzinējs; šī ārējā ieroča pārlādēšanas tehniku izmanto arī mūsdienu ieročos.

Skatīt arī 
 Lielgabals
Somijas pilsētu uzskaitījums

Šajā uzskaitījumā apkopotas visas Somijas pilsētas. 2013.gadā Somijā bija 110 pilsētas. 1977. gadā tika atceltas juridiskā atšķirība starp pilsētām un pašvaldībām. Mūsdienās tikai pašvaldības tiek atzītas par pilsētām un parasti tā tiek arī sauktas (kaupunki — somu valodā, stad — zviedru valodā). Pašvaldības pašas var izlemt, vai tās izmanto pašvaldības vai lielpilsētas / pilsētas nosaukumu. Lielākā daļa lieto vairāk pēdējo, lai gan bieži vien apdzīvotā vieta pat īsti neatbilst pilsētas definīcijai.

Pilsētu sadalījums pa Somijas reģioniem

Pilsētu uzskaitījums 

Piezīmes
 Anjalankoski un Kūsankoski (Kuusankoski), kas 2009. gadā tika iekļauti Kouvola, par pilsētām kļuva attiecīgi 1977. un 1973. gadā.
 Raseborgas priekšgājēji Ēkenēsa (Ekenäs/Tammisaari) un Kārisa (Karis/Karjaa) par pilsētām kļuva attiecīgi 1546. un 1977. gadā. Ēkenēsa mūsdienās ir Raseborgas administratīvais centrs.
 Jemsenkoski (Jämsänkoski), kas 2009. gadā tika iekļauts Jemse, 1986. gadā kļuva par pilsētu.
 Joutseno, kas 2009. gadā tika iekļauts Lapēnrantā, 2005. gadā kļuva par pilsētu.
 Juankoski un Nilsie (Nilsiä), kas tika iekļauti Kuopio, attiecīgi 2017. un 2013. gadā, kļuva par pilsētām 1998. gadā.
 Mente (Mänttä), Mente—Vilpula priekštecis un mūsdienās tās administratīvais centrs, kļuva par pilsētu 1973. gadā.
 Pihejervi administratīvo centru sauc par Pihesalmi (Pyhäsalmi, pilsēta ar šo nosaukumu bija arī no 1993. līdz 1996. gadam).
 Suolahti, kas gadā tika iekļauts Ēnekoski 2007. gadā, kļuva par pilsētu 1977. gadā.
 Toijala, Akā priekštece un mūsdienās tās administratīvais centrs, kļuva par pilsētu 1977. gadā.
 Vammala, Sastamala priekštece un mūsdienās tās administratīvais centrs, kļuva par pilsētu 1965. gadā.

Kartes

Galerija

Atsauces 

Pilsētu uzskaitījumi
Kriss Prongers

Kristofers Roberts "Kriss" Prongers (Christopher Robert "Chris" Pronger; dzimis  Draidenā, Kanādā) ir bijušais hokejists, aizsargs. Karjeras laikā aizvadījis 1167 spēles Nacionālajā hokeja līgā, 2007. gadā izcīnījis Stenlija kausu. Kanādas hokeja izlases rindās kļuvis par divkārtēju olimpisko čempionu. 2015. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē, neformālā Trīs zeltu kluba biedrs.

Karjera 
Krisu Prongeru 1993. gada NHL draftā ar kopējo otro numuru izvēlējās Hārtfordas "Whalers". Nākamajā sezonā viņš "Whalers" sastāvā aizvadīja 81 spēli un tika iekļauts sezonas labāko NHL debitantu izlasē. Taču ārpus laukuma viņš iekūlās dažādās nepatikšanās — tika arestēts par braukšanu dzērumā un iesaistījās kādā kautiņā. Pēc otrās Hārtfordā aizvadītās sezonas viņš 1995. gadā tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" pret Brendonu Šanahenu.

"Blues" komandas galvenais treneris tolaik bija Maiks Kīnans, kuram raksturīgs savdabīgs trenēšanas stils. Bieži tiek uzsvērts, ka tieši Kīnanam bijusi liela loma K. Prongera audzināšanā un sagatavošanā pieaugušo hokejam, jo tieši Sentluisā hokejists sācis progresēt visstraujāk.

Pēc 2004.—2005. gada sezonas NHL lokauta Prongers tika aizmainīts uz Edmontonas "Oilers", kas par aizsargu atdeva trīs spēlētājus: Ēriku Brūeru, Džefu Voivitku un Dagu Linču. Darījums notika, jo Sentluisas "Blues" nācās iekļauties jaunajos noteikumos par algu griestiem. "Oilers" ar Prongeru noslēdza ilgtermiņa līgums uz pieciem gadiem par 6,25 miljoniem dolāru gadā.

2007. gadā viņš NHL kluba Anahaimas "Ducks" rindās izcīnīja Stenlija kausu, un sākot ar 2007.—2008. gada sezonu bija arī komandas kapteinis. No 2009. līdz 2012. gadam Prongers spēlēja Filadelfijas "Flyers" rindās.

Savas NHL karjeras laikā Prongers ir saņēmis daudzus apbalvojumus, tādēļ tiek uzskatīts par vienu no labākajiem līgas aizsargiem. Prongers ir divreiz piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē, pa vienai reizei saņēmis Norisa balvu un Hārta balvu. Kanādas izlases sastāvā piedalījies  (4. vieta),  (zelts),  (4. vieta) un  (zelts).

Ārējās saites 
  

1974. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Hārtfordas "Whalers" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
Anahaimas "Ducks" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Hokeja slavas zālē uzņemtie
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Ontārio dzimušie
Ziemeļeiropa

Ziemeļeiropa ir Eiropas ziemeļu daļa, kurā pēc Eiropas Savienības (ES) ieteiktās definīcijas ietilpst trīs Baltijas valstis — Igaunija, Latvija, Lietuva, piecas Ziemeļvalstis — Dānija, Islande, Norvēģija, Somija, Zviedrija, kā arī autonomās Fēru Salas. ANO teritoriāli un kultūrvēsturiski Ziemeļeiropai pieskaita arī Britu salas (Apvienotā Karaliste, Īrija, Normandijas salas un Menas Sala). 
 
Reizēm Ziemeļeiropai tiek pieskaitīta arī Krievijas ziemeļdaļa, Vācijas ziemeļdaļa, Polijas ziemeļdaļa un Nīderlande. Ar Dāniju saistītā Grenlande tiek pieskaitīta Ziemeļamerikai.

Ģeogrāfija 
Daļa no Norvēģijas, Zviedrijas un Somijas teritorijām atrodas aiz ziemeļu polārā loka, kur var novērot polāro dienu un polāro nakti. Aiz polārā loka Eiropas kontinentālajā daļā atrodas Lapzeme. Skandināvijas pussalā atrodas Norvēģija un Zviedrija, gar pussalas rietumu pusi stiepjas Skandināvijas kalni. Skandināvijas kalnos dziļi iestiepjas dažnedažādi fjordi.

Vairākas Ziemeļeiropas valstis atrodas Baltijas jūras krastā. Baltijas jūras ziemeļos atrodas Botnijas līcis, kas apskalo Zviedrijas un Somijas krastus. Botnijas līča dienvidos atrodas Olande (Ālandu salas), kas ir kā robeža starp Botnijas līci un pārējo Baltijas jūru.

Valstis

Vēsture 

Ziemeļeiropas kultūras telpa izveidojās no 8. līdz 11. gadsimtam vikingu sirojumu ietekmē (t.s. vikingu laikos).  
1168. gadā dāņu ķēniņš Valdemārs I Lielais iekaroja Rīgenes salu. Valdemāra II valdīšanas laikā dāņu rokās nonāca liela daļa Baltijas jūras dienvidu un austrumu piekrastes.  
Dānijas militārā ekspansija apstājās 1227. gadā pēc zaudējuma sakšiem kaujā pie Bornhēvedas, dāņu pakļautībā saglabājās vienīgi Rīgenes sala un Ziemeļigaunija. 
Vācu tirgotāji 13. gadsimta vidū izveidoja Hanzas savienību, kas kontrolēja Ziemeļeiropas tirdzniecību vairāk kā 200 gadu. Livonijas krusta karu laikā Vācu ordenis pakļāva Latvijas un Igaunijas teritorijas un kopā ar vairākam baznīcvalstīm izveidoja Livonijas konfederāciju. Savukārt 1397. gadā izveidojās Kalmāras ūnija, kas aptvēra Dāniju, Norvēģiju un Zviedriju. Kopš 1520. gadiem Ziemeļeiropā strauji izplatījās luterisms, kas kļuva par valsts reliģiju visās reģiona valstīs, izņemot Lietuvu. 
Pēc sakāves Lielajā Ziemeļu karā Zviedrija zaudēja savu dominējošo stāvokli Ziemeļeiropā.

Atsauces

Ārējās saites 

 
Eiropas reģioni
Pasaules iedalījums
Melnā Roka

Melnā Roka (Serbu: Црна Рука/Crna Ruka), arī Apvienošanās vai Nāve (Serbu: Уједињење или смрт/Ujedinjenje ili Smrt) - serbu nacionālistu nelegāla militāra organizācija. Radās 1910.gadā, apvienojoties serbu virsniekiem, kuri 1903.gadā piedalījās asiņainā valsts apvērsumā, kura rezultātā tika nogalināts pēdējais Obrenoviču dinastijas Serbijas karalis Aleksandars Obrenovičs, bet varu ieguva konkurējošās dinastijas pārstāvis Petars Karadžordževičs.

Organizācijas mērķis bija panākt visu serbu apvienošanu vienā valstī, izmantojot jebkurus līdzekļus. Tā bija dziļi konspirēta organizācija, kuras biedri savstarpēji nebija pazīstami. Melnās Rokas vadītājs bija Serbijas armijas ģenerālštāba izlūkošanas vadītājs Dragutins Dimitrijevičs. Organizācijā bija arī Belgradas žandarmērijas priekšnieks, ģenerālštāba priekšnieka vietnieks un citas ietekmīgas militārpersonas.

Tā kā 1908.gadā Austroungārija bija anektējusi Bosniju un Hercegovinu, organizācijas tuvākais mērķis bija pretoties austriešu klātbūtnei Bosnijā. Izmantojot izdevību, ka Austroungārijas troņmantinieks Francis Ferdinands 1914.gadā 28.jūnijā bija plānojis apmeklēt Sarajevu, Melnā Roka organizēja atentātu, iesaistot Bosnijas nelegālās organizācijas Jaunā Bosnija (Mlada Bosna) biedrus. Ir viedoklis, ka Francis Ferdinands tika izraudzīts par atentāta mērķi, jo bija labvēlīgi noskaņots pret Austroungārijas slāvu iedzīvotājiem. Iegūstot varu, Francis Ferdinands varētu noskaņot slāvu iedzīvotājus lojāli Austroungārijai, kas neietilpa Melnās Rokas plānos. Kaut arī, pēc dažu vēsturnieku domām, Serbijas valdības vadītājs Nikola Pašičs zināja par atentāta gatavošanu un bija pret to, viņam nebija reālas varas, lai traucētu atentāta norisi.

Liktenīgu sakritību dēļ atentāts izdevās, un tā rezultātā 1914.gada 26.jūlijā sākās Pirmais pasaules karš.

Pēc tam, kad Austroungārijas karaspēks kara gaitā ieņēma Serbiju, Melnā Roka pamazām zaudēja ietekmi valdošajās aprindās, un pēc tā līdera Dragutina Dimitrijeviča sodīšanas ar nāvi par nodevību 1917.gada 11.jūnijā, faktiski beidza pastāvēt, bet serbu militāraju vidū sāka dominēt konkurējoša organizācija - monarhistiskā Baltā Roka (Bela Ruka).

Skatīt arī 
 Gavrilo Princips

Serbijas vēsture
Teroristu organizācijas