Aleksandrs Kalējs

Aleksandrs Kalējs ( — ) bija latviešu virsnieks, Pirmā pasaules kara un Brīvības cīņu dalībnieks, Latvijas armijas ģenerālis (1927). Lāčplēša Kara ordeņa kavalieris.

Biogrāfija 
Dzimis Alūksnē namsaimnieka Georga Kalēja piecu bērnu ģimenē. Pirmās skolas gaitas sācis Alūksnes draudzes skolā. 1895. gadā viņš pabeidza Pleskavas skolotāju semināru un pēc tam strādāja par skolotāju Ikšķilē un Bolderājā.

1902. gada 1. septembrī iestājās Tiflisas (tagadējā Tbilisi) junkurskolā, kuru pabeidza 1905. gada 22. aprīlī, iegūstot podporučika pakāpi. Pēc tam dienēja 114. kājnieku pulkā, kurš bija dislocēts Jelgavā. 1908. gadā pārcelts uz 15. Tiflisas grenadieru pulku. 1908. gadā paaugstināts par poručiku. 1912. gada augustā paaugstināts par štābskapitānu. 1914. gadā izturēja iestājpārbaudījumus Ģenerālštāba akadēmijā, bet Pirmā pasaules kara sākums izjauca viņa mācību plānus.
Ar 15. Tiflisas grenadieru pulku kā rotas komandieris piedalījās Pirmā pasaules kara cīņās Polijā un Austrumprūsijā. Par kaujas nopelniem cīņās pie Augustovas un Fiļipovas apbalvots ar Annas ordeni (IV šķiras) un Staņislava ordeni (III šķiras). 1914. gada 12. decembrī tika kontuzēts un kritis gūstā.

1918. gada novembrī Kalējs atgriezās no gūsta Latvijā, kur apmetās pie vecākiem Alūksnē. No 1919. gada marta strādāja par valodas skolotāju pareizticīgo draudzes skolā.

1919. gada 31. maijā brīvprātīgi iestājās Ziemeļlatvijas brigādē. Ieskaitīts dienestā kā kapteinis. Jūnijā kļuva par rezerves bataljona (jūlijā nosaukums mainīts uz 4. Siguldas kājnieku pulku, bet augustā uz 6. Rīgas kājnieku pulku) rotas komandieris, bet no jūlija bataljona komandiera palīgs, bet vēlāk jau pulka komandiera palīgs. 
Par sekmēm Bermontiādes ielu cīņās Torņakalnā vēlāk apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni. No 1920. gada sākuma līdz martam bija Armijas virspavēlnieka štāba Operatīvās daļas (nodaļas) priekšnieks, paaugstināts par pulkvedi-leitnantu. Pēc tam kļuva par 13. Tukuma kājnieku pulka komandieri.

Pēc Tukuma pulka izformēšanas no 1922. gada marta bija 4. Valmieras kājnieku pulka komandieris. Tajā pašā gadā nosūtīts uz Franciju, kur papildinājis savas zināšanas vecāko virsnieku kursos. Pēc atgriešanās Latvijā 1922. gada oktobrī tika iecelts par Vecāko virsnieku kursu priekšnieku. 1923. gada aprīlī paaugstināts par pulkvedi un iecelts par Kara skolas priekšnieku.

1924. gadā iestājās Francijas Kara akadēmijā, kuru absolvēja 1926. gadā. Pēc tam bija Armijas komandiera štāba Apmācības daļas priekšnieks. 1927. gada 28. februārī tika iecelts par Armijas komandiera štāba priekšnieku un novembrī paaugstināts par ģenerāli. No 1929. gada 6. augusta bija Armijas štāba priekšnieks.

1932. gadā bija Latvijas delegācijas vadītājs bruņošanās ierobežošanas konferencē Ženēvā. Vairākkārt apmeklējis Igauniju un Somiju kā Latvijas militārais pārstāvis. Apbalvots ar Triju zvaigžņu ordeni (II šķiras), Aizsargu Nopelnu krustu, Zviedrijas Šķēpa ordeni (I šķiras), Polijas “Polonia Restituta” ordeni (II šķira), Somijas Baltās Rozes ordeni (I šķira), Francijas Goda leģiona komandiera krustu, Čehoslovākijas Baltās Lauvas ordeņi (II šķira) Zviedrijas šķēpa ordeņa lielkrustu, Beļģijas kara krustu un daudzām citām goda zīmēm.

1934. gada 14. februārī pulksten 18:30 miris no sirdstriekas Rīgas Kara slimnīcā. Apbedīts Alūksnes pilsētas kapos.

Atsauces

Ārējās saites 

 L.k.o.k. biogrāfija
 Biogrāfiski dati 

Alūksnē dzimušie
Latvijas Bruņoto spēku virsnieki
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Pirmā pasaules kara dalībnieki
Ar Goda Leģiona ordeni apbalvotie