joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
6. Saeima

6. Saeima ir Latvijas Republikas parlaments, kas darbojās no  līdz .

Vēlēšanas 

6. Saeimas vēlēšanas notika  un . Vēlēšanās kandidēja 19 saraksti un nobalsoja 965 339 vēlētāju, kas sastādīja 72,65% no kopējā balsstiesīgo skaita. 5% barjeru pārvarēja un 6. Saeimā iekļuva 9 vēlēšanu saraksti:

 Demokrātiskā partija "Saimnieks" — 18 vietas
 Latvijas Ceļš — 17 vietas
 Tautas kustība "Latvijai" — 16 vietas
 Tēvzemei un Brīvībai — 14 vietas
 Latvijas Vienības partija — 8 vietas
 LZS/KDS — 8 vietas
 LNNK/LZP — 8 vietas
 Tautas Saskaņas partija — 6 vietas
 Latvijas Sociālistiskā partija — 5 vietas

Deputāti un frakcijas 

6. Saeimā tika ievēlēti 100 deputāti, tomēr mainoties Saeimas deputātu sastāvam, laika gaitā tajā ir bijuši 121 cilvēks.

Pēc vēlēšanām izveidojās 9 frakcijas, taču darbības laikā, deputātiem izstājoties un pievienojoties citām frakcijām, to skaits vairākkārt mainījās.

Darbība 
 par Saeimas priekšsēdētāju tika ievēlēta Ilga Kreituse (DPS), bet par viņas biedriem: Andris Ameriks (TSP, vēlāk DPS) un Alfreds Čepānis (DPS). Par Saeimas sekretāru ievēlēja Imantu Daudišu (LC), bet viņa biedre bija Janīna Kušnere (FL).

 Kreituse no amata atkāpās un viņu nomainīja Alfrēds Čepānis (DPS). Čepāņa iepriekšējā, priekšsēdētāja biedra amatā stājās Aigars Jirgens (TB, vēlāk TB/LNNK).  Janīnu Kušneri sekretāra biedra krēslā nomainīja Māris Rudzītis (TT, vēlāk TB, TB/LNNK).  Jirgens atkāpās no priekšsēdētāja biedra krēsla, bet  par viņa pēcteci kļuva Jānis Straume (TB/LNNK).

6. Saeimā darbojās 16 pastāvīgās komisijas, kā arī vairākas apakškomisijas un izmeklēšanas komisijas. Tās darbības laikā notika 197 sēdes, kurās izskatīja 1335 likumprojektus. 6. Saeima izdarīja būtiskus grozījumus Satversmē: vēlēšanām iepriekšējo divu dienu vietā noteica vienu dienu; Saeimas darbības laiku, sākot no 7. Saeimas, pagarināja līdz četriem gadiem; Satversmei pievienoja nodaļu par cilvēka pamattiesībām; pieņēma Civilprocesa likumu.

Ārējās saites 
 Saeima

 
Saeima
Kikbokseris (filma)

"Kikbokseris" () ir 1989. gada filma par brāļiem Sloaniem. Pirmā daļa "Kikboksera" filmu sērijā.

Filmā Van Dammes varonis lieto kaujas mākslu karatē šotokan, apvienojot to ar Muai Thai. Tongs Po izmanto tikai Muai Thai.

Sižets 
Uzveicis labākos kikbokserus ASV, pasaules čempions Ēriks Sloans ar savu jaunāko brāli Kurtu dodas uz Bangkoku, lai pieveiktu Taizemes kikboksa čempionu. Kad sākas cīņa, brāļi negaidot konstatē, ka Taizemē cīņas noteikumi ir daudz nežēlīgāki nekā ASV. Taču jau ir par vēlu — ļaunais Tongs Po smagi piekauj Ēriku, un, lai arī Kurts ringā nomet dvieli kā padošanās zīmi un prasību pārtraukt cīņu, Tongs Po tīšuprāt salauž Ērika mugurkaulu, padarot viņu par invalīdu. Tagad Kurts vēlas apgūt kikboksa Taizemes paveidu Muai Thai, lai atriebtos un uzveiktu Taizemes čempionu. Kurts iepazīstas ar bijušo Vjetnamas kara veterānu Vinstonu Teiloru, kurš atrod Kurtam Muai Thai skolotāju. Vecais kikboksa meistars iepazīstina Kurtu ar nežēlīgo cīņas mākslu un iemāca viņam arī dzena filozofijas gudrības un dvēselisko mieru. Saprotot, ka Kurts progresē un patiešām varētu Tongu Po arī pieveikt, Tonga Po banda nolaupa Kurta draudzeni, Tongs Po izvaro meiteni. Pēc tam banda nolaupa arī Kurta sakropļoto brāli, pieprasot, lai Kurts zaudē. Taču Kurts nepadodas un ir gatavs tikties ar čempionu ringā. Kurta skolotājs un Vinstons Teilors izglābj Ēriku no noziedznieku gūsta un svarīgākajā cīņas brīdī visi trīs parādās zālē. Tagad Kurts atgūst motivāciju un uzvar Tongu Po.

Galvenajās lomās 
 Žans Klods van Damme — Kurts Sloans
 Deniss Alesio — Ēriks Sloans
 Deniss Čans — Zians Cau
 Mišels Kvisi — Tongs Po

Skatīt arī 
 Kikbokseris 2: Atpakaļceļš
 Kikbokseris 3: Kara māksla
 Kikbokseris 4: Agresors
 Kikbokseris 5: Atriebība

Ārējās saites 

1989. gada filmas
ASV filmas
Kikbokseris 5: Atriebība

"Kikbokseris 5: Atriebība" ir piektā un pēdējā daļa no ASV filmu cikla "Kikbokseris". Šī filma noslēdz stāstu par brāļiem Sloaniem, jo ir nogalināts arī jaunākais brālis - Deivids un galvenais varonis šajā filmā ir cits.

Sižets 
Jau pirmajās filmas minūtēs dots saprast, ka Deivids Sloans, iepriekšējo filmas daļu varonis, tika nogalināts, jo atteicās parakstīt līgumu ar nelegālo kikboksa federāciju Dienvidāfrikā. Šīs filmas galvenais varonis — Mets Rīvzs (Dakaskoss), Deivida Sloana draugs, kurš, noslēdzot savu, ļoti veiksmīgu sporta karjeru, māca cīņas mākslas un trenē citu draugu, Džoniju Stailzu. Džonijs kļūst par ASV čempionu kikboksā, bet pavisam drīz nelegālās kikboksa federācijas pārstāvji uzaicina arī viņu. Klausot Meta ieteikumam, Džonijs atsakās parakstīt ar viņiem līgumu, un federācijas pārstāvji divatā smagi piekauj Džoniju uz augstas ēkas jumta. Palīgā steidzas Mets, bet viņš ierodas pārāk vēlu - viens no noziedzniekiem salauž Džonija mugurkaulu. Mets nogalina vienu no noziedzniekiem, bet otrs aizbēg ar visu Džonija čempiona jostu. Džonijs mirst Metam uz rokām.

Vēlēdamies atriebties, Mets dodas uz Āfriku, uz Johannesburgu, kur uzzin, ka slepkava (pareizāk sakot, šīs nelikumīgās kikboksa federācijas galva) ir misters Nigals — arī bijušais kikbokseris. Šķiet, ka vienatnē Mets ir lemts nāvei no Nigala rokaspuišiem, taču negaidot arī viņš atrod sev uzticamu sabiedroto. Drīz, neraugoties uz daudzajiem šķēršļiem savā ceļā, Mets satiek Nigalu viņam piederošajā kazino, kas ir kā Lasvegasas un Savvaļas Āfrikas sajaukums. Abi pretinieki ir ļoti meistarīgi cīnītāji un cīņa ir līdzvērtīga, bet Meta pusē ir vēlme atriebt draugu nāvi un taisnība, kas arī palīdz uzvarēt.

Galvenajās lomās 
 Marks Dakaskoss — Mets Rīvzs
 Džeimss Raiens — Mr. Nigals
 Džefs Mīds — Pols Krofs
 Tonijs Kaprari — Moons

Interesanti fakti 
 Deividu Sloanu šajā filmā nespēlē vis Saša Mitčels, kā tas bija iepriekšējās filmās, bet gan nezināms aktieris, cīņas māksas speciālists. Viss, kas filmā redzams, ir Deivida Sloana ēna, kurš cīnās ar Nigala rokaspuišiem, zaudē un maksā par to ar savu dzīvību. Tāpat kā tika nogalināts Kurts pēc pirmās filmas notikumiem.
 Bija paredzēts uzņemt arī vēl vienu sesto daļu — tajā galvenais tēls atkal būtu Dakaskosa atveidotais Mets Rīvzs, kurš šoreiz cīnītos ar Tongu Po. Taču Kikbokseris 5 neatnesa gaidītu peļņu un drīz vien filmas veidotāji no idejas par sesto daļu atteicās.

Skatīt arī 
 Kikbokseris
 Kikbokseris 2: Atpakaļceļš
 Kikbokseris 3: Kara māksla
 Kikbokseris 4: Agresors

Ārējās saites 

1995. gada filmas
ASV filmas
Riga Records (albums)

"Riga Records" (2002). Izlasē piedalās: Riga Rec MC’s, Ozols, Gacho, Eal’s, Full Clipp, Fool, Vikman’s, Rezidents, Kristena un citi.

Hip hop izlasē atrodami 19 skaņdarbi, t.sk. jau zināmie — Riga Rec MC’s ‘Mēs Nākam (Rokas Augšā!)’, Gacho ‘Attiecības’, Riga Rec MC’s ‘Riga Rec MC’. Kā jauns singls, kurš piedalīsies arī LNT Mūzikas Video balsošanā, tiks prezentēts izlases titulskaņdarbs ‘Hip Hop’s no RR’, kuru izpilda Riga Rec MC’s.

Kā bonuss albumā atrodama dziesma, kopdarbs the Mundane un Gacho ‘Par Daudz’, kā arī interesants skaņdarbs, kurā apspriests kas tad īsti ir hip hop’s dažādos redzeslokos ‘Crazy Dolls vs (pret) Ozols’.

Izlasē atrodama arī dziesma ‘Riga — Berlin’ kura tapusi Ozolam sadarbojoties ar vācu hip hop izpildītāju Anda Pressha. Šis internacionālais kopdarbs tiks izplatīts Vācijā, kā arī Krievijā. Albumā būs atrodams konkurss par iespēju piedalīties Riga Rec MC’s videoklipa veidošanā, un filmēties tajā. Kompaktdiska formātā būs atrodams videoklips dziesmai "Riga Rec MC".

Dziesmu saraksts 
 Ozols un Co — Sākums intro
 Fool un Inga — Tālāk
 RR Parāde — Skits
 Ozols & Gacho & Fool & Full Clip — Mēs nākam
 Ozols — Sitiens
 F C — Skits
 Full Clip & Kristena — F C Tepat Blakus
 Proxis — Mees Bijaam Mees Esam
 Ozols & Anda Presha — Riga-Berlin
 Riga Rec — Skits
 Eal's & Gacho & Ozols — Riga Rec Mic
 Rezidents & Vikman's — Draugs
 Nu Tu Jau Zveers — Skits
 Ozols — Kartupelis
 Gacho — Attieciibas
 Dziedaashu — Skits
 Ozols & Full Clip & Fool — Vienmēr tā
 The Mundane & Gacho — Par daudz
 Crazy Dolls & Ozols — Katrs pats

2002. gada albumi
Transilvānijas hercogiste

Transilvānijas hercogiste ( vai Transilvania,  — 'aizmežu zeme', ) bija daļēji no Osmaņu impērijas atkarīga valsts mūsdienu Rumānijas ziemeļaustrumu daļā, Transilvānijā. Austrumos un dienvidos to no pārējās Rumānijas norobežoja Karpatu kalni.

Vēsture 
Pēc Mohāčas kaujas (1526) Transilvānija 1571. gadā kļuva par autonomu hercogisti, kas atradās nominālā atkarībā no Osmaņu impērijas un tajā valdīja ungāru izcelsmes un kalvinistu ticības valdnieki (1571—1711). Pēc turku sakāves Vīnes kaujā (1683) Transilvāniju pakļāva Habsburgi, ko Osmaņu impērija atzina 1699. gadā parakstītajā Karlovicas līgumā, bet vietējie valdnieki tikai 1711. gadā. Pēc ungāru sacelšanās un Austroungārijas dubultmonarhijas nodibināšanās 1867. gadā Transilvānija tika iekļauta Ungārijas sastāvā.

Transilvānijas valdnieki (vaivadi) 
 Johans Sigismunds Zapoļa (Johann Sigismund Zápolya, 1570—1571)
 Stefans Batorijs (Stephan Báthory, 1571—1575) — vēlāk Polijas karalis un Lietuvas dižkunigaitis (1575—1586)
 Krištofs Batorijs (Christof Báthory, 1575—1581)
 Sigismunds Batorijs (Sigismund Báthory, 1581—1597, 1599—1602)
 Andreass Batorijs (Andreas Báthory, 1599)
 Mihajs Drosmīgais (Mihai Viteazul, 1599—1600) — arī Valahijas (1593—1601) un Moldovas vaivads (1600)
 Stefans Bočkajs (Stephan Bocskai, 1604—1606)
 Sigismunds I Rākoci (Sigismund I. Rákóczi, 1607—1608)
 Gabriēls Batorijs (Gabriel Báthory, 1608—1613)
 Gabors Betlens (Gábor Bethlen, 1613—1629)
 Katarīna no Brandenburgas (Katharina von Brandenburg, 1629—1630)
 Ištvāns Betlens (István Bethlen, 1630)
 Georgs I Rakoci (Georg I. Rákóczi, 1630—1648)
 Georgs II Rakoci (Georg II. Rákóczi, 1648—1657)
 Francs Redejs (Franz Rhédey, 1657—1658)
 Ahācijs Barcajs (Achatius Barcsay, 1658—1660)
 Johans Kemeni (Johann Kemény, 1661)
 Mihajs I Apafi (I. Apafi Mihály, 1661—1690)
 Mihajs II Apafi (II. Apafi Mihály, 1690—1696, nomināli)
 Emerihs Tekeli (Emmerich Thököly, 1690—1691, Osmaņu sultāna iecelts pretfirsts)

Skatīt arī 
 Transilvānija

Atsauces 

Rumānija
Rumānijas vēsture
Austroungārija
Ita Kozakeviča

Ita Marija Kozakeviča ( — ) bija Latvijas poļu filoloģe, žurnāliste un sabiedriska darbiniece. LR Augstākās Padomes deputāte.

Biogrāfija

Izglītība un karjera 
Ita Kozakeviča 1973. gadā absolvēja Rīgas Anrī Barbisa 11. vidusskolu, bet 1981. gadā — Latvijas Valsts universitātes Filoloģijas fakultāti franču filoloģijas specialitātē. Strādājusi izdevniecībās un redakcijās par tulkotāju, redaktori un žurnālisti.

I. Kozakeviča pārvaldīja latviešu, krievu, poļu, franču, spāņu, vācu, baltkrievu, ukraiņu un gruzīnu valodu.

Sabiedriskā darbība 
Atmodas sākumā Kozakeviča bijusi Latvijas poļu kultūras draugu biedrības valdē, pēc tam ievēlēta par jaundibinātās Latvijas Poļu savienības priekšsēdētāju. Viņa bija viena no Latvijas PSR Tautu foruma organizētājām 1988. gada decembrī, vēlāk kļuva par Latvijas nacionālo kulturas biedrību asociācijas priekšsēdētāja vietnieci.

Latvijas Tautas frontes 2. kongresā 1989. gadā ievēlēta par tās Domes valdes locekli. Nākamajā gadā ievēlēta LR Augstākajā Padomē, kļuvusi par Cilvēka tiesību un nacionālo jautājumu komisijas priekšsēdētāju, vadījusi amnestijas lietu izskatīšanu, bijusi AP Prezidija locekle. Piedalījusies poļu skolu organizēšanā. 1990. gada jūnijā Cēsis kļuvusi par gada "Sievieti Latviju".

Nāve 
, apmeklējot Itāliju un Vatikānu Vispasaules ārzemju poļu biedrību konferencē, Ita Kozakeviča noslīka, peldot Tirēnu jūrā pie Gaetas pilsētas. Viņu apglabāja Rīgas Miķeļa kapos. Pēc viņas nāves Rīgas Poļu vidusskola tika pārsaukta par Rīgas Itas Kozakevičas Poļu vidusskolu. I. Kozakevičas vārds ir piešķirts Latvijas Nacionālo kultūras biedrību asociācijai (Rīgā, Slokas iela 37).

Privātā dzīve 
Ita Kozakeviča piedzima  Rīgā. Viņas tēvs bija polis, bet māte — latviete. Pirmoreiz precējusies ar poli Staņislavu Rišardu Lipecu. Otrreiz apprecējusies ar matemātiķi Induli Strazdiņu, kurš pēc dzīvesbiedres nāves viņas vietā ievēlēts par AP deputātu.

Atsauces 

1955. gadā dzimušie
1990. gadā mirušie
Latvijas poļi
Latvijas Universitātes absolventi
Latvijas žurnālistes
LR Augstākās Padomes deputāti
Rīgā dzimušie
Polijas žurnālistes
Noslīkušie
Atmodas aktīvisti
Indoķīnas pussala

Indoķīnas pussala jeb Indoķīna ir pussala Āzijas dienvidaustrumos, kas atrodas starp Bengālijas līci, Andamanu jūru, Malakas šaurumu rietumos un Dienvidķīnas jūru austrumos, bet ziemeļos par nosacīto robežu tiek uzskatīta taisne starp Gangas un Honghas deltām. Uz pussalas izvietojušās Vjetnama, Kambodža, Laosa, Malaizija, Mjanma un Taizeme. Indoķīnas pussalas kopējā platība ir aptuveni 2 miljoni kvadrātkilometru. Tā ir trešā lielākā pussala pasaulē.

Pussalas rietumu daļai raksturīgi daudzi sekli līči, pussalas un salas. Dienvidu daļā Indoķīnas pussalas galu veido Malakas pussala. Lielākās kalnu grēdas ir Rakaina grēda, Tanetaudži un Annamas kalni. Starp tām no ziemeļiem iestiepjas Šanas kalnienes daļas. Kopumā kalnu sistēmām raksturīgas meridionāls novietojums. Augstākā virsotne ir Ngoklins, kuras augstums ir 3280 metri. Dienvidu daļā atrodas zemi aluviālie līdzenumi.

Indoķīnā atrodama alvas, volframa, svina, cinka, vara, niķeļa un dzelzs rūda, kā arī boksīti, hromīti, fosfāti, nafta, akmeņogles, zelts un dārgakmeņi.

Subekvoteriālais musonu klimats, bet dienvidu daļā ekvoteriālais klimats. Lielākās pussalas upes ir Irvanda, Salcina, Menamčaopraja un Mekonga. Kopumā raksturīgs blīvs upju tīkls un daudzi ezeri. Rietumu daļā aug mūžzaļie tropiskie meži, centrālajā daļā (kalnos) vasarzaļie meži. Ieplakās - savanna un piekrastē - mangroves.

Zemkopībā tiek audzēti rīsi, cukurniedres, banāni, kaučugaugi, kokospalamas, tējaskrūmi, pipari un citas kultūras.

Ārējās saites 

Āzijas pussalas
Kena parks

Kena parks ir viens no Jēkabpils pilsētas parkiem, kas atrodas pie Vienības ielas iepretīm autoostai.

Parks radās 18. gadsimtā, kad Jēkabpilī pilsētas īpašumus iegūst Kena muižnieku dzimta, kura uzbūvē muižu, kas ir saglabājusies līdz mūsu dienām un atrodas Dambja ielā 19. Šī muiža līdz pat 1. Pasaules karam piederēja slavenajam liķieru fabrikas īpašniekam Kenam. Kena aizraušanās bija koku stādīšana un parku veidošana, tāpēc blakus savai muižai sāka veidot parku. Parka veidošanā tika izmantots "3E" princips- ekonomisks, ekoloģisks un estētisks. Parka platība ir 4,1 hektāri. Kens iestādīja tikai Latvijā sastopamos kokus, parkā kopumā tika iestādīti 1004 koki, galvenokārt lapu koki, kuru vidū tikai seši skujkoki, tāpat arī 2135 dekoratīvie krūmi grupās. Sākotnēji Kena parkam apkārt atradusies dekoratīva sēta. Agrāk šajā parkā notikušas zaļumballes. 1980. gados parks tika labiekārtots. Tika iztīrīts blakus esošais dīķis, un pār to tika uzcelts gājēju tiltiņš. Tika pārbūvēts arī deju placis ar estrādi. Padomju gados parkā atradušies arī karuseļi. Mūsdienās Kena parks ir atpūtas parks, kurā norisinās arī dažādi pilsētas pasākumi.

Attēlu galerija

Atsauces

Ārējās saites 
 Kena parks 

Jēkabpils parki
Krustpils pilsētas parks

Krustpils pilsētas parks ir viens no Jēkabpils pilsētas parkiem, kas atrodas pie Rīgas ielas iepretim Krustpils kultūras namam un blakus Otrā Pasaules kara memoriālam.

Vēsture 

Parks ir veidots 20. gadsimta sākumā starp pilsētas apbūvi un Ādamsona zemes gabalu. Parku arhitekts Zeidaks ir sniedzis padomus parka veidošanā. Kopš tā laika parkā aug rets, introducēts koks — Delakarlijas bērzs. Nojaucot Ādamsona dzirnavas, veic parka paplašināšanas darbus uz pils pusi. 
20. gadsimta 50. gados koku stādīšanā piedalās Krustpils pilī izvietotās Padomju armijas karaspēka daļas karavīri, tad parks tiek pārsaukts par Padomju armijas parku. Jau 1944. gadā šeit ir ticis veikts Otrajā Pasaules karā kritušo apbedījums. 1976. gadā parkā atklāj Otrā Pasaules kara memoriālu ar centrālo tēlu — milzīgu Ļeņina akmens galvu. Pēc atmodas jēkabpilieši no šī tēla atbrīvojās un parks atguva sākotnējo nosaukumu.

Attēlu galerija

Atsauces 

Jēkabpils parki
Padomju armijas kritušo memoriāls (Jēkabpils)

Padomju armijas kritušo memoriāls atradās Jēkabpilī, Krustpils pilsētas parka malā pie Rīgas ielas.

Šajā vietā 1944. gada augustā ir ticis veikts apbedījums — apbedīts Otrajā Pasaules karā kritušais 22. krievu armijas artilērijas pavēlnieks ģenerālmajors S. Kuprijanovs un 130. latviešu strēlnieku korpusa pulkveži G. Šarikalovs un S. Gazejevs. Vēlākos gados kā piemiņas zīme tika uzstādīts zenītlielgabals. 2021. gada 23. februāra naktī zenītlielgabals tika demontēts.

Atsauces 

Jēkabpils
Brāļu kapi Jēkabpilī
Otrā pasaules kara memoriāls

Otrā pasaules kara memoriāls atradās Jēkabpilī Daugavas labajā pusē blakus Rīgas ielai Krustpils pilsētas parkā.

Otrā Pasaules kara memoriāls tika atklāts 1976. gadā, to veidojuši tēlnieks Ļevs Bukovskis un arhitekts Gunārs Asaris. Memoriāls veltīts deviņu Padomju Savienības varoņu piemiņai, par viņu varonību un vīrišķību, atbrīvojot Jēkabpils rajonu no Vācijas karaspēka. Viņu vārdi ir: Mihails Budenkovs, Emanuils Gotlībs, Aleksandrs Gusevs, Andrejs Mirskovs, Jevgenijs Moizihs, Mihails Orlovs, Zahars Osjagins, Otomārs Oškalns un Stepans Petrenko.

Memoriāla centrālais tēls bija milzīga akmens galva ar Krievijas revolūcijas vadoņa Ļeņina sejas vaibstiem, bet laukuma malās - piloni ar deviņu Padomju Savienības varoņu bareljefiem. Pēc Trešās atmodas Ļeņina tēls tika demontēts, bet pats memoriāls turpināja pastāvēt līdz 2022. gada 13. maijam, kad tas tika demontēts.

Attēlu galerija

Atsauces 

Jēkabpils
Meža parks

Meža parks ir viens no Jēkabpils parkiem, kas atrodas Daugavas kreisajā krastā blakus Radžu ūdenskrātuvei. Meža parks ir iecienītākā, visplašākā un biežāk apmeklētākā atpūtas vieta pilsētā. Parka pirmsākumi meklējami jau 1966. gadā, kad, lai pilsētu pasargātu no putekļiem un trokšņa, meža meistara S.Pujāta vadībā 26,2 hektāru platība tika apstādīta ar eglēm, priedēm, Sibīrijas ciedru priedēm, vairāku lapegļu veidiem, kopskaitā izmantojot 20 dažādu koku un krūmu sugas.

1986. gadā uzsākta Meža parka veidošana, uzticot darbus pensionētajam meža darbiniekam Jānim Lukstiņam un meža meistarei Dagnijai Kalniņai. Pateicoties virsmežziņa Jāņa Mūrnieka idejai, tapusi Izziņas taka, kuras malās tika izvietotas informācijas plāksnītes kā par mežu, tā arī koku un krūmu sugām, kā arī dekoratīvas ozolkoka ripas ar iegrebtiem latviešu tautas dziesmu tekstiem un krievu rakstnieku izteicieniem par mežu. Parkā tika iekārtota arī Veselības taka ar skrejceļu un oriģinālām vingrošanas ierīcēm, rotaļu laukumi bērniem un atpūtas mītne. Sākotnēji tika izveidots arī Putnu dārzs, kurš pēc vandaļu postījumiem netika atjaunots, daļēji cietusi arī Izziņas taka. Blakus Meža parkam atrodas gleznainā Radžu ūdenskrātuve, kas ir radusies 1987. gadā, pēc kādreizējā dolomīta karjera appludināšanas. Tā ir 158 hektārus liela. Ūdenskrātuve tiek izmantota kā pilsētas pludmale, kurai ir piešķirts Zilais karogs. Pludmales malā atrodas Radžu dižakmens, kas ir 220 tonnu smags, 3,1 metrus augsts, tā apkārtmērs ir 19,5 metri. Tiek izteikti pieņēmumi, ka tas ir otrais lielākais akmens valstī. Otrā pasaules kara laikā un līdz pat Jēkabpils dolomīta karjera izveidošanai Radžu ūdenskrātuves vietā atradās lidlauks.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 Vietas.lv ieraksts

Jēkabpils parki
Strūves parks

Strūves parks ir viens no Jēkabpils parkiem, kas atrodas Daugavas kreisajā pusē, netālu no Jēkabpils Valsts ģimnāzijas. Parku norobežo Brīvības, V. Strūves, R. Blaumaņa un Pļaviņu ielas. Parka kopējā platība 1,2 ha un tam piegulošās ielas nosaukums ir Strūves iela, godinot izcilā ģeodēzista un astronoma Frīdriha Georga Vilhelma Strūves paveikto.

Vēsture 
Strūves parks bija bagāto pilsētas iedzīvotāju iecienīta atpūtas vieta jau senos laikos. Parkā spēlējis orķestris, darbojies restorāns un bieži uzstājušies ceļojošie akrobāti. Ieeja parkā bija par maksu. Tas bija laikā, kad to sauca par Kroņa dārzu, vēlāk par Jēkabpils pilsētas dārzu.
Retais no pilsētniekiem zinaja, ka vienā no dārza stūriem atrodas necils akmens, kas Jēkabpils vārdu padarījis pazīstamu ģeodēzijas zinātņu pasaulē. Tas ir Strūves ģeodēziskā meridiāna loka punkts- Somu līča- Daugavas mērījumu galapunkts. Mērījumus Tērbatas universitātes profesors Vilhelms Strūve Jēkabpilī veica 1826. gadā no 16. maija līdz 14. jūlijam.

1931. gadā, vietā, kur stāvēja ekspedīcijas mērinstruments, uzstādīja piemiņas akmeni "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā". Meridiāna loks tika nosaukts par Strūves loku, tāpēc var teikt, ka pilsēta atrodas uz Strūves meridiāna. Krustpilietis Kārlis Skaubītis , nākamais kara lidotājs, 1911. gada vasarā demonstrēja virs Kroņa dārza kokiem lidojumu ar gaisa balonu, kas pildīts ar uzkarsētu gaisu. Padomju gados parks tika iesaukts par Puškina parku un rekonstruēts - iekārtoti soliņi un celiņi noklāti ar betona plāksnēm. Parkā, Daugavas pusē, tika uzstādīts A. Puškina krūštēls (tagad nojaukts). Pēc Atmodas 1992. gadā parku pārdēvē par Strūves parku.

Apskates objekti parkā 
Parkā apskatāms piemiņas akmens "Strūves astronomiskais punkts. Novērots 1826. gadā. Atjaunots 1931. gadā", uzstādīts 1931. gadā un 
informatīvās plāksnes pie ģeodēziskajiem punktiem, kas tika svinīgi tika atklātas 2006. gada 17. jūnijā,kā arī mērinstrumenta makets.

Parka teritorijā atrodas valsts nozīmes dižkoks- PARASTĀ LIEPA (TILIA CORDATA).

Skatīt arī 
 Strūves ģeodēziskais loks

Attēlu galerija

Atsauces 

Jēkabpils parki
Jēkabpils pilsētas kapsēta

Jēkabpils pilsētas kapsēta ir lielākā kapsēta Jēkabpilī, kas atrodas pilsētas dienvidrietumu malā. Tā sastāv no vairākiem sektoriem, agrāk atsevišķām konfesiju kapsētām, kas tagad ir daļēji slēgtas un jaunā kapsētas sektora jeb kapsētas daļas, kas ir atvērta kapsēta.

Vēsture 
Sākotnēji kapsētas teritorija bija sadalīta daudzos sektoros, kurus šķir žogi, vārti un vaļņi, aiz katra no tiem atrodas noteiktu konfesiju apbedījumi. 
Luterāņu kapsēta tika atklāta 1909. gadā, pareizticīgo kapsēta 1911. gadā. Pareizticīgo kapsētā apbedīti vairāk kā 300 Pirmajā Pasaules karā kritušie karavīri, viņu piemiņai uzcelts granīta obelisks ar Jura krusta zīmi pakājē. 
Netālu atrodas arī Vācijas karavīru apbedījumi. 
Atsevišķās vietās apbedīti krievu-turku karagūstekņi turku karavīri, kā arī 1919. gadā kritušie vācbaltu zemessardzes vīri, kas cīnījās pret lieliniekiem pie Līvāniem. Vecticībnieki uzlikuši piemiņas zīmi savas ticības kritušajiem par Latvijas brīvību. 1941. gada 27. jūnijā nošauto jēkabpiliešu kapu vietas iezīmē Laimoņa Blumberga veidotais "Sāpju mātes" tēls - sērojoša sieviete uz ceļiem tur nošauto dēlu. 

Visā kapsētas teritorijā ir gan izcilu un ievērojamu jēkabpiliešu apbedījumi, gan mākslas un kultūrvēsturiski pieminekļi. Pilsētas kapsētas teritorija patlaban aizņem 22 hektārus. Vairs netiek ievērots konfesiju princips, izraugoties apbedījuma vietu.

Kapličas 
Kapsētā ir divas kapličas- vecā kapliča (slēgta), celta 1912. gadā un jaunā kapliča, kas ir iesvētīta 2009.gada jūnijā un atrodas jaunajā kapsētas sektorā. 
Vecā kapliča, turpat 100 gadus veca, ir vairākkārt tikusi pārbūvēta, telpa ir pārāk maza, tajā nevar satilpt daudz bēru dalībnieku, līdz ar to jāstāv ārā, un nelabvēlīgu laika apstākļu gadījumā jāpārcieš neviens vien nepatīkams mirklis.
Jaunā kapliča veidota no trim daļām – centrālās un diviem spārniem, kas it kā simboliski norāda uz divām dzīvēm: zemes un mūžīgo. Arī kapličas centrālā daļa veidota saskaņā ar šo ideju: priekštelpa ir gaiša, pārredzama, tāda, kāda ir cilvēka šīs zemes dzīve, savukārt izvadīšanas zālē paredzēts telpas logiem veidot vitrāžas, no tām telpa būs nedaudz ēnaina, noslēpumaina – kā nezināmā dzīve mūžībā, un tikai augšā stikla jumta līnija darīs telpu gaišāku, simbolizēs cilvēka saikni ar debesīm, tā savu ideju skaidro kapličas arhitekte Milaīda Druviņa. Kapličas iesvētīšanā piedalījās Jēkabpils Romas katoļu baznīcas dekāns Jānis Bratuškins un Krustpils luterāņu draudzes mācītājs Ēvalds Bērziņš.

Ievērojamu jēkabpiliešu apbedījumi 
Jēkabpils pilsētas kapsētā atrodas vairāku Jēkabpils ievērojamu novadnieku atdusas vietas: mācītāji Jānis Rūdolfs Mēders, V.Borozdinskis, Nikolajs Lapekins; izcilie skolotāji Kārlis Lamberts, Jānis un Velta Jansoni; muzeja direktori Arnolds Bruno Štokmanis un Valentīns Cirsis; mākslinieki Andrejs Pormalis, Modests Trepšs un Aina Karlsone; aptiekāri K.Osterhofs un F.Krauze; ārsti P.Lopato, Ludvigs Vidžis, Edgars Vītols, Guntis Beķeris.

Atsauces

Attēlu galerija 

Jēkabpils
Kapsētas Latvijā
Kapsētas Jēkabpilī
Kārlis Lamberts

Kārlis Lamberts (1879—1942) bija skolu darba organizētājs, pedagogs un Jēkabpils pilsētas vadītājs (1931—1935). Viņa vadītā Jēkabpils Valsts vidusskola ieguva atzinību par sniegtajām zināšanām un demokrātiskajām tradīcijām.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1879. gada 27. jūlijā Dobeles apriņķī. No 1909. līdz 1912. gadam bija Luda Bērziņa sieviešu tirdzniecības skolas inspektors. 

Pēc Pirmā Pasaules kara 1919. gadā viņš kopā ar Jāni Gresti bijušās Jēkabmiesta apriņķa skolas ēkā nodibināja Jēkabpils apriņķī reāltipa Valsts vidusskolu (vēlāko Jēkabpils Valsts ģimnāziju). 
1922. gadā skolā tika atvērta komercdaļa, kas 1927. gadā pārtapa par Valsts komercskolu, abas apvienotās skolas Kārlis Lamberts vadīja līdz 1935. gadam. Līdztekus Kārlis Lamberts bija Jēkabpils pilsētas vadītājs (1931—1935), vēlāk strādāja Jēkabpils pilsētas domē par ierēdni. 

Miris 1942. gada 11. augustā, apbedīts Jēkabpils pilsētas kapsētā.

Apbalvojumi 
 Triju Zvaigžņu ordenis, V šķira (1926)

Atsauces 

Jēkabpilī mirušie
Latvijas pedagogi
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Jēkabpils pašvaldības vadītāji
Mēders

Mēders var būt:

Jānis Rūdolfs Mēders (1883-1965) - Jēkabpils luterāņu mācītājs
Johans Valentīns Mēders (Johann Valentin Meder, 1649-1719) - Rīgā dzīvojis vācu komponists
Ibn Rušds

Ibn Rušds (, dzimis 1126. gadā, miris ) bija arābu filozofs un zinātnieks, kas viduslaikos dzīvoja Kordovas kalifātā. Eiropas literatūrā viņš ir pazīstams arī kā Averroess, tādēļ viņa mācība ir zināma kā averroisms. Viņš ir uzrakstījis arī komentārus sengrieķu filozofu Aristoteļa un Platona darbiem. Turpmākajos gadsimtos šie komentāri ievērojami veicināja gan ebreju, gan kristiešu domas attīstību.

Ibn Rušdu interesēja ne tikai filozofija, viņš studēja arī medicīnu un jurisprudenci. Viņš bija Kordovas galvenais tiesnesis, kā arī tās valdnieku personiskais ārsts.

Ārējās saites 

1126. gadā dzimušie
1198. gadā mirušie
Arābu filozofi
Arābu valodā rakstošie
Musulmaņi
Islāma vēsture
Zīlāni (stacija)

Zīlāni ir neizmantots pieturas punkts Jēkabpilī pie Zīlāniem, līnijā Krustpils—Rēzekne II starp stacijām Krustpils un Kūkas. Visi bijušās stacijas sliežu ceļi mūsdienās nojaukti. Saglabājusies noliktavas ēka pie Oļu ielas pārbrauktuves un vairākas pie stacijas atradušās ēkas (mūsdienās dzīvojamās mājas). Pasažieru vilcieni Zīlānos nepietur.

Vēsture 
Stacija atklāta 1901. gadā. Uzsākot Maskavas—Ventspils dzelzceļa būvi, ko veica ārzemju akcionāri, Krustpils tuvumā tika projektēta jauna, liela dzelzceļa stacija. Šiem mērķiem izvēlējās četrus kilometrus attālumā no Krustpils esošo Zīlānu sādžu. Vieta bijusi ļoti purvaina, pat ar aizaugušu ezeru, tāpēc, lai nosusinātu izvēlēto teritoriju, tika rakts liels un plats novadgrāvis. Tika izmantots tikai roku darbs, ar zirgu pajūgiem izrakto granti pievedot dzelzceļa stigas uzbērumam. Darbs bija labi maksāts, par katru atvesto grants kravu — 1 cara zelta rublis, tāpēc dienu un nakti strādājuši ļoti daudzi cilvēki. Darbs ritējis ātri un 1904. gada 11. (24.) novembrī līnija tika atklāta. Zīlānos uzcēla depo 16 lokomotīvēm, rampu lokomotīvju apgriešanai, remontdarbnīcas, pirti, vairāk nekā desmit lielas daudzdzīvokļu mājas iedzīvotājiem, ūdenstorni, ūdens vadu trīs kilometru garumā, ūdens pumpēšanas ierīces un māju Daugavas krastā, lielu koka stacijas ēku, dzelzceļa skolu, noliktavas, tualetes. Tika ievilkta telegrāfa līnija. Zīlānu stacijas teritorijā bija 6 sliežu ceļi. Lielākā un nozīmīgākā stacija posmā no Rīgas līdz Zilupei. Pirmais Pasaules karš pārtrauca rūpniecības uzplaukumu un pilnīgi izmainīja saimniecības struktūru un dzelzceļa transporta attīstību Latvijas teritorijā. Kara laikā no Latvijas tika evakuētas svarīgākās rūpnīcas, tajā skaitā transporta uzņēmumu iekārtas - 30 tūkst. vagonu — 186,2 milj. rubļu vērtībā, kā arī dzelzceļa saimniecībā izmantotais ritošais sastāvs. Smagi cieta viss dzelzceļa tīkls, īpaši šī apkārtne, kas trīs kara gadus atradās tiešā frontes līnijas tuvumā. Vairākas līnijas kara laikā tika iznīcinātas, uzspridzināti visi lielie tilti (Zeļķu tiltu atjaunoja tikai 1930. gadā), stacijas, nopostīti arī ūdenstorņi un depo.

Vairs nevajadzīgā Krustpils apvedceļa līnija, pa kuru vilcieni varēja kursēt no Zīlāniem Jelgavas virzienā, neiebraucot Krustpilī, nojaukta 20. gadsimta 20. gados. Kādreizējais Zīlānu—Krustpils savienojošais ceļš no tā laika ir galvenais ceļš līnijā Ventspils—Zilupe. Zīlānu stacijas ēkas 20. gadsimta 20.—30. gados pārvestas uz Viesītes lauku dzelzceļu tīklu. Bijusī svarīgā stacija kļuva par parastu izmaiņas punktu, bet 20. gadsimta 80. gados tajā vilcieni vairs nepieturēja.

Atsauces

Ārējās saites 
 Zīlāni
 Zīlānu stacijas foto 
 Zīlānu stacija pirmskara kartē. Redzams kādreizējais Krustpils apvedceļš.

Dzelzceļa satiksme Jēkabpilī
Dzelzceļa stacijas Latvijā
Dzelzceļa līnijas Krustpils—Rēzekne II stacijas un pieturas punkti
Jēkabpils
Jēkabpils vecticībnieku baznīca

Jēkabpils vecticībnieku baznīca ir viens no Jēkabpils dievnamiem un kultūrvēsturiskiem objektiem. Dibināta 1862. gadā. Atrodas pilsētas kreisā krasta daļā, Viestura ielā 15.

Vēsture 
Jēkabpils vecticībnieku kopiena pastāv no 17. gadsimta otrās puses, to izveidoja reliģisko represiju bēgļi no Krievijas caristes — Pleskavas, Novgorodas un citiem Krievijas ziemeļrietumu apgabaliem, jo Kurzemes hercogs Jēkabs bija iecietīgs pret vecticībniekiem un deva atļauju vietējai varai pieļaut vecticībnieku dievkalpojumus. Ziņas par pirmo dievnamu nav saglabājušās, pieļaujams, ka tas varēja atrasties Akmeņu ielas rajonā pie senas kapsētas, kur mūsdienās celtniecības gaitā atklājās tipiski vecticībnieku apbedījumi. Pēdējās masveida represijas pret vecticībniekiem norisinājās cara Nikolaja I valdīšanas laikā, tāpēc 1849. gadā Jēkabpilī lūgšanu namu nācās slēgt un nojaukt. 1862. gadā uz Georgija Kitova zemes un par viņa paša līdzekļiem tika uzcelts jauns dievnams, bet vecticībnieku draudze oficiāli tika reģistrēta tikai 1906. gadā. Vissmagākais bija padomju laiks, kad kopienas vadītājs bija Ivans Volkovs, jo vara spieda atteikties no reliģiskām tradīcijām kā audzinot bērnus, tā arī izvadot mūžībā aizgājušos. Daudzkārt varas iestādes vēlējās dievnamu slēgt, taču draudze spēja saglabāt savus īpašumus, pateicoties īstenu kristiešu nepiekāpībai, to vidū ir minami Vasilijs Fedotovs, Arkādijs Ļebedevs un Jakovs Gerasimovs.

Draudzes darbība 
21. gadsimta sākumā Jēkabpils vecticībnieku kopiena aptver ap tūkstoti cilvēku. Dievnams tiek aktīvi apmeklēts un bieži ir pārpildīts. Apmeklētāju vidū arvien vairāk parādās vecvecāku ar mazbērniem un jauniešu. Draudzē darbojas koris. Dievnama lielākā bagātība ir svētbildes un pēc vecticībnieku kanoniem iespiestas lūgšanu grāmatas. Telpās saglabāts sākotnējais interjers. Uzcelts jauns zvanu tornis un iegādāti zvani, virs sānejām uzcelti nelieli kupoli. 2003. gadā dievnams plaši atzīmēja 125 gadu jubileju. Vecticībnieku kultūras un izglītības biedrības "Belovodje" biedri ir savākuši vairāk kā 200 unikālu kultūras un sadzīves priekšmetu, izveidojot pastāvīgu ekspozīciju Jēkabpils vēstures muzejā.

Attēlu galerija

Atsauces 

Vecticībnieku_baznīca
Vecticībnieku baznīcas Latvijā
Vecticība
Pļaviņu luterāņu baznīca

Pļaviņu Svētā Pētera baznīca ir Latvijas evaņģēliski luteriskās Baznīcas Pļaviņu Svētā Pētera draudzes dievnams. 
Draudzes mācītājs ir Haralds Biete.

Vēsture 
1910. gadā mācītājs H. Bahs nodibināja Pļaviņu dievnama būves komisiju. Baznīca uzcelta 1911.—1912. gadā, iesvētīta 1912. gada 5. oktobrī. Pirmā pasaules kara laikā izpostīta, baznīcā uz laiku ierīkoja zirgu stalli. 
1920. gadā draudze dāmu komitejas priekšnieces M. Lapiņas vadībā uzsāka dievnama atjaunošanas darbus. 1921. gada 31. oktobrī atjaunotais dievnams tika iesvētīts.

Līdz 1928. gadam Pļaviņas ietilpa Kokneses - Krapes draudzes teritorijā. 1928. gada 1. janvārī Pļaviņu draudze kļuva patstāvīga. 1929. gadā draudzē bija reģistrēti 450 draudzes locekļi.

Atsauces

Ārējās saites 
 Pļaviņu Svētā Pētera draudze 

Luterāņu baznīcas Latvijā
Pļaviņas
Arhitektūras pieminekļi Latvijā
Ārgalis

Ārgalis (sieviešu dzimtē Ārgale) ir latviešu cilmes uzvārds, kas cēlies no vārda „ārgailis(-le)“ ar nozīmi 'paviegls, ģeķīgs cilvēks'. Cilvēki ar šo uzvārdu:

 Andris Ārgalis (1944) — politiķis, bijušais Rīgas mērs (2000—2001);
 Māris Ārgalis (1954—2008) — mākslinieks un uzņēmējs.

Atsauce 

Latviešu uzvārdi
Unguru baznīca

Unguru (Medņu) Evaņģēliski luteriskā baznīca ir luterāņu dievnams Jēkabpils novada Variešu pagasta Medņos, kas celta kā Krustpils baznīcas filiālbaznīca.

Vēsture 
Pirmā Unguru baznīca tika iesvētīta 1828. gada 25. jūnijā. Bet jau 1885. gadā celtne bija pussabrukušā stāvoklī. Pēc vairākkārtīgiem draudzes lūgumiem Krustpils pilsmuižas īpašnieks Nikolauss fon Korfs baznīcas remontam iedalīja materiālus un līdzekļus 200 rubļu apmērā. Arī pati draudze saziedoja 580 rubļu. Remontdarbu uzraudzīšanai tika nozīmēts Unguru saimnieks Jēkabu Ozols, kurš lika nojaukt baznīcas pārbūvējamo daļu un vietā uzcelt jaunas telpas. Pēc būvmeistara Jēkaba Putniņa veiktajiem remontdarbiem 1892. gada 17. decembrī atjaunotā baznīca atkal tika iesvētīta. 

Pirmā pasaules kara laikā baznīcai tika sabojātas ērģeles un jumts, kā arī izsisti daži logi. 1919. gadā, nodibinoties padomju varai, baznīcas manta tika aprakstīta, un bija nolemts telpas nodot Izpildkomitejas rīcībā. Tomēr draudzei izdevās noslēgt līgumu ar jauno varu par baznīcas izmantošanu uz nenoteiktu laiku.  Citādi ēka nebija daudz cietusi. Remontdarbi sākās 1926. gadā. Jumta materiāls un labošana izmaksāja 1376 Ls, torņa labošana un krāsošana — 560 Ls. Atjaunoto dievnamu iesvētīja 1928. gada 25. jūnijā. Pēc Latvijas okupācijas 1940. gadā padomju vara draudzei baznīcu atņēma. Otrā pasaules kara laikā, baznīcai nonākot karadarbības zonā, tajā iekārtojās vācu armijas atbalsta punkts. Sarkanās armijas artilērija 1944. gada 7. augustā iznīcināja vācu ugunspunktu baznīcas tornī. Kritušos vācu karavīrus apglabāja turpat pie baznīcas. Pēc kara baznīca atradās izpostītā stāvoklī. Kopš 2004. gada draudze ir sākusi dievnama atjaunošanu.

Arhitektūra un interjers 

Baznīcas ēka ir akmens-ķieģeļu krustveida centrālbūve, kuras rietumu pusē atrodas trīsstāvu tornis ar poligonālu, piramidālu smaili. Austrumu pusē piebūvēta poligonāla sakristeja. Celtnes fasādēs ir gotiskas smailloka durvju un logu ailas. Pirmās ērģeles minētas jau 1830. gadā. 1867. gadā Krustpils ērģeļbūves meistaram Fridriham Veisenbornam draudze pasūtīja jaunas ērģeles, kuras tika iesvētītas 1868. gada 13. oktobrī. Baznīcā atradies 1926. gadā lietais zvans ar uzrakstu: "Balss saucēja Rubenos. 1926. Beker un Ko Liepāja", kā arī 1927. gadā J.K. Švenna lietais bronzas zvarns (85 kg.). 2009. gada 25. septembrī Unguru draudze saņēma Oldenburgas latviešu draudzes Vācijā dāvināto zvanu ar uzrakstu "Dievs Kungs ir mūsu stiprā pils". Tas līdz šim kalpoja Oldenburgas latviešu baznīcā, kas bija vienīgā latviešiem piederošā baznīca Vācijā. 2009. gada 11. oktobrī Daugavpils diecēzes bīskaps Einārs Alpe atjaunotās draudzes 15. gadu jubilejas dievkalpojumā zvanu iesvētīja.

2013. gadā pilnībā atjaunota sakristejas daļa.

Ārējās saites 
 Unguru draudzes mājaslapa

Luterāņu baznīcas Latvijā
Variešu pagasts
Jēkabpils novads
Popovs

Popovs ( — "popam piederošs" no ) ir krievu, bulgāru, maķedoniešu un serbu uzvārds. Piektais biežākais krievu uzvārds (aiz Smirnovs, Ivanovs, Kuzņecovs, Sokolovs). Cilvēki ar šādu uzvārdu:

 Alberts Popovs (Алберт Попов; 1997) — bulgāru kalnu slēpotājs;
 Aleksandrs Popovs:
 Aleksandrs Popovs (Александр Попов; 1859―1906) ― krievu fiziķis;
 Aleksandrs Popovs (Александр Попов; 1971) ― krievu peldētājs;
 Aleksandrs Popovs (Александр Попов; 1980) — krievu hokejists;
 Zenons Popovs (1906—1944) — latviešu riteņbraucējs.

Bulgāru uzvārdi
Krievu uzvārdi
Maķedoniešu uzvārdi
Serbu uzvārdi
Krustpils saliņa

Krustpils saliņa ir viena no Jēkabpilij piederošām salām un iecienītām atpūtas vietām. Tā atrodas starp upēm Daugavu un Mazo Daugavu, netālu no Krustpils pilsētas parka.

Krustpils saliņas agrākie nosaukumi ir Ādamsona saliņa — nosaukums cēlies no kādreizējā zemes gabalu īpašnieka uzvārda Ādamsona, kuram ir piederējusi arī šī sala, arī mūsdienās daudzi jēkabpilieši saliņu sauc par Ādamsona saliņu un Komjaunatnes saliņa — tā saliņa tika pārdēvēta padomju gados. 

Krustpils saliņa kļuva par vienu no iecienītākajās pilsētnieku atpūtas vietām pēc tam, kad 20. gadsimta 50. gados tika uzcelta brīvdabas estrāde, kas pašlaik atrodas Krustpils kultūras nama pārziņā. No agra pavasara līdz pat vēlam rudenim tur notiek dažādi kultūras pasākumi: gadskārtu svētku — Lieldienu un Līgo vakara svinēšana, Dziesmu svētki, teātra un operas izrādes, visdažādākie vieskoncerti un biežie deju vakari, kas pulcē tūkstošiem jēkabpiliešu un pilsētas viesu.

Saliņas rekonstrukcija 
2009. gadā tika uzsākta saliņas un brīvdabas estrādes rekonstrukcija, kas tika pabeigta un nodota ekspluatācijā 2010. gada jūlijā. Rekonstrukcijas laikā ir nomainīti soli, pārbūvēta skatuve, mākslinieku ģērbtuves, telpas zem skatuves. Uzbūvētas jaunas tualetes un autostāvvieta 104. automašīnām un 5 autobusiem, bērnu rotaļu laukums, kā arī rekonstruēts tilts. Veikti saliņas apzaļumošanas darbi. Tuvākā nākotnē plānots uzstādīt novērošanas kameras un uzbrauktuvi un pacēlāju invalīdiem pie tilta. Saliņas rekonstrukcijas izmaksas — 694 875 lati.

Atsauces

Ārējās saites 
 Rekonstruētā saliņa
 Saliņas plāns
 Video par rekonstruēto saliņu

Attēlu galerija 

Jēkabpils
Celtnes un būves Jēkabpilī
Našvilas "Predators"

Našvilas "Predators" () ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas ir bāzēts Našvilā, Tenesī štatā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Rietumu konferences Centrālajā divīzijā. Tas tika dibināts 1997. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Predators" ne reizi nav uzvarējis NHL. 2016.—17. gada sezonā sasniedza Stenlija kausa finālsēriju, tajā ar 2—4 piekāpjoties Pitsburgas "Penguins". Mājas spēles komanda aizvada Bridgestone Arena hallē. Komandas kapteinis ir šveicietis Romans Josi.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 0
 Konferences čempioni: 1
 2016.—17.
 Divīzijas čempioni: 2
 2017.—18., 2018.—19.

Spēlētāji

Pašreizējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2021. gada 12. janvārī.

Vārtsargi 
 33  Dāvids Ritičs
 74  Jūse Saross

Aizsargi 
 4  Raiens Eliss (Kapteiņa asistents)
 5  Mets Benings
 14  Matiass Ekholms (Kapteiņa asistents)
 24  Džereds Tinordi
 57  Dante Fabro
 59  Romans Josi (Kapteinis)
 90  Mets Borovickis
   Raiens Makdonehs

Uzbrucēji 
 9  Filips Fošbergs (Kapteiņa asistents)
 10  Koltons Sisons
 13  Jakovs Treņins
 11  Lūks Kanins
 15  Breds Ričardsons
 19  Kalle Jērnkroks
 21  Niks Kozens
 23  Roko Grimaldi
 28  Ēli Tolvanens
 56  Ēriks Haula
 64  Mikaels Granlunns
 92  Raiens Johansens (Kapteiņa asistents)
 95  Mets Dišēns

Latvijas hokejisti "Predators" sastāvā

Līderi

Kluba spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Džeisons Arnots, 33 (2008.—09.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Pols Karija, 54 (2005.—06.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Pols Karija, 85 (2005.—06.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Patriks Kots, 242 (1998.—99.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Šī Veibers, 56 (2013.—14.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp debitantiem: Filips Fošbergs, 63 (2014.—15.)
 Visvairāk uzvaru sezonā: Peka Rinne, 43 (2011.—12.)
 Visvairāk sauso spēļu sezonā: Peka Rinne, 7 (2008.—09. un 2009.—10.)

Komandas kapteiņi 
  Toms Ficgeralds (1998—2002)
  Gregs Džonsons (2002—2006)
  Kimo Timonens (2006—2007)
  Džeisons Arnots (2007—2010)
  Šī Veibers (2010—2016)
  Maiks Fišers (2016—2017)
  Romans Josi (2017—pašlaik)

Komandas treneri 
  Berijs Trocs (1998—2014)
  Pīters Laviolets (2014—2020)
  Džons Hainss (2020—pašlaik)

Atsauces

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils
Ņujorkas "Rangers"

Ņujorkas "Rangers" () ir profesionāls ASV hokeja klubs, kas ir bāzēts Manhatanā, Ņujorkā, ASV. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Metropolitēna divīzijā. Šis ir viens no diviem NHL klubiem, kas ir bāzēti Ņujorkā, otrs klubs ir Ņujorkas "Islanders". Tas tika dibināts 1926. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Rangers" ir 4 reizes uzvarējis NHL, 1 reizi ir kļuvis par konferences uzvarētāju un 5 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada Madison Square Garden hallē.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 4
 1927–28, 1932–33, 1939–40, 1993–94
 Konferences čempioni: 3
 1993–94
 Divīzijas čempioni: 6
 1926–27, 1931–32, 1989–90, 1991–92, 1993–94

Spēlētāji 
Komandā ilgus gadus pavadījuši tādi Hokeja slavas zālē uzņemti spēlētāji kā Braiens Līčs, Marks Mesjē, Žans Ratels, Harijs Hovels, Braiens Hekstals, Rods Žilbērs, Frenks Bušē un Fils Espozito. Komandu pārstāvējuši arī tādi spēlētāji kā Maiks Rihters, Endijs Batgeits, Valts Tkačuks.

2005.—06. un 2006.—07. gada sezonās komandas sastāvā spēlējis arī latviešu aizsargs Sandis Ozoliņš.

Šobrīdējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 8. oktobrī

Vārtsargi 
 31  Igors Šestjorkins
 41  Jaroslavs Halāks

Aizsargi 

 5  Džereds Tinordi
 6  Zeks Džounss

 8  Džeikobs Truba (Kapteinis)
 23  Ādams Fokss
25  Libors Hājeks
45  Breidens Šneiders
55  Raiens Lindgrēns
79  Keandrē Millers

Uzbrucēji 

 10  Artemijs Panarins (Kapteiņa palīgs)
 12  Žuliens Gotjē
13  Aleksis Lafrenjē
16  Vinsents Tročeks
 20  Kriss Kraiders (Kapteiņa palīgs)
 21  Bārklijs Gudrovs (Kapteiņa palīgs)
 22  Raiens Kārpenters
 24  Kāpo Kako
 26  Džimijs Vīzijs
29  Draieds Hants
72  Filips Hitils
74  Vitālijs Kravcovs
75  Raiens Rīvss
 91  Semjuels Blē
 93  Mika Zībānežads (Kapteiņa palīgs)

Līderi

Komandas visu laiku rezultatīvākie spēlētāji

Kluba spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Jaromīrs Jāgrs, 54 (2005.—06.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Braiens Līčs, 80 (1991.—92.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Jaromīrs Jāgrs, 123 (2005.—06.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Trojs Malets, 305 (1989.—90.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Braiens Līčs, 102 (1991.—92.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp debitantiem: Marks Peveličs, 76 (1981.—82.)

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils
Otavas "Senators"

Otavas "Senators" (, ) ir profesionāls Kanādas hokeja klubs, kas ir bāzēts Otavā, Ontārio provincē, Kanādā. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Atlantijas okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1990. gadā un kopš 1992. gada spēlē NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Senators" ne reizi nav ieguvuši Stenlija kausu, 1 reizi ir kļuvuši par konferences uzvarētājiem un 4 reizes — divīzijas čempioniem. Mājas spēles komanda aizvada Canadian Tire Centre hallē. Komandā ir spēlējuši arī latviešu hokejisti Sergejs Žoltoks un Kaspars Daugaviņš.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 0
 Konferences čempioni: 3
 1974–75, 1979-80, 1998–99

 Divīzijas čempioni: 4
 1998–99, 2000–01, 2002–03, 2005–06

Spēlētāji 
Starp komandas visu laiku rezultatīvākajiem spēlētājiem ir Daniels Alfredsons, Džeisons Speca, Aleksejs Jašins, Veids Redens, Radeks Bonks, Marians Hosa un Denijs Hītlijs.

Šobrīdējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.

Vārtsargi 
 31  Antons Forsbergs
    33  Kems Talbo
      Magnuss Helberjs

Aizsargi 
 2  Artjoms Zubs
5  Niks Holdens 
 22  Ņikita Zaicevs
 23  Treviss Hamoniks
 24  Džeikobs Bernards-Dokers
26  Ēriks Brenstrēms
 72  Tomā Šabo (Kapteiņa palīgs)
 85  Džeiks Sandersons

Uzbrucēji 
 7  Breidijs Tkačuks
 9  Džošs Noriss
 12  Alekss Debrinkets
14  Tailers Mote
16  Ostins Vatsons
18  Tims Šticle
19  Dreiks Batersons
21  Metjū Žozefs
27  Dilans Gambrels
28  Klods Žirū
45  Pārkers Kellijs
57  Šeins Pinto
61  Deriks Brasārs

Latvijas hokejisti "Senators" sastāvā

Līderi

Komandas visu laiku rezultatīvākie spēlētāji

Kluba spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Denijs Hītlijs, 50 (2005.—06. un 2006.—07.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Džeisons Speca, 71 (2005.—06.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Denijs Hītlijs, 105 (2006.—07.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Maiks Peluzo, 318 (1992.—93.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Ēriks Kārlsons, 82 (2015.—16.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp debitantiem: Aleksejs Jašins, 79 (1993.—94.)

Galvenie treneri 
Riks Bouness (1992—1996)
Deivs Elisons (1996)
Žaks Martins (1996—2004)
Rodžers Nilsons (2002)
Braiens Marejs (2005—2008)
Džons Pedoks (2007—2008)
Kreigs Hartsburgs (2008—2009)
Korijs Klustons (2009—2011)
Pols Maklīns (2011—2014)
Deivs Kamerons (2014—2016)
Gijs Bušē (2016—2019)
Marks Krofords (2019)
Dīdžejs Smits (2019—pašlaik)

Kapteiņi 
 Lorijs Bošmens (1992—1993)
Vairāki rotējoši kapteiņi 1993.—94. gada sezonas laikā
 Marks Lembs
 Breds Šovs
 Gords Dinīns
 Rendijs Kanijvorts (1995—1998)
 Aleksejs Jašins (1998—1999)
 Daniels Alfredsons (1999—2013)
 Džeisons Speca (2013—2014)
 Ēriks Karlsons (2014—2018)
 Breidijs Tkačuks (2021—pašlaik)

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils
Toronto "Maple Leafs"

Toronto "Maple Leafs" () ir profesionāls Kanādas hokeja klubs, kas bāzēts Toronto, Ontārio provincē, Kanādā. Klubs spēlē Nacionālās hokeja līgas Austrumu konferences Atlantijas okeāna divīzijā. Tas tika dibināts 1917. gadā un kopš dibināšanas brīža spēlē NHL.

Savas pastāvēšanas vēsturē "Maple Leafs" ir 13 reizes uzvarējis NHL, tas ir otrs labākais rādītājs visā līgā, ne reizi nav kļuvis par konferences uzvarētāju un 5 reizes — divīzijas čempionu. Mājas spēles komanda aizvada Scotiabank Arena hallē.

Sasniegumi 
 Stenlija kauss: 13
 1917–18, 1921–22, 1931–32, 1941–42, 1944–45, 1946–47, 1947–48, 1948–49, 1950–51, 1961–62, 1962–63, 1963–64, 1966–67

 Konferences čempioni: 13
 1917-18, 1921-22, 1931-32, 1941-42, 1944-45, 1946-47, 1947-48, 1948-49, 1950-51. 1961-62, 1962-63,1963-64, 1966-67
 Divīzijas čempioni: 5
 1932–33, 1933–34, 1934–35, 1937–38, 1999–00

Spēlētāji 
Starp visu laiku izcilākajiem Toronto spēlētājiem minami Tims Hortons, Teds Kenedijs, Kings Klensijs, Mats Sundins, Bērje Salmings, Vendels Klārks, Pols Hendersons un Dags Gilmors.

Pašreizējais sastāvs 
Pēdējoreiz atjaunots 2022. gada 7. oktobrī.

Vārtsargi 

 30  Mets Marijs
 35  Petrs Mrāzeks

Aizsargi 
 3  Džastins Hols
8  Džeiks Mazins
18  Džordijs Benns
37 Timotijs Liljegrēns
38  Rasmuss Sandins
 44  Morgans Rīlijs (Kapteiņa palīgs)
 55  Marks Džordāno
78  Tīdžejs Broudijs

Uzbrucēji 
 15  Aleksandrs Kerfots
 16  Mičs Mārners (Kapteiņa palīgs)
19  Kalle Jērnkroks
 24  Veins Simondss
25  Ondržejs Kaše
29  Kērtiss Gabriels
 34  Ostons Metjūzs (Kapteiņa palīgs)
 43  Kails Klifords
47  Pjērs Engvāls
58  Maikls Bantings
62  Deniss Malgins
64  Dāvids Kempfs
71  Ādams Godets
88  Viljams Nīlanders
91  Džons Tavaress (Kapteinis)
96  Nikolā Obē-Kubēls

Līderi

Komandas visu laiku rezultatīvākie spēlētāji

Kluba spēlētāju rekordi 
 Visvairāk gūto vārtu sezonā: Riks Veivs, 54 (1981.—82.)
 Visvairāk rezultatīvo piespēļu sezonā: Dags Gilmors, 95 (1992.—93.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā: Dags Gilmors, 127 (1992.—93.)
 Visvairāk soda minūšu sezonā: Tajs Domi, 365 (1997.—98.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp aizsargiem: Īens Turnbuls, 79 (1976.—77.)
 Visvairāk gūto punktu sezonā, starp debitantiem: Pīters Ihneseks, 66 (1982.—83.)

Ārējās saites 

 Kluba oficiālā mājaslapa 
 Hockey-Reference profils

Atsauces