joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Marks Ženē

Marks Ženē Gerero (; dzimis , Sabadellā, Spānijā) ir Formula 1 ekspilots, pašreizējais Scuderia Ferrari testpilots. Viņa brālis Hordi arī ir autosportists.

1998. gadā Ženē kļuva par Open Fortuna by Nissan čempionu. . un . gadā braucis Minardi komandā, kopumā izcīnot 1 punktu. Vēlāk vairākus gadus bijis Williams komandas testu un rezerves pilots, tādēļ ir aizvietojis Ralfu Šumaheru pēc vairākām viņa avārijām. Vēlāk pārcēlies uz Ferrari, kur viņš strādā par testpilotu vēl joprojām.

Ženē ir piedalījies Lemānas 24 stundu sacīkstēs, tomēr nav uzvarējis. 2008. gadā viņš piedzīvoja avāriju un lauza kājas īkšķi.

Katalonijā dzimušie
Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
Spānijas autosportisti
Džordžo Pantano

Džordžo Pantano (; dzimis , Padujā, Itālijā) ir GP2 pilots un Formula 1 ekspilots. Pantano ir viens no kartinga rekordistiem, kur viņš sāka braukt deviņu gadu vecumā. Jau savā pirmajā sezonā viņš izcīnīja uzvaras Itālijas un Eiropas čempionātos. 

Pirmo reizi ar Formula 1 spēkratu Pantano saskārās 2000. gadā, testējot Benetton. 2001. gadā viņš testēja McLaren un pēc gada Williams un Minardi. . gada sākumā viņš parakstīja līgumu ar Jordan komandu, taču pēc neveiksmīgas sezonas viņš priekšlaicīgi pameta "autosporta karalieni". GP2 viņš piedalījās jau no pirmās sezonas un turpina to darīt joprojām. Savu pirmo uzvaru viņš izcīnīja 2007. gadā, savukārt 2008. gadā kļuva par čempionu. Viņam pieder rekordi par visvairāk uzvarām un visvairāk aizvadītajām sacīkstēm.

Formula 1 piloti
Formula 3 piloti
GP2 piloti
IndyCar Series piloti
Itālijas autosportisti
Kolvezi

Kolvezi (Kolwezi) ir pilsēta Kongo DR dienvaustrumos, Katangas provincē. Liels vara un kobalta ieguves centrs. Apkaimē arī urāna un rādija atradnes.

1978. gada 12. maijā ar Angolas atbalstu pilsētu ieņēma nemiernieki. Tie tika padzīti ar Franču ārzemju leģiona palīdzību. Krita 250 nemiernieki, 170 eiropiešu ķīlnieki un 6 franču karavīri.

Kaujās par Kolvezi piedalījies viens no Horvātijas kara horvātu līderiem Ante Gotovina.

Kongo DR pilsētas
2007. gada F1 sezona

2007. gada F1 sezona bija 58. F1 sezona. Tā sākās  un beidzās .

Tā bija pirmā sezona kopš . gada, kad nevienā sacīkstē dalību neņēma Mihaels Šumahers. Kopš tā laika viņa vietā brauc soms Kimi Reikenens, kurš uz Ferrari atnāca no McLaren komandas. McLaren ir nomainījusi abus pilotus - jau iepriekš pieminēto Kimi Raikonenu un kolumbieti Montoiju, kurš jau sezonas vidū pameta F1 un devās uz amerikāņu salonauto sacīkstēm NASCAR. McLaren piloti šajā sezonā bija divkārtējais čempions, spānis Fernando Alonso un debitants no Lielbritānijas Luiss Hamiltons. Alonso vietu Renault komandā ieņēmis somu debitants Heiki Kovalainens. Ir notikušas arī citas izmaiņas peletona aizmugurē, piemēram, MF1 komanda vairs nepastāv, jo viņus pārpirka nīderlandiešu koncerns Spyker.

Par čempionu pēdējā sezonas sacīkstē kļuva Kimi Reikenens no Ferrari vienības.

Komandas un piloti

Kopvērtējumi un rezultāti

Sacīkstes

Pilotu kopvērtējums 

† Braucējs nefinišēja, bet tiek klasificēts jo paveica vismaz 90% distances.

Komandu kopvērtējums 

† Pēc incidenta Ungārijas Grand Prix laikā McLaren komandai tika piepriests sods, ka tā neiegūs punktus kurus izcīnīs komandas piloti.
‡ McLaren ir atņemti visi punkti konstruktoru kausa ieskaitē sakarā ar spiegošanas skandālu. Piloti savus punktus saglabā.

Formula 1
Formula 1 sezonas
Edijs Brahmanis

Edijs Brahmanis (dzimis 1983. gada 17. novembrī) ir latviešu hokejists, uzbrucējs. Pašlaik (2021) Brahmanis spēlē Latvijas čempionāta vienībā Rīgas "Olimp".

Spēlētāja karjera 
Savu profesionālā spēlētāja karjeru Brahmanis uzsāka 1999. gadā, kad spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā Rīgas "Prizma", kā arī aizvadīja 10 spēles HK Ogres "Essamika" rindās. 2000.—01. gada sezonā aizvadīja trīs spēles HK Rīgas 2000 sastāvā, lai gan līdz pat 2001.—02. gada sezonas beigām spēlēja "Prizmā". 

2001.—02. gada sezonas noslēgumā Brahmanis devās uz Ziemeļameriku, kur spēlēja EJHL līgā. Turpat viņš uzsāka arī 2002.—03. gada sezonu, bet tad, pēc 24 aizvadītām spēlēm, atgriezās Latvijā, pievienojoties ASK/Zemgales rindām. No 2003. līdz 2005. gadam Brahmanis spēlēja ASK/Ogres rindās, 2004.—05. gada sezonā gūstot visvairāk vārtus Latvijas hokeja līgā. 

2005.—06. gada sezonu Edijs aizvadīja Lielbritānijas klubā Bizonas "Basingstoke", bet 2006.-07. sezonā, spēlējot Latvijas hokeja līgas kluba HK Rīga 2000 sastāvā, kļuva par Latvijas čempionu. Sezonas izšķirošajā finālspēlē piedalījās kautiņā un saņēma diskvalifikāciju no Latvijas hokeja federācijas līdz 2007. gada 15. oktobrim. 2007.-08. sezonā Brahmanis atkal spēlēja ASK/Ogres rindās.

2008.-09. gada sezonu hokejists aizvadīja Baltkrievijas un Latvijas hokeja līgas klubā HK Liepājas Metalurgs, kļūstot par Latvijas čempionu. Viņš kļuva arī par Baltkrievijas Ekstralīgas labāko vārtu guvēju un trešo rezultatīvāko spēlētāju. Sezonas gaitā Brahmanis aizvadīja arī četras spēles KHL kluba Rīgas "Dinamo" rindās.

2011. gada vasarā hokejists pārcēlās uz Kazahstānu, pievienojties Karaghandi "Sary-Arka" rindām. Tās sastāvā hokejists izcīnīja Kazahstānas bronzas medaļas. 2012.—13. gada sezonu aizvadīja Temirtau "Arystan" rindās, taču tad pievienojās Baltkrievijas Ekstralīgas klubam HK Gomeļa. 2015. un 2016. gadā kļuva par līgas labāko vārtu guvēju. 2017.—18. gada sezonā bija Gomeļas komandas kapteinis.

2021. gadā Brahmanis Rīgas "Olimp" sastāvā kļuva par Latvijas čempionu.

Latvijas izlases sastāvā viņš piedalījies divos Pasaules čempionātos junioriem un divos Pasaules čempionātos U-18 jauniešiem.

Ārējās saites 

1983. gadā dzimušie
Latvijas hokejisti
HK Ogres "Essamika" spēlētāji
Rīgas "Prizma" spēlētāji
HK Rīgas 2000 spēlētāji
HK Zemgales spēlētāji
ASK/Ogres spēlētāji
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
Rīgas "Dinamo" spēlētāji
Rīgā dzimušie
Latvijas čempioni hokejā
Premonstrieši

Premonstrieši jeb norbertieši  ir mūku ordenis, kuru 1120. gadā dibināja Sv. Norberts ar augustīniešu regulu. Ordeņa nosaukums cēlies no ordeņa izcelsmes klostera Praemonstratum, tas ir, Pratum monstratum - "(no debesīm) rādītā pļava", franciski - Premontrē (Prémontré), kurš atrodas Kusī (Coucy) mežā pie Reimsas. Kad 1126. gadā pāvests apstiprināja ordeni, tam bija jau astoņi klosteri. Darbodamies misijas darbā, galvenokārt vendu apgabalos, premonstrieši skaitliski pieauga un izplatījās, viduslaiku beigās tiem bija ap 600 patstāvīgu nometņu 30 iecirkņos.

Premonstriešu ordenis aktīvi iesaistījās arī zemgaļu kristīšanas misijā pēc tam, kad 1228. gada 11. decembrī pāvests Gregorijs IX atļāva Zemgales bīskapam Lambertam no Solrē izraudzīt savam misijas darbam vienu domkungu un vienu laicīgo brāli no katra premonstriešu ordeņa konventa vācu zemēs. Ordeņa pozīcijas Livonijā vēl vairāk nostiprinājās, kad 1229. gadā Magdeburgas domkungs, premonstriešu ordeņa loceklis Nikolajs fon Nauens tika ievēlēts par Rīgas bīskapu. Zemgales bīskapijas kapitulam Mežotnē pāvests piešķīra premonstriešu ordeņa satversmi.

Trīspadsmitā gadsimta beigās premonstriešu stingrā kārtība atslāba. Dažādu reformu mēģinājumu iznākumā 1630. gadā tika izstrādāti jauni statūti, kas pārveidoja ordeņa tradīcijas jezuītu dievbijības un restaurācijas katolicisma garā.

Mūsdienās ordeni pārvalda Premontrē klostera abats un ģenerālkapituls, kas sākumā ik gadus, vēlāk ik pa trim gadiem, un bieži arī vēl retāk sanāca Premontre klosterī. Ordeņa locekļi sadalās kanoniķos, kleriķos, novičos un laju brāļos. Ordeņa locekļu tērps gatavots no baltas vilnas. Sv. Norberts nodibināja arī savā laikā diezgan izplatīto premonstriešu sieviešu ordeni, kas sākotnēji dibināja savas nometnes vīriešu klosteru tuvumā un bija no tiem atkarīgas, vēlāk sāka veidot patstāvīgus sieviešu klosterus. Premonstriešiem ir arī savs terciāriešu ordenis.

Ārējās saites 

 Ordeņa mājaslapa 

Augustīniešu ordenis
Romas katoļu ordeņi un kongregācijas
Romas katoļu mūku ordeņi
Ukrainas PSR ģerbonis

Ukrainas PSR ģerboni par Ukrainas PSR simbolu atzīst republikas valdība 1919. gada 14. martā. Uz tā attēlots sirpis un āmurs uzlecošas saules fonā un kviešu vārpas tā ārpusē.

PSRS ģerboņi
Tjurku valodas

Tjurku valodu grupa aptver vairākas valodas, ko prot ~130 miljoni cilvēku pasaulē (tjurki).

Tjurku valodas ar oficiālas valodas statusu

Valsts valodas 
 Turku valoda ir valsts valoda Turcijā. Turku valodu prot ~75 miljoni cilvēku pasaulē (~65 miljoniem tā ir dzimtā, bet ~10 miljoniem cilvēku — otrā valoda). Turku valoda sastopama arī Kiprā, Azerbaidžānā, Bulgārijā, Vācijā, Grieķijā, Kosovā, Maķedonijā, Rumānijā, Serbijā un citās valstīs, kurās dzīvo ievērojamas turkvalodīgo kopienas.
Osmaņu turku valoda bija turku valodas paveids, kas tika lietota kā pārvaldes un literārā valsts valoda Osmaņu impērijā. Līdz 1928. gadam lietoja Osmaņu turku alfabētu (lielā mērā tāds pats kā arābu alfabēts). Kopš Turcijas Republikas proklamēšanas, valodā tiek izskausti persiešu un arābu valodas elementi un tiek lietots latīņu alfabēts. Valodai bija trīs paveidi:
 daiļrunības turku valoda,
 viduvējā turku valoda un
 tautas turku valoda.
 Turkmēņu valoda ir valsts valoda Turkmenistānā. Prot apmēram 2 miljoni cilvēku.
 Azerbaidžāņu valoda ir valsts valoda Azerbaidžānā. Azerbaidžāņu valoda izplatīta arī Irānas ziemeļrietumos. Pavisam šo valodu prot apmēram 5,9 miljoni cilvēku.
 Uzbeku valoda ir valsts valoda Uzbekistānā. To lieto apmēram 13 miljoni cilvēku.
 Kazahu valoda ir valsts valoda Kazahstānā. Kazahu valodu prot apmēram 8 miljoni cilvēku. Literārā valoda veidota uz ziemeļaustrumu (Omskas) dialekta pamatiem.
 Kirgīzu valodu lieto apmēram 2 miljoni cilvēku Kirgizstānā, Uzbekistānā un Tadžikistānā.

Autonomo teritoriju valodas 
 Tatāru valodu prot apmēram 6 miljoni cilvēku Tatarstānā un citur.
 Jakutu valodu prot ap 450 000 cilvēku Krievijā, galvenokārt Jakutijā.
 Čuvašu valodu prot apmēram 1,5 miljoni cilvēku Čuvašijā. Rakstu pieminekļi čuvašu valodā saglabājušies no 17. gadsimta. Rakstības pamatā slāvu alfabēts. Par čuvašu valodai tuvu radniecīgām uzskata seno bulgāru un hazāru valodas.
 Baškīru valodu prot ap miljons cilvēku Baškīrijā. Literārā valoda izveidota uz dienvidaustrumu (Kuvakanas un Jurmatas) dialekta pamatiem.
 Karakalpaku valodu prot ap 320 000 cilvēku Karakalpakijā.
 Tiviešu valodu prot ap 180 000 cilvēku Tivā.
 Altajiešu valodu prot ap 40 000 cilvēku Altaja Republikā.
 Hakasu valodu prot ap 50 000 cilvēku Hakasijā.
 Karačajiešu valodu prot ap 80 000 cilvēku Karačajā-Čerkesijā.
 Nogajiešu valodu prot apmēram 35 000 cilvēku Dagestānā, Karačajā-Čerkesijā, Čečenijā un Ingušijā.
 Kumiku valodu prot apmēram 135 000 cilvēku Dagestānas ziemeļos.
 Gagauzu valodu prot ap 120 000 cilvēku Moldovā.
 Uiguru valodu prot apmēram 10 miljoni cilvēku Siņdzjanā (Ķīnā), Uzbekistānā, Kazahstānā un Kirgizstānā.

Mirušās tjurku valodas 
 Orhoniešu rakstu valoda, kuras pieminekļi no 7.—8. gs. mē atrasti Jeņisejas baseinā pie Orhonas upes.
 Uigruru rakstu valoda, kas lietota senajā Uiguru valstī 8.—13. gs. mē.
 Džagatajiešu rakstu valoda Vidusāzijā (centrs Bišbalika).

Vārdu piemēri 
Vārdu salīdzinājums lielākajās tjurku valodās:

 
V
Eša ezers

Eša ezers jeb Ežezers (arī Jēša ezers, Ješa ezers, Ješezers, Eža ezers) ir ezers Krāslavas novada Ezernieku un Andzeļu pagastos. Salām bagātākais ezers Latvijā un pat visā Baltijā.

Ezers un tā apkaime ļoti ainaviski. Iekļauts Rāznas dabas parkā. No 1999. līdz 2004. gadam bija iekļauts dabas liegumā "Ežezers". Kopš 2006. gada novembra iekļauts Rāznas nacionālajā parkā.

Krasta līnijas garums — 39,5 km, kopā ar salu krasta līniju — vairāk nekā 50 km. Gultne akmeņaina, smilšaina, vietām 0,5 — 1 m biezs dūņu slānis. Krasti vietām lēzeni, vietām stāvi. Iztek Narūta — Daugavas baseinam piederīga upe. Konstatētas 18-24 sugu zivis, ezers ļoti produktīvs. Atpūtas bāze Šimanska pussalā.

Eitrofs ezers. Jau 1959. gadā veiktos pētījumos noskaidrots, ka vasarās ezera dziļākajās vietās ūdenī krasi samazinās skābekļa daudzums, toties ziemās skābekļa saturs dažādos dziļumos izlīdzinās.

Eša ezera salas 
Ezerā ir 35 (41—45) salas ar kopējo platību 77,6 ha. Kopumā ezerā saskaitīti ap 70 salveidīgi veidojumi, taču aptuveni puse no tiem ir ar niedrēm un meldriem apauguši sēkļi. Vairums salu atrodas ezera ziemeļaustrumu daļā. Visas salas no 1977. gada līdz 1999. gadam veidoja botānisko liegumu "Ežezera salas". Lielākā sala — Lielā Lāča sala — 45 ha. Līdz 1970. gadiem uz šīs salas atradās apkaimē vecākā bez naglām būvētā viensēta.

Citas salas:

Citi Eša ezera vietvārdi 
 Ostrovļanu pussala — sadala ezeru divās līdzīga izmēra daļās
 Pahatnieku pussala
 Šimanska (Kromonovas, Kromanovas) pussala
 Vecdomes līcis
 Zaķīšu pussala

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datu bāze
 Ješa ezera 69 salas — mīts vai patiesība? J. Smaļinskis, Dabas un vēstures kalendārs 1998. gadam

Dagdas novada ezeri
Ežezers
Ezernieku pagasts
Andzeļu pagasts
Latvijas dabas liegumi
Cirma ezers

Cirma ezers ir liels ezers Ludzas novada Cirmas pagastā. Krastos arī Zvirgzdenes un Rēzeknes novada Lendžu pagasti.

No ezera iztek Stavkas upīte — 19. gadsimtā izrakts grāvis, kas savieno ar Zvirgzdenes ezeru austrumos. Ezers pieder Veļikajas baseinam. Stavkas upīte padziļināta 1930. gados, pazeminot ezera līmeni. Pēc līmeņa pazemināšanas ezera piekraste līdz 50 metru platumā apaugusi ar kokiem un krūmiem. Pārsvarā zemi krasti, vietām — stāvi. Ziemeļrietumu piekrastē atrodas Kivtu apmetne. Konstatētas 12 zivju sugas.

Atsauces

Ārējās saites 

 www.ezeri.lv datu bāze

Skatīt arī 
 Latvijas lielākie ezeri

Ludzas novada ezeri
Cirmas pagasts
Rāznas ezers

Rāznas ezers ir liels augstieņu tipa ezers Rēzeknes novada Čornajas, Kaunatas un Mākoņkalna pagastā. Pēc virsmas platības otrs lielākais ezers Latvijā, pēc tilpuma — lielākais.

10 salas ar kopējo platību 24,6 ha, lielākās: Apaļā sala, Apšu sala (Lielā sala), Augstā sala, Ezītis. Ir divi izteiktāki līči, Zosnasgals un Dūkstgals, visas salas atrodas šajos līčos. Gultne austrumos un dienvidos smilšaina, ziemeļu daļā — mālaina, rietumu daļā dūņaina. Izteka — Rēzekne — ir regulēta 1938.—1940. gadā, pazeminot ezera ūdens līmeni. Konstatētas 26 sugu zivis.

2006. gada 15. novembrī uz agrākā Rāznas dabas parka bāzes dibināts Rāznas nacionālais parks.

Atsauces

Ārējās saites 

 www.ezeri.lv datubāze
 Rāznas dabas parka mājaslapa

 
Rēzeknes novada ezeri
Alūksnes ezers

Alūksnes ezers ir ezers Alūksnes augstienē, Alūksnes novadā — Alūksnē un Jaunalūksnes pagastā. Pēc virsmas platības — vienpadsmitais lielākais ezers Latvijā.

Ezeram ir ovāla konfigurācija, orientēts ziemeļu virzienā ar izvirzītu, 1 kilometru garu līci dienvidrietumu malā. Krasta līnija mazrobota. Platība 15,437 km², ieapaļš, vidējais dziļums 6,7 m un lielākais dziļums — 20,0 m. 

Dienvidu krastā, kur izveidojies lielāks līcis (Alūksnes līcis), atrodas Alūksnes pilsēta. Apkārtne pauguraina, krasti vietām stāvi: Alūksnē no stāvajiem krastiem vietām paveras skaists skats uz ezeru. Ezerā četras kokiem apaugušas salas ar kopējo platību 13,2 ha, lielākā no tām — Pilssala jeb Marijas sala (9,9 ha), kurā atrodas kultūrvēsturisks piemineklis — 1342. gadā celtā Marienburgas cietokšņa drupas. Pārējās salas — Garā sala (Līgavas plīvurs), Cepurīte (sena apmetnes vieta), Mazā (Tīklu) sala. Kapsētas jeb Tempļakalna pussala atdala Alūksnes līci no ezera pamatdaļas. 

Baseina platība 28 km². Lielāku pieteku nav, tāpēc ūdens apmaiņa gausa (ūdens daudzumu, kāds atrodas ezerā, tas var saņemt 20 gados). No ezera iztek Pededzes pieteka Alūksne. Pavasaros daļa ūdens caur Pārmetņa un Pauliņu ezeriem noplūst uz Vaidavu Gaujas baseinā. Gultni klāj dūņas, pie Pilssalas dūņu slāņa biezums sasniedz pat 3 m. Reģistrētas 12 sugu zivis.

1920. gadu beigās uz iztekas uzceltas slūžas, ūdens līmenis pazemināts. Ezerā pie Pilssalas ierīkota strūklaka.

2015. gadā Vides risinājumu institūta speciālisti veicot pētījumus, atzinuši, ka Alūksnes ezers ir viens no tīrākajiem ezeriem Latvijā.

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datubāze

Alūksnes novada ezeri
Alūksne
Jaunalūksnes pagasts
Ziemera pagasts
Mārkalnes pagasts
Lielā Seldžuku impērija

Lielā Seldžuku impērija pastāvēja no 11. līdz 14. gs. centrālajā Āzijā un Tuvajos Austrumos. Impērijas teritorija stiepās no Anatolijas pussalas līdz Pendžabai. Impēriju izveidoja tjurku izcelsmes sunnītu musulmaņu Seldžukīdu dinastija. Līdz ar seldžuku impērijas izveidošanos, vēsturē sākās tjurku tautu valdīšanas periods Tuvajos Austrumos un seldžukus uzskata par priekštečiem rietumu tjurkiem, kas dzīvo mūsdienu Azerbaidžānā, Turcijā un Turkmenistānā.

Seldžukīdu dinastija 

Seldžukīdu dinastijas priekštecis ir Seldžuks bejs, kas kalpojis Hazāru kaganāta armijā. Pēc kaganāta sabrukuma, aptuveni 950. gadā viņa vadībā daļa hazāru esot pārcēlušies pie Džendas pilsētas (saukta arī par Hodžendu) un tur pieņēmuši islāmu.

Ārējās saites 

Bijušās valstis Centrālāzijā
Afganistānas vēsture
Islāma vēsture
Saukas ezers

Saukas ezers ir ezers Jēkabpils novada Saukas pagastā. Lielākais ezers Sēlijā.

Iekļauts Saukas dabas parkā. 1931.—1934. gados regulēta no ezera iztekošā Dūņupe kā rezultātā ezerā pazeminājās ūdens līmenis. Ietekas: Klauce, Bruģupīte. Ezera gultne līdzena, smilšaina un dūņaina, vietām sapropelis, slāņa biezums līdz 2 m. Krasti lēzeni, vietām stāvi. Eitrofs, gar krastu niedru josla. Konstatētas 8 zivju sugas.

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datubāze
 Saukas ezers LĢIA datubāzē

Skatīt arī 
 Latvijas lielākie ezeri

Jēkabpils novada ezeri
Saukas pagasts
Elkšņu pagasts
Rites pagasts
Saukas dabas parks
Viesītes novada ezeri
Latvijas futbola klubu saraksts

Šeit ir uzskaitīti Latvijas futbola klubi.

Latvijas futbola Virslīga (2022) 
 BFC Daugavpils (Daugavpils)
 FK Liepāja (Liepāja)
 FK Metta (Rīga)
 FK RFS (Rīga)
 Riga FC (Rīga)
 FK Spartaks (Jūrmala)
 FK Tukums 2000 (Tukums)
 Valmiera FC (Valmiera)
 FK Auda (Ķekava)
 SK Super Nova (Salaspils)

1. līga (2022) 
 JDFS Alberts (Rīga)
 FK Dinamo Rīga (Rīga)
 Grobiņas SC/LFS (Grobiņa/Liepāja)
 FS Jelgava (Jelgava)
 AFA Olaine (Olaine)
 Rēzekne (Rēzekne)
 Riga FC-2 (Rīga)
 RFS-2 (Rīga)
 Leevon Saldus (Saldus)
 FK Salaspils (Salaspils)
 Skanstes SK (Rīga)
 FK Smiltene/BJSS (Smiltene)
 FK Tukums 2000/TSS-2 (Tukums)
 Valmiera FC-2/VSS (Valmiera)

2. līga 
 Albatroz SC/FS Jelgava
 FK Aliance (Rīga)
 Balvu Sporta centrs (Balvi)
 FK Karosta (Liepāja)
 SK Krimulda
 FK Limbaži (Limbaži)
 Mārupes SC
 AFA Olaine (Olaine)
 Preiļu BJSS (Preiļi)
 FK Priekuļi (Priekuļi)
 FK Salaspils (Salaspils)
 FK Staiceles Bebri (Staicele)

3. līga

Latgales reģions 
 BFC Daugavpils-3
 FK Kalupe (Višķi)
 FK Krāslava
 Jēkabpils SC
 Rēzeknes NBJSS
 Sēlijas SS

Rietumu reģions 
 FK Dobele Allegro
 Kauguri/Beitar
 FK Lielupe
 Liepājas FS
 FK Talsi/Laidze (Talsi)
 FK Tukums 2000 - 3

Rīgas reģions 
 FC Caramba Riga
 Jūrmalas SS
 FK Jūrnieks Rīga
 FS Rakari
 Riga United FC
 Rīgas Tehniskā Universitāte
 Tente
 DSVK Traktors
 SK Upesciems

Vidzemes reģions 
 FK Alberts
 FK Cēsis
 FC Gauja
 FK Pļaviņas DM (Pļaviņas)
 FK Smiltene/BJSS - 2
 SK Spēks
 FK Valka

Ziemeļaustrumu reģions 
 Balvi-2
 FB Gulbene
 FK Madona Kvarcs (Madona)
 SK Latgols/Ludzas NSS
 FK Varakļāni
 Lubāna/Degumnieki/MBJSS

Pārējie

Bijušie klubi 
 FK 1625 Liepāja
 SK Blāzma (Rēzekne)
 FC Daugava (Daugavpils)
 FK Daugava Rīga (2003)
 Dinaburg FC (Daugavpils)
 FK Eurobaltija (Rīga)
 FC Jūrmala
 FK Ķeizarmežs
 FC Nikers (Kuldīga)
 FK Ogre (Ogre)
 Olimpija Liepāja
 FK Pārdaugava (Rīga)
 FK Rīga (Rīga)
 RKB Arma (Rīga)
 Skonto FC (Rīga)
 FK Skonto/Metāls (Rīga)
 FK Torpedo Rīga (Rīga)
 FC Tranzit (Ventspils)
 FK Unions (Rīga)
 FK Venta (Ventspils, Kuldīga)
 FK Vindava (Ventspils)
 FK Zibens/Zemessardze (Ilūkste)

Nezināmie 
 FK Ādaži (Ādaži)
 SK Babīte (Babītes novads)
 FK Carnikava
 Ilūkstes NSS (Ilūkste) 
 FK Jaunība Rīga
 FK Jēkabpils/JSC (Jēkabpils)
 FK Kauguri/PBLC (Jūrmala)
 FK Ofriss (Rīga)
 FC New Project
 Ogres NSC
 FK Olaine (Olaine)
 JFK Saldus
 JFC Skonto
Ungurs

Ungurs (arī Rustēgs, Unguru ezers, Rustēga ezers) ir ezers Cēsu novada Raiskuma pagastā uz robežas ar Stalbes pagastu.

Iekļauts Gaujas nacionālajā parkā. Ezers atrodas ledāja izveidotā atrāvuma-izspieduma ieplakā. Krasti pārsvarā stāvi, gultne smilšaina, dienvidos dūņaina, krastos oļi, akmeņi - savdabīga ir akmeņainā piekraste ziemeļaustrumu krastā. Dienvidu un dienvidrietumu piekraste purvaina - te sākas Unguru purvs. Purva ūdeņu pieplūde iekrāso ezera ūdeni brūnā krāsā. Eitrofs, aizaugums ap 7%. Konstatētas 9 zivju sugas. Austrumu krastā liela atpūtas bāze "Ezermalas", kempings "Ungurs", kempings "Ķeči".

Ziemeļrietumu piekrastē Ureles pilskalns.

Ārējās saites 

 www.ezeri.lv datubāze

Cēsu novada ezeri
Raiskuma pagasts
Stalbes pagasts
Kālezers

Kālezers (arī Kāla ezers, Vesetas ezers) ir ezers Madonas novada Vestienas pagastā.

Kālezera salas iekļautas dabas liegumā, pats ezers iekļauts Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū. 1956. gadā Vesetas iztekā uzcelts dambis, paceļot ezera līmeni par aptuveni 1 metru. 5 salas ar kopējo platību 28,897 ha. Gultne smilšaina, oļaina, vietām dūņaina. Krasti stāvi, ezers ļoti ainavisks. Konstatētas 12 sugu zivis. Austrumu krastā hidroloģiskais postenis. Eitrofs, taču aizaugums nav lielā platībā.

Kopš 2012. gada Kāla ezerā tiek rīkots ikgadējs kultūras un mākslas pasākums Ezera Skaņas. Pasākums notiek uz peldošas skatuves Kāla ezera vidū un tas sākas piecos no rīta pirms saullēkta. 2016. gadā pasākumu apmeklēja vairāki tūkstoši cilvēku, aizsākot jaunu tradīciju kopīgu rītausmas sagaidīšanu.

Kālezera salas 
 Lielā Vestienas sala — 9,6 ha, 28 m augsta, centrālā daļa
 Mazā sala — 0,007 ha
 Mazā Vestienas sala — 0,01 ha
 Tolkas sala — 18,6 ha, 18 m augsta, ezera rietumos
 Vistu sala — 0,68 ha, dienvidrietumu daļa

Atsauces

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datubāze
 www.ezeraskanas.lv

Madonas novada ezeri
Vestienas pagasts
Lielauces ezers

Lielauces ezers ir ezers Dobeles novada Lielauces pagastā.

Ezeram purvaini krasti, tas pieejams tikai pa laipu pie Lielauces muižas pils. Gultne dūņaina, vietām sapropelis. 2 saliņas, viena no tām - Mednieku saliņa dienvidu daļā. Konstatētas 16 zivju sugas. Ezers ietilpst Vīķu purva dabas liegumā.

Ezera krastā atrodas Lielauces muižas pils, Stirnu muižas pils.

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datubāze

Dobeles novada ezeri
Lielauces pagasts
Auces novada ezeri
Puzes ezers

Puzes ezers ir ezers Ventspils novada Puzes pagastā uz robežas ar Ugāles pagastu.

1954.-1955. gados regulēta izteka, ūdens līmenis ezerā pazeminājās par 0,9 metriem. Gultne dūņaina, krasti pārsvarā lēzeni, vietām stāvāki. Ezerā dzīvo tāda zivs, kā stinte, arī sams. Vēl nesen — Ventspils dzeramā ūdens ņemšanas vieta. Viesu nams "Greiži".

Ārējās saites 
 www.ezeri.lv datubāze

Ventspils novada ezeri
Puzes pagasts
Ugāles pagasts
Huans Manuels Fanhio

Huans Manuels Fanhio (;  — ) bija argentīniešu autosportists, pazīstams pateicoties saviem pieciem Formula 1 čempiona tituliem. Viņa brāļa dēls Huans Manuels Fanhio II arī bija veiksmīgs autosportists.

Sacīkšu karjera 
Viņš uzsāka savu karjeru 1934. gadā, pārsvarā brauca garas distances un kļuva par Argentīnas čempionu 1940. un 1941. gadā. Otrais Pasaules karš apturēja viņa progresu un viņš nevarēja sākt braukt Eiropā līdz pat 1947. gadam. 1950. gadā Huans Manuels Fanhio bija viens no 24 pilotiem, kas piedalījās pašā pirmajā F1 sacīkstē Silverstona trasē 1950. gada 13. maijā. Viņš kvalificējās trešais un sacīkstē izstājās tehnisku problēmu dēļ. Jau otrajā sacīkstē Monako viņš parādīja savas spējas - uzvarēja kvalifikācijā, pārspējot otrās vietas ieguvēju Nino Farinu par vairāk nekā divām sekundēm, bet sacīkstē uzvarēja, pārspējot Alberto Askari par apli. Nākamajā sacīkstē - Indy 500 viņš nepiedalījās tāpat kā daudzi citi piloti, Šveicē izstājās, tad izcīnīja divas uzvaras pēc kārtas Beļģijā un Francijā, un nobeidza sezonu ar izstāšanos Itālijā ātrumkārbas defekta dēļ. Kopvērtējumā viņš bija otrais.

Nākamajā sezonā viņš turpināja braukt ar Alfa Romeo un izcīnīja savu pirmo titulu. Tikai divās sacīkstēs viņš nekāpa uz pjedestāla - Beļģijā (kur viņš palika devītais) un Itālijā (kur viņš izstājās). Indy 500, protams, nav ieskaitīta šajā sarakstā. 1952. gada sezonu viņš izlaida kakla traumas dēļ. 1953. gadā viņš atgriezās ar Maserati, izcīnot trīs 2. vietas, vienu 4. vietu un vienu uzvaru. Gluži kā 1950. gadā viņš sezonu pabeidza otrais. 1954. gadā viņš izcīnīja savu otro čempiona titulu. Ja neskaita Indy 500, tad viņš tikai vienu reizi nekāpa uz goda pjedestāla. Viņš uzvarēja savās mājās Argentīnā, Beļģijā, Francijā, Vācijā, Šveicē un Itālijā. Spānijā viņš palika trešais. 1954. gadā Fanhio ar Maserati aizvadīja tikai pirmās divas sacīkstes. Atlikušo sezonu viņš brauca ar Mercedes. 1955. gadā Fanhio kļuva par pirmo trīskārtējo pasaules čempionu, izcīnot četras uzvaras (Argentīna, Beļģija, Nīderlande un Itālija) sešās sacīkstēs. Pēc 1955. gada sezonas Mercedes aizgāja no autosporta, daļēji "pateicoties" slavenajai Lemānas avārijai tajā pašā gadā, kurā gāja bojā 81 skatītājs. Avārija ļoti ilgi ietekmēja autosportu - Šveicē autosports bija aizliegts līdz pat 21. gadsimta sākumam.

1956. gadā Fanhio pārgāja uz Ferrari, un, pat izcīnot par 10 punktiem mazāk nekā pirms gada, viņš kļuva par pasaules čempionu. Viņš izcīnīja trīs uzvaras, divas otrās vietas un vienu ceturto vietu. Viņš arī izstājās Beļģijā. 1957. gadā Fanhio aizvadīja savu pēdējo pilno sezonu F1. Togad viņš atkal brauca Maserati. Izcīnot četras uzvaras un divas otrās vietas "Maestro" izcīnīja savu piekto un pēdējo čempiona titulu. 1958. gadā Fanhio izveidoja pats savu komandu un aizvadīja divas sacīkstes - Argentīnā un Francijā. Viņš abās izcīnīja ceturto vietu. Viņš arī mēģināja piedalīties Indy 500, taču tomēr beigās nestartēja. Šajā gadā Fanhio nolaupīja Kubas partizāni, bet Fanhio tomēr tika atbrīvots.

Ārējās saites 

Buenosairesas provincē dzimušie
Argentīnas autosportisti
Formula 1 piloti
Tugra

Tugra (osmaņu turku valodā: طغرا, turku valodā: Tuğra [tu:ra]) ir Osmaņu impērijas sultāna kaligrāfiska zīme jeb paraksts, ko liek uz valsts oficiāliem dokumentiem un vēstulēm. To iegravēja arī sultāna zīmogā un iekala sultāna valdīšanas laikā izdotajās monētās.

Tugru sagatavoja sultāna valdīšanas laika sākumā un uz dokumentiem to uzzīmēja īpaši galma kaligrāfi (turku valodā: nişancı). Pirmā tugra tika izgatavota sultānam Orhanam I (1284.—1359.), kas bija otrais Osmaņu impērijas valdnieks. Tugru zīmēšanas tehnika ar laiku tika pilnveidota un sasniedza tās klasiski pieņemtos standartus, kad tika uzzīmēta sultāna Sulejmana I Lieliskā (1494.—1596.) tugra.

Tugras kalpoja līdzīgam nolūkam kā kartečas senajā Ēģiptē. Katram Osmaņu sultānam tika izstrādāta individuāla tugra. Tugras tika lietotas arī citās tjurku tautu apdzīvotās valstīs, piem. Kazaņas hanātā. Vēlāk tugras lietoja arī tatāri Krievijas impērijā.

Tugru lietošana turpinās arī mūsdienās. Piemēram, tugras tikušas izgatavotas Krievijas prezidentam Vladimiram Putinam un Japānas imperatoram Akihito.

Attēlu galerija

Skatīt arī 
 Divāna raksts
 Osmaņu impērijas kultūra

Saites 
 Osmaņu sultānu tugras
 Osmaņu sultāna Mahmuda II tugra 
 Osmaņu sultānu tugras

Turcijas vēsture
Osmaņu impērija
Osmaņu impērijas kultūra
Latvijas ezeru uzskaitījums

Latvijas ezeru uzskaitījums uzrāda 141 Latvijas lielāko ezeru pēc virsmas platības un 20 Latvijas lielākos ezerus pēc to maksimālā dziļuma metros.

Latvijā ir 2256 ezeri, kuru virsmas platība pārsniedz 1 hektāru.

Latvijas lielākie ezeri

Latvijas dziļākie ezeri

Skatīt arī 
 Pasaules lielāko ezeru saraksts
 Pasaules lielākie ezeri pēc tilpuma
 Pasaulē dziļākie ezeri
 Eiropas lielākie ezeri

Atsauces 
 Visi dati no http://www.ezeri.lv
Orhans I

|}
Orhans I (Osmaņu: اورخان غازی, Turku: Orhan Gazi or Orhan Bey) dzīvojis no 1281 – līdz 1361. Bija 2. Osmaņu impērijas sultāns. Priekštecis bija Osmans I, bet pēctecis Murads I. Bija viens no visilgāk dzīvojušajiem un valdījušajiem Osmaņu impērijas valdniekiem, viņš nomira septiņdesmit deviņos gados. Sultāns kopā ar savu ģimeni tika sadedzināts Tūrbē (Bursā (Gümüşlü Kumbet)).
 
1354. gadā Orhana I dēls Suleimans Pašā ieņēma Gallipoli (pilsētas sienas bija bojātas nesenās zemestrīces dēļ) un deva Osmaņu valsts priekštilta pozīciju pār Eiropas kontinentālo daļu. Bojātā pilsētas siena mūsdienās nekur Osmaņu ierakstos neparādās.

1280. gados dzimušie
1359. gadā mirušie
Murads II

|}

Murads II (; dzimis 1404. gada jūnijā, miris ) bija Osmaņu impērijas sultāns laika posmā no 1421. līdz 1451. gadam, izņemot laika posmu no 1444. līdz 1446. gadam. Tronī Murads II kāpa pēc Mehmeda I, pēc viņa tronī kāpa Mehmeds II.

Murada valdīšana ir ievērojama ar 25 gadu ilgo karu, kuru viņš veda pret kristiešu feodālajiem kungiem Balkānos un Turku Bejlikiem Anatolijā. Murads piedzima Amasjā, viņa māte bija Emine Hatuna, meita vienam no  Osmāņu vasaļiem. Mehmeda I un Emines laulība kalpoja kā alianse starp Osmāņiem un viņu vasaļiem. Murada dēls Mehmeds II 1453.gadā iekaroja Konstantinopoli, Bizantijas Impērijas galvaspilsētu.

Ārējās saites 

1404. gadā dzimušie
1451. gadā mirušie
Osmaņu impērijas sultāni
Osmaņu dinastija
Amasjas ilā dzimušie
Selims II

|}
Selims II (dzimis , miris ) bija Osmaņu impērijas sultāns no 1566. gada līdz savai nāvei 1574.gadā.Viņš bija Suleimana Lieliskā un viņa legālās sievas Haseki Sultānes Hirremas dēls. Selims bija mazticams kandidāts tronim, pirms viņa brālis Mehmeds nomira no bakām un Mustafu sodīja ar nāvi.

Biogrāfija 
Selims ir dzimis 1524.gada 28.maijā Konstantinopolē, Osmāņu Impērijā, sava tēva Suleimana I valdīšanas laikā. Viņa māte bija Sultāne Hirrema, verdzene un konkubīne, kura vēlāk tika atbrīvota un kļuva par Sultāna juridisko sievu.

1545.gadā Konjā, Selims apprecēja Sultāni Nurbanu, kuras izcelšanās nav skaidri zināma. Viņa bija māte Muradam III, Selima mantiniekam.

Valdīšana 
Selims kāpa tronī 1566.gada 7.septembrī. Viņš bija pirmais Sultāns neienteresēts kara darbībā un lielākoties atstāja valdīšanu saviem ministriem un Lielvezīram Sokollu Mehmedam Pašā.

Atsauces

Ārējās saites 

1524. gadā dzimušie
1574. gadā mirušie
Stambulas ilā dzimušie
Mustafa I

Mustafa I (osmaņu turku valodā: مصطفى اول‎ , ; dzimis 1551/1592. gadā, miris 1639. gada 20. janvārī) bija Osmaņu impērijas sultāns no 1617. līdz 1618. gadam un no 1622. līdz 1623. gadam.

Dzimis Manisas pilī. Viņš bija Mehmeda III dēls un Ahmeda I brālis. Viņa māte bija grieķiete. Mustafa I bija garīgi slims vai arī neirotisks. Viņa ierobežotās spējas padarīja viņu par ieroci galma cīņās. Apmēram 14 gadus viņš dzīvoja izolācijā Topkapi pilī.

Pēc Ahmeda I nāves 1617. gada novembrī viņš ieņēma viņa vietu tronī, tomēr jau 1618. gada 26. februārī tika gāzts no troņa par labu Osmanam II.

Pēc Janičāru dumpja tika gāzts Osmans II un viņa vietā 1622. gada 19. maijā atkal nāca Mustafa I. Pats Mustafa I izteicās, ka nevēlas valdīt. 1623. gada 10. septembrī atkal tika gāzts. Viņa vietā nāca Murads IV. Pēc tam visu mūžu atradās ieslodzījumā Topkapi pilī, kur viņš 1639. gadā nomira.

Ārējās saites

 

1590. gados dzimušie
1639. gadā mirušie
Osmaņu dinastija
Osmaņu impērijas sultāni
Mehmeds IV

Mehmeds IV (, , saukts Mednieks (Avcı); dzimis , miris ) bija Osmaņu impērijas sultāns no 1648. gada līdz 1687. gadam. Viņa laikā samazinājās sultāna nozīmība, jo viņš nodeva lielāko daļu varas lielvezīriem.

Nāca pie varas septiņu gadu vecumā, kad tēvs tika gāzts sazvērestības rezultātā. Iesākumā valsti vadīja reģenti. Valdīšanas vidusposmā Osmaņu impērija Eiropas daļā sasniedza teritoriālo maksimumu. Valsti faktiski vadīja lielvezīri no albāņu izcelsmes Keprili dzimtas, bet pats sultāns vairāk interesējās par medībām. Lielā turku kara neveiksmju ietekmē militāristu apvērsumā tika atcelts no varas. Pēc varas zaudēšanas apmetās Edirnē, kur nodzīvoja līdz mūža galam.

Ārējās saites

 

1642. gadā dzimušie
1693. gadā mirušie
Osmaņu dinastija
Osmaņu impērijas sultāni
Ahmeds II

Ahmeds II (osmāņu turku: احمد ثانى Aḥmed-i sānī; dzimis , miris ) bija Osmaņu impērijas sultāns laika posmā no 1691. līdz 1695. gadam. Tronī Ahmeds II kāpa pēc Suleimana II, pēc viņa tronī kāpa Mustafa II. Bija sultāna Ibrahima I (valdīja no 1640. līdz 1948. gadam) dēls. Valdīšanas laikā notika nepārtraukts karš ar Svēto līgu.

Ārējās saites

 

1643. gadā dzimušie
1695. gadā mirušie
Osmaņu impērijas sultāni
Osmaņu dinastija
Mehmeds VI

Mehmeds VI (), arī Mehmeds Vahdettins vai Mehmeds Vahideddins, (1861. gada 14. janvāris — 1926. gada 16. maijs), bija Osmaņu impērijas 36. sultāns (1918—1922) un Islāma 100. kalifs. Par sultānu kļuva pēc sultāna Abdulaziza dēla Jusufa Izzetina pašnāvības 1916. gadā.

Osmaņu impērijai Pirmais pasaules karš bija graujošs, jo kara laikā Bagdādi un Jeruzālemi bija okupējusi Lielbritānija un Eiropas valstis bija sagrābušas savā varā impērijas lielāko daļu. 1920. gada aprīlī Sanremo konferencē nolēma Francijai piešķirt mandātu pār Sīriju un Lielbritānijai pār Palestīnu un Mezopotāmiju. 1920. gada augustā Mehmeda VI pārstāvji parakstīja Sevras līgumu, ar kuru atzina šos mandātus, atcēla Osmaņu impērijas pārvaldi Anatolijā un Izmirā, samazināja Turcijas teritoriju un noteica Hedžazas reģionu par neatkarīgu valsti.

Ar šādu sultāna piekāpšanos neizdevīgajiem nosacījumiem pilnībā bija neapmierināti turku nacionālisti. 1920. gada 23. aprīlī Ankarā Mustafa Kemala pašā vadībā tika izveidota Lielā Turcijas nacionālā asambleja. Tika atcelta sultāna Mehmeda VI valdība un sastādīta pagaidu konstitūcija.

Nacionālisti panāca, ka 1922. gada 1. novembrī tiek pilnībā atcelts sultanāts un 17. novembrī ar britu karakuģi „Malaya” Mehmeds VI pameta Stambulu. Spiests atrasties trimdā, Mehmeds VI apmetās uz dzīvi Maltā un vēlāk pārcēlās uz Itālijas Rivjēru.

Mehmeds VI mira 1926. gada 16. maijā Itālijā, Sanremo un viņu apbedīja Sultāna Selima I mošejā Damaskā. 1922. gada 19. novembrī viņa pirmo brālēnu un troņmantnieku Abdilmedžidu efendi ievēlēja par kalifu. Līdz ar to viņš bija kļuvis par jauno dinastijas galvu kā Abdilmedžids II, bet 1924. gadā kalifātu likvidēja.

Ārējās saites 

1861. gadā dzimušie
1926. gadā mirušie
Osmaņu impērijas sultāni
Osmaņu dinastija
Seldžuku dinastija

Seldžuku dinastija

Seldžuku dinastijas valdnieki (1040—1157) 
 Tugruls (Tuğrul) un Čāhri (Çağrı) Beji (1040-1063)
 Alparslans (1063-1072)
 Melikšahs (Melikşah) (1072-1092)
 Mahmuds (1092-1093)
 Berkjaruks (Berkyaruk) (1093-1104)
 Melikšahs II (1104-1105)
 Muhammeds Tapars (1105-1118)
 Sandžars (Sancar) (1118-1157)

Anatolijas seldžuku valdnieki (1077—1302) 
 Sulejmans Šahs I (Süleyman Şah) (1077-1086)
 Vekilharčs Ebuls Kasims (Vekilharç Eb'ul Kasım) (1086-1092)
 Kiličarslans I (Kılıçarslan) (1092-1107)
 Šehinšahs (Şehinşah) (1110-1116)
 Mesuds I (1116-1155)
 Kiličarslans II (1155-1192)
 Kejhusrevs I (Keyhüsrev) (1192-1196 1205-1211)
 Sulejmans Šahs II (1196-1204)
 Kiličarslans III (1204-1205)
 Kejkavuss I (Keykavus) (1211-1219)
 Alaedins Kejkubads I (1219-1237)
 Kejhusrevs II (1237-1246)
 Kejkavuss II (1246-1256; 1257-1261)
 Kiličarslans IV (1256-1257; 1261-1266)
 Kejhusrevs III (1266-1281)
 Mesuds II (1281-1297; 1302-1308)
 Alaedins Kejkubads II (1297-1302)

Skatīt arī 
 Lielā Seldžuku impērija
 Anatolijas seldžuku sultanāts

Valdnieku dinastijas
Maksims Afinogenovs

Maksims Afinogenovs (; dzimis 1979. gada 4. septembrī Maskavā) ir krievu hokejists, kurš spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā, Krievijas hokeja izlases spēlētājs. Pašlaik (2016) Afinogenovs spēlē Kontinentālās hokeja līgas klubā Podoļskas "Vitjaz", pildot arī tās kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
Krievijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2008. gada Pasaules čempionu, izcīnījis bronzas medaļu 2002. gada Olimpiskajās spēlēs un sudraba medaļu 2010. gada Pasaules čempionātā. 1998. gada Pasaules čempionātā junioriem Maksims izcīnīja sudraba medaļu. Spēlējis arī 2006. un 2010. gada olimpiskajās spēlēs.

Karjeras statistika

Klubu statistika

Izlases statistika

Ārējās saites 

1979. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Maskavas "Dinamo" spēlētāji
Bufalo "Sabres" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Podoļskas "Vitjaz" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Kontinentālās hokeja līgas Zvaigžņu spēles dalībnieki
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Pāvels Burē

Pāvels Burē (, dzimis 1971. gada 31. martā, Maskavā, Krievijā) ir bijušais krievu hokejists, uzbrucējs. Karjeras laikā 13 sezonas aizvadījis pasaules spēcīgākajā hokeja līgā NHL, kur spēlēja trīs klubos — Vankūveras "Canucks", Floridas "Panthers" un Ņujorkas "Rangers", kopā aizvadot 702 spēles, gūstot 437 vārtus.

Viņa tēvs Vladimirs Burē kā peldētājs piedalījies trijās Olimpiskajās spēlēs, bet viņa jaunākais brālis Valērijs Burē arī bija hokejists.

Spēlētāja karjera 

Krievijas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1998. un 2002. gada Olimpiskajās spēlēs, 2002. gadā izcīnot bronzas medaļu.

Ārējās saites 

Krievijas hokejisti
1971. gadā dzimušie
Maskavas CSKA spēlētāji
Vankūveras "Canucks" spēlētāji
Floridas "Panthers" spēlētāji
Ņujorkas "Rangers" spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Maskavas "Spartak" spēlētāji
Krievijas Nopelniem bagātie sporta meistari
Ar Goda ordeni apbalvotie
PSRS Nopelniem bagātie sporta meistari
IIHF slavas zālē uzņemtie
Hokeja slavas zālē uzņemtie
PSRS hokejisti
Ģermānija

Par Ģermāniju () romieši sauca teritoriju, ko apdzīvoja ģermāņi. Mūsdienās tā atbilst aptuveni Nīderlandes un Vācijas (dažreiz arī Čehijas un Polijas) teritorijai. Tās dabiskās robežas ziemeļos bija Baltijas jūra un Ziemeļjūra, rietumos — Reina, bet dienvidos — Alpi un Donava. Ģermānijas austrumos nebija dabiskās robežas.

Romieši vairākkārt centās iekarot Ģermāniju, līdz robeža nostiprinājās gar Reinu. Neatkarīgo Ģermāniju romieši sauca par Lielo Ģermāniju (Magna Germania), bet iekarotā Ģermānija iedalījās divās provincēs: Lejasģermānijā (Germania Inferior, galvaspilsēta — Colonia Agrippinensis/Ķelne) un Augšģermānijā (Germania Superior, galvaspilsēta — Moguntiacum/Mainca).

Skatīt arī 
 Par Ģermānijas atrašanās vietu un tautām

Ģermāņi
Vācijas vēsture
Schwerbelastungskörper

Schwerbelastungskörper () ir no cementa veidots lielizmēra cilindrs Berlīnē, Vācijā. To uzbūvēja 1941.-1942. gadā, lai pētītu iespējas celt lielizmēra ēkas smilšainajā augsnē, gatavojoties netālu celt gigantisku Triumfa arku. Cilindrs ir 14 m augsts un 21 metru diametrā, tā pamati atrodas 18,2 metru dziļumā. Kopumā tā celtniecībā tika izmantotas 12 650 tonnas cementa un tas kopumā veido 30 000 kubikmetru betona. Būvniecības izmaksas bija 400 000 reihsmarku.

Tuvumā esošo dzīvojamo ēku dēļ tas netika uzspridzināts Otrā pasaules kara beigās, tāpēc celtne tika saglabāta, 1995. gadā šī būve tika atzīta par vēstures pieminekli. Ēka celta brutālisma stilā.

Cilindrs atrodas Ģenerāļa Pāpes (General-Pape-Strasse) un Konrāda Dūdena ielas (Konrad-Duden-Strasse) krustojumā, Tempelhofas-Šēnebergas (Tempelhof-Schöneberg) rajonā.

Ārējās saites 
 Citas fotogrāfijas interneta vietnē Bahnstrecken im Süden Berlins, vācu valodā
 Par celtni portālā SkyscraperPage.com, angļu valodā
 Par celtni portālā Structurae, angļu valodā

Berlīne
Celtnes un būves Vācijā
Turguts Ezals

Halils Turguts Ezals (,  — ) bija Turcijas sabiedriskais un politiskais darbinieks. No 1983. līdz 1989. gadam viņš bija Turcijas premjerministrs un no 1989. līdz 1993. gadam Turcijas prezidents. Ezala, kurš bija brīvā tirgus ekonomikas atbalstītājs, valdīšanas laikā notikās plašas ekonomikas reformas, kas uzlaboja valsts ekonomisko stāvokli un konkurētspēju.

Ārējās saites 

1927. gadā dzimušie
1993. gadā mirušie
Turcijas prezidenti
Malatjas ilā dzimušie
Fantāzijas literatūra

Fantāzijas literatūra () ir literatūras (galvenokārt — prozas) tematisks paveids; fantāzijas literatūrā attēloto pasauļu, tēlu, notikumu, sižetu pamatā parasti ir maģija un cita rakstura pārdabiski spēki. Fantāzijas literatūra ir spēcīgi ietekmējusies no mitoloģijas, viduslaiku leģendām, tajā bieži sastopami dažādi mītiska rakstura motīvi un tēli, un darbība fantāzijas literatūras darbos bieži vien noris vidē, kas līdzinās viduslaiku pasaulei — lai gan pastāv arī, piemēram, tā sauktā pilsētas fantāzija (urban fantasy), kur darbība var risināties arī mūsdienu pilsētās.

Vēsture 

Par fantāzijas literatūras pirmsākumiem mēdz uzskatīt gotisko literatūru (Mērija Šellija u.c. autori), lai gan dažkārt fantāzijas literatūra tiek aplūkota plašākā kontekstā, tās aizsākumus saistot ar pārdabiska satura literatūru vispār, un tādējādi šajā kontekstā iekļaujot pat, piemēram, Homēra eposus un citus mitoloģiska rakstura darbus.

Par fantāzijas literatūras aizsācēju jēdziena mūsdienu izpratnē tiek uzskatīts angļu filologs un rakstnieks Džons Ronalds Rūels Tolkīns (1892—1973), romāna "Hobits" un triloģijas "Gredzenu pavēlnieks" autors. Līdzās Tolkīnam kā mazāk nozīmīgs, bet tomēr svarīgs autors minams arī Roberts Hauards (1906—1936); ietekmīgs bijis arī Klaivs Steiplzs Lūiss, "Nārnijas hroniku" autors.

Fantāzijas literatūra uzsāka spēcīgu attīstību 50. gados, un ieguva lielu popularitāti tieši pēc Tolkīna "Gredzenu pavēlnieka" publikācijām (1954—55). 20. gs. 50. un 60. gados fantāzijas literatūrai pievērsās aizvien vairāk un vairāk rakstnieku. Kā nozīmīgākie autori minami Terenss Henberijs Vaits, Ursula Le Gvina (Jūrzemes cikls); 70. gados Rodžers Zelaznijs sāka darbu pie "Emberas hronikām", šajā laikā debitēja arī Terijs Brukss; 80. gados "Jaunās Saules grāmatas" ciklu aizsāka Džins Vulfs, bet 1983. g. tika izdota Merionas Zimmeres Bredlijas romāns "Avalonas miglas". 90. gadu un 21. gs. sākuma spilgtākie autori ir Džordžs Mārtins (debitējis jau 70. gados), Roberts Džordans, Filips Pulmens, Nīls Geimens, Brendons Sandersons, darboties turpina arī Ursula Le Gvina u.c.

Tāpat kā zinātniskajā fantastikā, arī fantāzijas literatūrā dominē angļu valodā rakstošie autori; starptautisku atpazīstamību ieguvuši tikai daži citas valodas pārstāvoši autori, piemēram, vācietis Mihaels Ende un polis Andžejs Sapkovskis. PSRS fantāzijas literatūra praktiski neattīstījās, un gandrīz netika tulkoti arī rietumu autori darbi: fantāzijas literatūra neatbilda valdošās ideoloģijas prasībām. Spēcīgu uzplaukumu Krievijā un Ukrainā fantāzijas literatūra piedzīvoja pēc PSRS sabrukuma.

Atsauces
Stabilitrons

Stabilitrons ir īpaša pusvadītāja diode, kas paredzēta sprieguma stabilizācijai.

Stabilitronu pamatā ir divi mehānismi:
 p-n pārejas lavīncaursite,
 p-n pārejas tuneļcaursite (Zenera efekts).
Visos stabilitronos ir šie abi efekti. Atkarībā no tā, kurš režīms ir dominējošais, stabilitronus iedala:
 lavīndiodēs (),
Zenera diodēs.

Lavīncaursites režīmam raksturīgs samērā stabils spriegums. Lai novērstu lavīncaursites pāreju siltumcaursitē, stabilitrona konstrukcija nodrošina efektīvu siltuma novadīšanu no p-n pārejas. Bez tam ar speciāliem tehnoloģiskiem paņēmieniem iegūst homogēnu p-n pāreju, lai caursite varētu sākties vienlaikus visā pārejas laukumā. Stabilitrons lavīncaursites režīmā var strādāt tikai pie noteikuma, ka p-n pāreja nepārkarst, tāpēc viens no būtiskākajiem stabilitrona parametriem ir maksimālā izkliedējamā jauda.

Skatīt arī 
 Gāzizlādes stabilitrons

Diodes
Blok DM

Blok DM () - PSRS/Krievijas kosmisko velkoņu grupa, kas paredzēta kosmisko aparātu ievadīšanai augstākās Zemes orbītās. Blok DM priekštecis ir Blok D. Lielākā atšķirība starp to ir tā, ka Blok DM ir savs vadības sistēmas nodalījums, bet Blok D tāda nav.

Darbība 
Ievadot kosmisko aparātu ģeostacionārajā orbītā, Blok DM var darboties pēc divimpulsu vai trīsimpulsu shēmas. Kopējais lidojuma laiks, kas atkarīgs no atrašanās laika starporbītās, ir 7-21 stunda. Raķešbloks var darboties pilnībā autonomā režīmā vai ir vadāms ar komandām no zemes.

Konstrukcija 
Blok DM ir unificēts raķešbloks, kas sastāv no degvielas nodalījuma ar dzinēju un iekārtu nodalījuma. 

Dzinējs 11D58M darbojas ar šķidro skābekli un petroleju (RG-1). Tas ir nostiprināts uz kardāna, kas ļauj to vadīt vajadzīgajā virzienā (pagriešanu veic ar pagriešanas sprauslu, kas darbojas ar karstu ģeneratorgāzi). Dzinējs ir apgādāts ar vairākkārtējas iedarbināšanas sistēmu. Dzinēja iedarbināšanai ir nepieciešama noteikta pārslodze, ko nodrošina divi papildu dzinēji.

Hermētiskais iekārtu nodalījums ir torveida formas, un tas ir izvietots virs oksidētāja tvertnes. Tajā atrodas dzinēja vadības sistēma, telemetrijas un komandu radiolīnijas aparatūra, kā arī sava termoregulācijas sistēma.

Vēsture 
1969. gada sākumā tika izveidota Blok D modifikācija, lai ģeostacionārajā orbītā varētu nogādāt sakaru pavadoņus. Šādus pavadoņus izstrādāja konstruktoru birojs KB PM, bet tiem nebija raķešbloka vadības aparatūras. Blok D jaunā versija tika apgādāta ar autonomu vadības sistēmu. Tika uzstādīts arī modificēts dzinējs 11D58M, bija siltumizolacijas pārklājums u.c. uzlabojumi. Šī kosmiskā velkoņa modifikācija ieguva apzīmējumu "DM", indeksu 11S86.

Blok DM no 1973. līdz 1975. gadam tika veikti seši stenda izmēģinājumi, kuros bloks tika uzpildīts 2-3 reizes, un dzinējs iedarbināts 4-5 reizes.

1974. gada 26. martā notika pirmais Blok DM lidojums ar nesējraķeti Proton-K, un tā nogādāja ģeostacionārajā orbītā pavadoni "Kosmos 637", kas bija sakaru pavadoņa Raduga makets. 1978. gadā Proton-K ar Blok DM tika pieņemta ekspluatācijā.

Turpmākos gados Blok DM tika unificēts, lai varētu ievadīt dažādās orbītās dažādus kosmiskos aparātus.

Blok DM tika pielāgots starpplanētu zonžu palaišanai, noņemot vadības sistēmu (analoģiski kā Blok D), tā vadības funkcijas nododot kosmiskajam aparātam. Šo modifikāciju apzīmēja Blok D-1, un pirmais starts notika 1978. gada 9. septembrī ar zondi Veņera-11.

1982. gadā tika modificēta vadības sistēma, un raķešbloks ieguva apzīmējumu Blok DM-2, indekss 11S861.

Par talāku raķešbloka attīstību skatīt Blok DM-2.

Blok D
Mauretānija

Mauretānija () bija vēsturisks reģions mūsdienu Āfrikas ziemeļrietumos, kas senajos laikos aptvēra mūsdienu Marokas ziemeļdaļu un Alžīrijas ziemeļrietumdaļu no Vidusjūras piekrastes līdz Atlasa kalniem, ko galvenokārt apdzīvoja dažādas berberu ciltis, kuras senie romieši dēvēja par mauriem.

Vēsture 

Senajai Romai izplešoties, Mauretānijas teritorija kļuva par Romas impērijas vasaļvalsti, bet 44. gadā to tieši iekļāva impērijā kā provinci. Imperators Klaudijs to sadalīja divās atsevišķās provincēs Cēzarejas Mauretānijā (Mauretania Caesariensis, galvaspilsēta Cēzareja, tagad Čerčela) un Tingisas Mauretānejā (Mauretania Tingitana, galvaspilsēta Tingisa, tagad Tanžera). No Mauretānijas vārda cēlies mauru nosaukums. Mauretāniju nevajadzētu jaukt ar mūsdienu Mauritāniju, kas atrodas citur.

Skatīt arī 

 Magriba — reģions Ziemeļāfrikā
 Mauri — vēsturisks nosaukums berberu ciltīm
 Mauritānija — valsts mūsdienu Rietumāfrikā

Atsauces

Ārējās saites 
 Encyclopaedia Britannica ieraksts 

Senie laiki
Marokas vēsture
Alžīrijas vēsture
Bijušās valstis
Anže Kopitars

Anže Kopitars (; dzimis  Jesenicē, Slovēnijā) ir profesionāls slovēņu hokejists, spēlē centra uzbrucēja un kreisās malas uzbrucēja pozīcijās, Slovēnijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2022) pārstāv NHL klubu Losandželosas "Kings", kur pilda kapteiņa funkcijas.

Spēlētāja karjera 
Losandželosas klubs Kopitaru izraudzījās 2005. gada NHL draftā ar kopējo 11. kārtas numuru. Pirms spēlēšanas "Kings" sastāvā viņš pārstāvēja Zviedrijas Elites sērijas klubu Sēderteljes SK. "Kings" sastāvā slovēnis spēlē kopš 2006.—2007. gada sezonas un ir kļuvis par vienu no komandas labākajiem uzbrucējiem. A. Kopitars ir pirmais slovēņu hokejists, kurš spēlējis NHL.

Nacionālajā hokeja līgā debitēja 2006. gada 6. oktobrī pret Anahaimas "Ducks", šajā spēlē viņš guva 2 vārtus, taču "Kings" zaudēja ar 3—4. Piedalījās 2008. gada NHL Visu zvaigžņu spēlē. 2011.—12. un 2013.—14. gada sezonās "Kings" sastāvā izcīnījis Stenlija kausu. 2016. gadā kļuva par "Kings" kapteini.

Karjeras statistika

Atsauces

Ārējās saites 

 Oficiālā mājaslapa 
 The Internet Hockey Database profils 
 European Hockey profils 
 NHL profils 

1987. gadā dzimušie
Slovēnijas hokejisti
Losandželosas "Kings" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Slovēnijā dzimušie