joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Bākūžu kalns

Bākūžu kalns (arī Bākūzis, Bākūžkalns) ir morēnu lielpaugurs Vidzemes augstienē. Atrodas Madonas novada Jumurdas pagastā uz dienvidiem no Jumurdas—Lauteres ceļa Vestienas aizsargājamo ainavu apvidū.

Kalns ir ap 2 km garš ziemeļu—dienvidu virzienā orientēts pirmmasīvs ar izteikti stāvām nogāzēm. Kalnam ir 3 konusveida virsotnes: Bākūzis ( v.j.l.), Egļu kalns ( v.j.l.) un Laktas kalns ( v.j.l.). Kalnu veido morēnsmilšmāls, grants un smilts. Kalna austrumu nogāzē ierīkota slēpošanas trase.

Atsauces 

Latvijas pauguri
Jumurdas pagasts
Mareks Židlickis

Mareks Židlickis (; dzimis 1977. gada 3. februārī) ir čehu hokejists, aizsargs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Pašlaik (2016) Židlickis pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Ņujorkas "Islanders".

Spēlētāja karjera 
Savu profesionāļa karjeru Židlickis uzsāka 1994.—95. gada sezonā Čehijas Ekstralīgas kluba HC Kladno sastāvā. Tā rindās viņš aizvadīja piecas sezonas, tad pārceļoties uz SM līgas klubu Helsinku HIFK. 2000.—01. gada sezonu Mareks noslēdza kā visas līgas rezultatīvākais aizsargs.

Vairākus gadus nespējot noslēgt līgumu ar spēlētāju, NHL klubs Ņujorkas "Rangers" 2002. gada nogalē aizmainīja viņa tiesības uz Nešvilas "Predators", pievienojoties klubam jau 2003.—04. gada sezonā. 2004.—05. gada NHL sezonas lokauta laikā aizsargs spēlēja HIFK, taču tad atgriezās "Predators" sastāvā.

Pēc 2007.—08. gada sezonas noslēguma Židlickis tika aizmainīts uz Minesotas "Wild" vienību, taču 2011.—12. gada sezonas otrajā pusē - jau uz Ņūdžersijas "Devils". "Devils" sastāvā Židlickis aizvadīja nepilnas trīs sezonas, līdz 2015. gada martā tika aizmainīts uz Detroitas "Red Wings". 2015. gada septembrī noslēdza viena gada līgumu ar Ņujorkas "Islanders".

Čehijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis bronzas medaļu 2006. gada olimpiskajās spēlēs, tāpat kļuvis par 2005. gada Pasaules čempionu hokejā.

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Čehijas hokejisti
Našvilas "Predators" spēlētāji
Minesotas "Wild" spēlētāji
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Ņujorkas "Islanders" spēlētāji
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Ūstu apgabalā dzimušie
Sokoļņiku arēna

Sokoļņiku arēna (pazīstama arī kā Sokoļņiku Sporta pils) ir daudzfunkcionāla halle, kas atrodas Maskavā, Krievijā. Sākotnēji halles vietā atradās ledus laukums, taču 1973. gadā tam tika uzbūvēts jumts. Jau izsenis arēna kalpo kā Kontinentālās hokeja līgas kluba Maskavas "Spartak" mājvieta.

1980. gada Olimpisko spēļu laikā Sokoļņikos tika izspēlēts handbola turnīrs. Šī iemesla dēļ jau 1975. gadā arēnā sākās nozīmīgi rekonstrukcijas darbi.

1975. gada traģēdija 
1975. gada 10. martā arēnā noritēja spēle starp PSRS junioru izlasi un kanādiešu komandu Berijas "Cap" - to klātienē vēroja 4500 skatītāju. Kanādiešu komandas galvenais sponsors bija košļājamo gumiju ražotājs Wrigley, un mača gaitā laukuma viesi tribīnēs meta košlājamo gumiju iepakojumus un krāsainas uzlīmes, iemūžinot arī padomju jauniešu pūļus, kas par tām cīnījās.

Pēc mača ļaužu masas traucās uz izeju, cerot sagaidīt kanādiešu komandu pie tās autobusa. Halles elektriķis, kurš atradās alkohola reibumā, pārliecībā, ka visi skatītāji bija jau atstājuši Sokoļņiku teritoriju, izslēdza visas gaismas. Tā kā spēli klātienē apmeklēja arī ārzemnieki, tiem bija atvēlētas atsevišķas izejas, savukārt pārējiem skatītājiem halli nācās atstāt pa vienu atlikušo izeju. Negadījumā līdz nāvei tika sabradāts 21 cilvēks, taču vēl 25 guva traumas.

Ārējās saites 
 Halles mājaslapa

Daudzfunkcionālās halles Krievijā
Ledus halles Krievijā
Pāvels Kubina

Pāvels Kubina (; dzimis 1977. gada 15. aprīlī) ir bijušais čehu hokejists, aizsargs, Čehijas hokeja izlases dalībnieks. Izlases sastāvā kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu, kā arī izcīnījis olimpisko bronzas medaļu. Karjeras laikā aizvadījis 970 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Tampabejas "Lightning", Toronto "Maple Leafs", Atlantas "Thrashers" un Filadelfijas "Flyers".

Spēlētāja karjera 
Profesionāļa karjeru Kubina uzsāka 1993.—94. gada sezonā, kad debitēja Čehijas Ekstralīgas kluba HC Vitkovice sastāvā. Kluba rindās hokejists aizvadīja vēl divas sezonas, līdz 1996.—97. gada sezonā pārcēlās uz Ziemeļameriku, sezonu aizvadot Rietumu hokeja līgā.

1997.—98. gada sezonā Kubina debitēja NHL vienībā Tampabejas "Lightning", tās sastāvā laukumā izejot 10 spēlēs. Jau nākamajā sezonā aizsargam izdevās nostiprināties komandas sastāvā. 2003.—04. gada sezonā Kubina kopā ar komandu izcīnīja Stenlija kausu.

2006. gada vasarā Kubina noslēdza līgumu ar Toronto "Maple Leafs", tās sastāvā aizvadot nākamās trīs sezonas, 2009. gada vasarā tiekot aizmainītam uz Atlantas "Thrashers". 2010. gadā hokejists atgriezās Tampabejas "Lightning" rindās, taču 2011.—12. gada sezonas izskaņā tika aizmainīts uz Filadelfijas "Flyers". 2012.—13. gada sezonas laikā aizvadīja četras spēles Šveices hokeja līgas vienībā Genève-Servette HC, taču tad noslēdza profesionāļa karjeru.

Čehijas hokeja izlases sastāvā Kubina kļuvis par trīskārtēju Pasaules čempionu, kā arī 2006. gadā izcīnījis olimpisko spēļu bronzas medaļu.

Ārējās saites 

1977. gadā dzimušie
Čehijas hokejisti
Tampabejas "Lightning" spēlētāji
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Atlantas "Thrashers" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Morāvijas-Silēzijas apgabalā dzimušie
HC Vítkovice Steel

HC Vítkovice Steel ir hokeja komanda, kas bāzēta Ostravā, Čehijā, un spēlē Čehijas Ekstralīgā. Komanda dibināta 1928. gadā. 1952. un 1981. gadā klubs ir izcīnījis Čehoslovākijas čempiones titulu.

Kluba rindās 1993.—94. gada sezonā īslaicīgi spēlēja Igors Pavlovs un Oļegs Znaroks, taču 1993.—95. gadā daļu sezonas Vītkovicē aizvadīja Juris Opuļskis.

Ārējās saites 
 Komandas oficiālā mājaslapa
 Eliteprospects.com komandas lapa

Čehijas hokeja klubi
Morāvijas-Silēzijas apgabals
Tailers Eniss

Tailers Eniss (; dzimis 1989. gada 6. oktobrī) ir kanādiešu hokejists, kreisais malējais uzbrucējs. Pašlaik (2020) pārstāv Nacionālās hokeja līgas klubu Edmontonas "Oilers".

Spēlētāja karjera 
Pēc četrām Rietumu hokeja līgā aizvadītām sezonām, profesionāļa karjeru Eniss uzsāka 2009.—10. gada sezonā, kad aizvadīja 10 spēles NHL kluba Bufalo "Sabres" rindās, pārējo sezonu aizvadot AHL vienībā Portlendas "Pirates".

Jau 2010.—11. gada sezonā Enisam bija izdevies nostiprināties "Sabres" sastāvā, sezonu noslēdzot kā ceturtais rezultatīvākais komandas spēlētājs. 2012.—2013. gada NHL lokauta laikā Eliss spēlēja Šveices hokeja līgas kluba Langnau "Tigers" rindās. "Sabres" spēlēja līdz 2017. gada vasarai, kad tika aizmainīts uz Minesotas "Wild". 2019. gada vasarā noslēdza viena gada līgumu ar Otavas "Senators". 2020. gada februārī "Senators" Enisu aizmainīja uz Edmontonas "Oilers".

Ārējās saites 

1989. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Bufalo "Sabres" spēlētāji
Minesotas "Wild" spēlētāji
Otavas "Senators" spēlētāji
Edmontonas "Oilers" spēlētāji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Toronto "Maple Leafs" spēlētāji
Edmontonā dzimušie
Lokomotīve

Lokomotīve (; no  — 'vieta', motio — 'kustība' jeb locō movēre — 'izkustināt no vietas') ir vilces spēka ierīce, kas paredzēta vilcienu kustības realizēšanai pa dzelzceļiem. Ar lokomotīvju palīdzību pa sliežu ceļiem pārvieto vagonus.

Ritošā sastāva vagonu, kurā apvienota lokomotīve un pasažieru salons, sauc par motorvagonu; motorvagoni var būt kā atsevišķi (sk. automotrisa), tā arī būt elektrovilcienu un dīzeļvilcienu sastāvā.

Nelielas iekšdedzes dzinēja lokomotīves ar jaudu līdz 220 kilovatiem sauc par motorvilcējiem jeb lokotraktoriem.

Lokomotīvju iedalījums

Pēc enerģētiskās iekārtas 
 Tvaika lokomotīves — lokomotīves ar tvaika mašīnu. Mūsdienās vairs gandrīz neizmanto zemā lietderības koeficienta dēļ.
 Elektrolokomotīves — lokomotīves ar elektromotoriem, kuras darbina elektroenerģija, ko pievada no vilces apakšstacijas pa kontakttīkla vadiem (daudz retāk no akumulatoriem). Izšķir maiņstrāvas, līdzstrāvas un divkāršas barošanas elektrolokomotīves.
 Dīzeļlokomotīves — lokomotīves, kam primārais enerģijas avots ir iekšdedzes dzinējs, galvenokārt dīzeļmotors. Parasti dīzeļlokomotīvēm mēdz būt elektriskais pārvads (dīzeļmotors darbina elektroģeneratoru jeb dinamomašīnu, kuras ražotā strāva griež ar riteņu dzinējasīm savienotus elektromotorus), tādējādi dīzeļlokomotīvi var uzskatīt par elektrolokomotīvi ar autonomu elektrisko spēka iekārtu. Pēc elektriskā jaudas pārvada veida dīzeļlokomotīves iedala maiņstrāvas, līdzstrāvas, kā arī maiņstrāvas-līdzstrāvas dīzeļlokomotīvēs. Mazākas jaudas manevru dīzeļlokomotīvēm mēdz būt hidrauliskais pārvads. Latvijā kravas un tālsatiksmes pasažieru vilcienu kustībā, kā arī manevru darbiem izmanto tikai dīzeļlokomotīves.
 Gāzturbīnu lokomotīves — lokomotīves ar gāzturbīnas primāro dzinēju.
 Atomlokomotīves — lokomotīves, kam enerģiju dod kodolreaktors. Tikai projektu līmenī —  strādājoši eksemplāri nav uzbūvēti.
 Žirolokomotīves — lokomotīves, kas izmanto liela spararata kinētisko enerģiju. Lieto raktuvju šahtās vai sprādzienbīstamos cehos.
 Pneimatiskās lokomotīves — lokomotīves, kam enerģija uzkrāta augstspiediena saspiesta gaisa rezervuārā. To konstrukcija līdzīga tvaika lokomotīvēm; izmanto sprādzienbīstamā vidē, kur nevar darbināt dzinējus, kas rada liesmu vai dzirksteles.

Pēc darba veida 
 Manevru lokomotīves —  viensekcijas vienkabīnes lokomotīves manevru darbiem stacijās un pievedceļos.
 Maģistrālās lokomotīves jeb vilcienu lokomotīves — lokomotīves vilcienu vadīšanai dzelzceļa iecirkņos. Iedalās kravas un pasažieru vilcienu lokomotīvēs. Kravas lokomotīvēm lielākai jaudai mēdz būt divas sekcijas ar atsevišķu kabīni katrā sekcijā (var būt arī papildu bezkabīnes sekcijas jeb būsteri). Pasažieru vilcienu lokomotīves ir viensekcijas vai divsekciju; arī viensekciju lokomotīvēm ir divas kabīnes.

Ostās, lielās noliktavās vai uzņēmumu teritorijās dažreiz lieto tā saucamos lokomobiļus — vilces transportlīdzekļus, kas spēj pārvietoties kā pa autoceļu, tā pa dzelzceļa sliedēm.

Pēc sliežu ceļa platuma 
Izšķir šaursliežu un platsliežu lokomotīves. Latvijā šaursliežu līnijās izmanto kā dīzeļlokomotīves, tā tvaika lokomotīves (tūristu pārvadāšanai).

Atsauces 

Dzelzceļš
Tamililamas atbrīvošanas tīģeri

Tamililamas atbrīvošanas tīģeri (, Tamiḻīḻa viṭutalaip pulikaḷ) bija kareivīga separātistu organizācija, kas bāzējās Šrilankas ziemeļos. To  dibināja Velupillajs Prabhakarans. Organizācijas mērķis bija izveidot neatkarīgu tamilu kontrolētu valsti Šrilankas ziemeļos un austrumos — Tamililamu. Tamililamas atbrīvošanas tīģeri bija iesaistīti Šrilankas pilsoņu karā, kas norisinājās no 1983. līdz 2009. gadam. 2009. gadā Šrilankas bruņotie spēki iznīcināja Tamilu tīģerus.

Šrilanka
Tamili
Teroristu organizācijas
Saulgrieži

Saulgrieži  jeb solstīcija ( — 'Saule', sistere — 'apstāties') ir moments, kad Saulei ir vislielākā deklinācija (vasaras saulgrieži) vai vismazākā deklinācija (ziemas saulgrieži). Dažreiz saulgriežus sauc arī par saulstāvjiem, jo pirms un pēc saulgriežiem Saule vairākas dienas gandrīz nemaina savu maksimālo augstumu virs horizonta. Vasaras saulgriežu laikā ir visgarākā diena un visīsākā nakts, bet ziemas saulgriežos — visīsākā diena un visgarākā nakts. Terminatora līnija saulgriežu laikā pieskaras arktiskajam un antarktiskajam polārajam lokam. Vasaras saulgrieži ziemeļu puslodē ir 20., 21. vai 22. jūnijā un iezīmē astronomiskās vasaras sākumu, bet ziemas saulgrieži — 21. vai 22. decembrī un tie ir astronomiskās ziemas sākums. Dažreiz par saulgriežiem vai saulstāvjiem kļūdaini mēdz dēvēt pavasara un rudens ekvinokcijas.

Saulgriežu laikā daudzas tautas tradicionāli atzīmē saulgriežu svētkus. Latviešiem tie ir Jāņi un Ziemassvētki.

Ekvinokciju un saulgriežu laiki 
Tabulā ir apkopoti ekvinokciju un saulgriežu laiki pēdējos un nākamajos gados. Norādīts UTC, kas atšķiras no Latvijas laika (UTC+2 ziemā, UTC+3 vasarā).

Atsauces 

Debess mehānika
Jūnijs
Decembris
Bādzilce

Bādzilce () ir kūrortpilsēta Vācijā, Mēklenburgā-Priekšpomerānijā uz austrumiem no Rostokas.

Atsauces

Ārējās saites 

Mēklenburgas-Priekšpomerānijas pilsētas
Mežaparka Lielā estrāde

Mežaparka Lielā estrāde (arī Dziesmu svētku estrāde) ir kultūrvēsturiska būve Rīgas pilsētas zaļajā (parka) zonā Mežaparkā. Estrādei ir liela kultūrvēsturiska nozīme. Laika gaitā tā ir kļuvusi par pastāvīgu vairāk nekā 150 gadu vecās Latvijas dziesmu svētku tradīcijas pasākumu norises vietu. Tam ir arī savs praktisks iemesls, jo Mežaparka Lielās estrādes izvietojums pilsētbūvniecības kontekstā ir uzskatāms par veiksmīgu un ērtu.

Vēsture 
Mežaparka Lielā estrāde uzbūvēta pēc arhitekta V. Šņitņikova plāna 1955. gadā (pēc citas informācijas ekspluatācijā estrāde tika nodota 1954. gadā) un kā lielu pasākumu un koncertu norises vieta 10 tūkstošiem dziedātāju un 30 tūkstošiem klausītāju. Lai arī laika gaitā notika vairākas pārbūves un papildinājumi, tomēr estrāde saglabāja sākotnējo vizuālo tēlu un ir piemērota apjomīgu kultūras un brīvā laika pavadīšanas pasākumu rīkošanai.

Rekonstrukcija 
2007. gadā tika organizēts Mežaparka Lielās estrādes rekonstrukcijas metu konkurss, par kura uzvarētāju kļuva arhitektu Jura Pogas un Austra Mailīša kopprojekts.

Estrādes rekonstrukcija notika divās kārtās. 2018. gadā tika īstenota projekta pirmā kārta, kas sevī ietvēra skatītāju zonas pārbūvi, paplašinot to līdz vismaz  sēdvietām, ko iespējams transformēt par aptuveni  stāvvietām, kā arī tiks izbūvēts apakšzemes apjoms ar labierīcībām, ēdināšanas un tirdzniecības vietām.

Rekonstrukcijas otro kārtu sākotnēji bija plānots realizēt līdz 2023. gadam un arī to sadalīt divos posmos — pirmo posmu bija plānots pabeigt līdz XII Latvijas Skolu jaunatnes dziesmu un deju svētkiem, kam bija jānorisinās estrādē , bet COVID-19 pandēmijas ierobežojumu sakarā tika mainīts to formāts. Otro posmu plānoja pabeigt līdz 2023. gadam, kad Dziesmu un deju svētki atzīmēs 150. gadadienu. Otrā kārtā tika rekonstruēta estrāde ar pārsegumu kupola formā, kas ļauj tribīnēs atrasties  pasākumu dalībniekiem un vēl apmēram  izvietoties uz skatuves. Estrādē ir pasaulē lielākā kora tribīne, kurā vienlaikus var atrasties  koristi.

 Lielās estrādes pamatos svinīgi tika iemūrēta kapsula ar vēstījumu nākamajām paaudzēm.  tika pabeigti estrādes rekonstrukcijas darbi. Šie pārbūves darbi saņēma 2021. gada Latvijas Arhitektūras gada balvu.

Lielākie pasākumi 
 estrādē norisinājās Prāta Vētras koncerttūres Tur kaut kam ir jābūt noslēguma koncerts. Klātienē to apmeklēja 45 000 cilvēku, tādējādi tam kļūstot par visu laiku apmeklētāko koncertu Latvijas vēsturē. Plaši apmeklēti Prāta Vētras koncerti Mežaparkā notikuši arī 2005. un 2012. gadā.

 Mežaparka lielajā estrādē uzstājās popzvaigzne Lady Gaga ar The Born This Way Ball koncertu. Koncertu apmeklēja aptuveni 20 000 cilvēku. Kopā ar Lady Gaga estrādē uzstājas The Darkness un Lady Starlight.

Atsauces

Ārējās saites 
 Rīgas meži mājaslapa
 Dziesmu svētku estrādes pārbūves projekts Mežaparkā, rdpad.lv
 Mežaparka Lielā estrāde — Arhitekta J.Pogas birojs, a4d.lv

Celtnes un būves Rīgā
Mežaparks
Latviešu Dziesmu un Deju svētki
Autoceļš A6 (Latvija)

|}
|}
A6 autoceļš Rīga—Daugavpils—Krāslava—Baltkrievijas robeža (Pāternieki), arī Daugavpils šoseja ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas savieno galvaspilsētu Rīgu ar Daugavpili un tālāk ar Baltkrievijas robežu. A6 līdz Jēkabpilij ietilpst starptautiskajā autoceļā E22, posmā starp Rīgas apvedceļa pieslēgumiem starp A5 un A4 ir daļa no autoceļiem E67 un E77, bet Daugavpils apvedceļa posmā — E262. Autoceļa kopgarums ir 307 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Vēsture 
Autoceļš izbūvēts 1963. gadā, bet Pļaviņu apvedceļš — 1991. gadā. 2014. gada novembrī tika pabeigta A6 divlīmeņu šķērsojuma ar P10 rekonstrukcija, autoceļa A6 29. kilometrā.

2015. gada 27. janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa A6 posma Jēkabpils-Dreimaņi (149,5-158,5 km) un Daugavpils apvedceļa seguma uzturēšanas darbiem. Savukārt, 29. janvārī tika izsludināts konkurss par seguma atjaunošanu posmā Jaunie Račini-Krāslava (255,8-268,7 km). 11. martā tika paziņots, ka konkursā uzvarējis SIA "Binders" ar līgumcenu 1 511 222 EUR 2017. gada janvārī tika izsludināts konkurss par autoceļa posma Krāslava-Indricas tilts seguma atjaunošanu. Martā par konkura uzvarētāju tika paziņots SIA "Binders" ar līgumcenu 1 750 039 EUR.  posmā no Līvāniem līdz Stūrišķiem Līvānu novadā uzsākti remontdarbi, kuros paredzēts iesēdumu remonts, ceļa profila labošana, ūdens novades sistēmas sakārtošana un jaunas asfalta virskārtas ieklāšana.

Atsauces

Ārējās saites 

A06
Autoceļš A7 (Latvija)

|}
|}
A7 autoceļš Rīga—Bauska—Lietuvas robeža (Grenctāle) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas savieno galvaspilsētu Rīgu ar Bausku un tālāk ar Lietuvas robežu, daļa no Via Baltica. A7 no Rīgas apvedceļa līdz robežai ietilpst starptautiskajā autoceļā E67, bet ar A10 sakrītošajā posmā Rīgā — E22. Autoceļa kopgarums ir 85,6 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Ķekavas apvedceļš 
2003. gadā tika veikta priekšizpēte, lai noteiktu vajadzību pēc Ķekavas apvedceļa. 2004. gadā tika turpināta izpēte, lai tehniski un ekonomiski pamatotu apvedceļa izbūvi, kā arī notika projekta publiskā apspriešana. Tika izvēlēts viens no trīs piedāvātajiem apvedceļa maršruta variantiem. 2006. gadā tika izstrādāts rekonstrukcijas projekts esošajam A7 posmam no Rīgas robežas līdz 25. kilometram, kā arī skiču projekts Ķekavas apvedceļam. Tika uzsākta arī zemju iegāde abu projektu realizēšanai. Kopējās projektēšanas izmaksas bija 560,000 Ls. Esošā A7 posma daļēja rekonstrukcijas tika pabeigta 2013. gadā. 2009. gadā tika sagatavoti informatīvie ziņojumi Ministru kabinetam par Ķekavas apvedceļa realizāciju, ietverot projekta realizācijai veicamo pasākumu plānu, kā arī projekta sagatavošanas un realizācijas finansēšanas avotus, taču saistībā ar Finanšu ministrijas pieprasījumu aktualizēt A2/E77 posma Rīgas apvedceļš-"Sēnīte" izbūvi, Ķekavas apvedceļa  tālāka virzīšana tika apturēta.  Satiksmes ministrija pieņēma lēmumu īstenot Ķekavas apvedceļa būvniecību kā publiskās - privātās partnerības (PPP) projektu.

2019. gada sākumā VAS "Latvijas Valsts Ceļi" izsludināja pieteikšanos Ķekavas apvedceļa PPP projektam, konkursa uzvarētāja paziņošana plānota 2020. gada martā, būvniecība līdz 2023. gadam.
Kopējais Ķekavas apvedceļa garums plānots 17,5 km, no tiem 12,22 km plānoti kā četru joslu brauktuve, bet 5,36 km – brauktuve ar divām joslām. Projekts ietver arī četrus divlīmeņu krustojumus, divus tuneļus, vienu tiltu, desmit rotācijas apļus un paralēlos ceļus 20,7 km garumā.

2021. gada 16. jūlijā starp VSIA "Latvijas Valsts ceļi" un AS "Kekava ABT" kā privāto partneri noslēdza publiskās – privātās partnerības līgumu par E67/A7 posma 7,9–25,0 km (Ķekavas apvedceļa) projektēšanu, būvniecību, finansēšanu un uzturēšanu. 2021. gada 29. novembrī apstiprināja Ķekavas apvedceļa būvprojektu, pārejot pie būvdarbu fāzes. Plānots, ka apvedceļa būvi pabeigs 2023. gada oktobrī.

Vēsture 
A7 posmu no Iecavas līdz Bauskai pārbūvēja 2001. gadā, piesaistot Eiropas Savienības līdzekļus. 2013. gadā šim posmam atjaunoja dilumkārtu. 2022. gada jūnijā A7 posmā no Iecavas līdz Bauskai (44,8–65,4 km) sāka atjaunot segumu.
2015. gada 30. janvārī izsludināja konkursu par A7 posma Jenči-Iecava (25,0-42,9km) seguma atjaunošanu.

Atsauces

Ārējās saites 

A07
Autoceļš A8 (Latvija)

|}
|}
A8 autoceļš Rīga—Jelgava—Lietuvas robeža (Meitene), arī Jelgavas šoseja, ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas savieno galvaspilsētu Rīgu ar Jelgavu un tālāk ar Lietuvas robežu. A8 no Rīgas apvedceļa līdz robežai ietilpst starptautiskajā autoceļā E77, bet ar A10 sakrītošajā posmā Rīgā — E22. Autoceļa kopgarums ir 76,1 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Vēsture 
No 1830. līdz 1857. gadam cauri Olainei uzbūvēja jaunu pasta ceļu no Vidzemes guberņas galvaspilsētas Rīgas līdz Kurzemes guberņas galvaspilsētai Jelgavai. Uz guberņu robežas atradās divi robežstabi ar Vidzemes un Kurzemes-Zemgales ģerboņiem, kas saglabājušies līdz mūsdienām.

1980. gados no Rīgas līdz Dalbei izbūvēja divjoslu šoseju.
2014. gada oktobrī pabeigta A8 rekonstrukcija 11 kilometru garā posmā no Jelgavas līdz Lielvircavai. Rekonstrukcijā pastiprināja ceļa segu, atjaunoja tiltu pār Platoni un paplašināja brauktuvi. Kopējās darbu izmaksas bija 6,46 miljoni EUR.

Atsauces 

A08
Serhijs Varlamovs

Serhijs Varlamovs (; dzimis 1978. gada 21. jūlijā) ir bijušais ukraiņu hokejists, kreisās malas uzbrucējs, Ukrainas hokeja izlases dalībnieks. Karjeras laikā aizvadījis 63 spēles Nacionālās hokeja līgas klubos Kalgari "Flames" un Sentluisas "Blues", taču karjeras lielāko daļu aizvadījis Krievijas Superlīgā un Kontinentālajā hokeja līgā. Ukrainas izlases sastāvā spēlējis 2002. gada olimpisko spēļu turnīrā, kā arī desmit Pasaules čempionātos.

Spēlētāja karjera 
Ilgāku laiku spēlējot Rietumu hokeja līgā, profesionāļa karjeru Varlamovs uzsāka Ziemeļamerikā, 1996.—97. gada sezonā debitējot Amerikas hokeja līgā. Jau nākamajā sezonā uzbrucējs aizvadīja vienu spēli NHL kluba Kalgari "Flames" rindās. "Flames" sastāvā gan Varlamovs tā arī nenostiprinājās.

2001. gada vasarā Varlamovs tika aizmainīts uz Sentluisas "Blues" rindām, tās sastāvā aizvadot pilnu 2001.—02. gada sezonu, taču 2002.—03. gada sezonā kluba sastāvā aizvadot vien trīs spēlēs, pārējo laiku pavadot AHL. 2003.—04. gada sezonu uzbrucējs aizvadīja Vankūveras "Canucks" sistēmā, NHL gan neaizvadot ne spēli.

Sākoties 2004.—05. gada NHL sezonas lokautam, Varlamovs pievienojās Krievijas Superlīgas klubam Kazaņas "Ak Bars". Pēc divām "Ak Bars" aizvadītām spēlēm hokejists pārcēlās uz Novosibirskas "Sibir" rindām, tā rindās aizvadot nākamās četras sezonas.

2008.—09. gada sezonu Varlamovs uzsāka jau Čerepovecas "Severstal" rindās, sezonas gaitā gan tiekot aizmainītam uz Sanktpēterburgas SKA. Nākamo sezonu Varlamovs dalīja uz pusēm starp spēlēšanu Minskas "Dinamo" un Baltkrievijas Ekstralīgas kluba Kijivas "Sokil" sastāvā, taču 2010.—11. gada sezonu pilnībā aizvadīja Minskā.

2011. gada vasarā hokejists pievienojās tobrīd Krievijas Augstākās līgas kluba Doneckas "Donbass" rindām. No 2012. līdz 2014. gadam "Donbass" sastāvā spēlēja KHL. Pēc 2015.—16. gada sezonas noslēdza karjeru.

Ukrainas hokeja izlases sastāvā spēlējis 2002. gada olimpiskajās spēlēs, kā arī desmit Pasaules čempionātos.

Ārējās saites 

1978. gadā dzimušie
Ukrainas hokejisti
Kalgari "Flames" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Novosibirskas "Sibirj" spēlētāji
Čerepovecas "Severstal" spēlētāji
Sanktpēterburgas SKA spēlētāji
Minskas "Dinamo" spēlētāji
Doneckas "Donbass" spēlētāji
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Kijivā dzimušie
Autoceļš A11 (Latvija)

|}
|}
A11 autoceļš Liepāja—Lietuvas robeža (Rucava) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas savieno Liepāju ar Lietuvas robežu pie Rucavas. Autoceļa kopgarums ir 58,9 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Vēsture 
2015. gada 9. martā, konkursā par A11 posma Nīca-Rucava (21,9-45,0) segas rekonstrukciju, ar līgucmenu  12 494 348 EUR uzvarēja SIA "Binders".

2021. gadā VSIA "Latvijas valsts ceļi" izsludināja iepirkumu par būvprojektu izstrādi un autoruzraudzību 15 kilometru garam gājēju-velosipēdistu ceļam no Liepājas līdz Nīcai.

Atsauces 

A11
Autoceļš A14 (Latvija)

|}
|}
A14 autoceļš Daugavpils apvedceļš (Kalkūni—Tilti) ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas, apejot Daugavpili, savieno autoceļus A6 un A13. Ietilpst starptautiskajā autoceļā E262. Autoceļa kopgarums ir 16,6 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Atsauces 

A14
Autoceļš A15 (Latvija)

|}
|}
A15 autoceļš Rēzeknes apvedceļš ir augstākās kategorijas Latvijas autoceļš, kas, apejot Rēzekni, savieno autoceļus A12 un A13. Ietilpst starptautiskajā autoceļā E262. Autoceļa kopgarums ir 7,1 km un tas visā garumā ir ar asfaltbetona segumu.

Vēsture
2016. gada septembrī Latvijas Valsts ceļi ierosināja Rēzeknes dienvidu apvedceļa izbūvi, tādējādi izbūvējot pilnu apvedceļu ap pilsētu. Šis posms būtu kā autoceļa A15 pagarinājums. Ceļš paredzēts ar vienu braukšanas joslu katrā virzienā, savienojot A13 ar A12. 2016. gada oktobrī VPVB šim projektam piemēroja IVN nepieciešamību, un decembrī tika izsludināts konkurss par iespējamās būvniecības izpēti un ietekmes uz vidi novērtējumu.

Atsauces 

Valsts galvenie autoceļi
Autoceļi Rēzeknes novadā
Kristaps Morbergs

Kristaps Morbergs (dzimis  (pēc vecā kalendāra 20.septembrī), miris ) bija latviešu arhitekts un mecenāts.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1844. gadā Bukaišu pagasta „Lielstrikaišos” kā jaunākais dēls daudzbērnu ģimenē. Mācījās privāti pie Rīgas Politehniskās augstskolas docētājiem, studēja Berlīnes Būvakadēmijā. 1864. gadā sāka strādāt Rīgā kā būvamatnieks renesanses stilā. Projektējis un uzcēlis pašlaik ,  esošās ēkas.  Viņš bija ambicioza personība ar lielu gribu un vīziju. 
Deviņu gadu laikā (1864-1873) viņš ticis pie lielas turības.

Miris 1928, gadā, visus savus īpašumus novēlot Latvijas Universitātei.

Latvijas Universitātes mecenāts 
Kristaps Morbergs bija viens no 20. gadsimta sākuma lielākajiem filantropiem, Latvijas Universitātes fonda dimanta mecenāts. K. Morbergs testamentā izvēlējās Latvijas Universitāti par savu ģenerālmantinieci un 1928. gadā novēlēja tai astoņus namīpašumus Rīgas centrā un Jūrmalā. Savu mantojumu K. Morbergs atstāja ar mērķi padarīt augstākās izglītības iegūšanu pēc iespējas pieejamāku ikvienam Latvijas iedzīvotājam. No ienākumiem, kas tiek gūti namīpašumu apsaimniekošanas un naudas līdzekļu pārvaldīšanas, ik gadu tiek izmaksātas stipendijas Latvijas Universitātes un citu augstskolu studentiem. Jau kopš 1929. gada tiek piešķirtas pirmās stipendijas, bet Padomju laikos pastāvošās iekārtas dēļ atbalsts tika pārtraukts. 2001. gadā tika atjaunota Kristapa Morberga vārdā nosaukto stipendiju piešķiršana.

1934. gadā tika dibināts Kristapa Morberga fonds, lai palīdzētu izmaksāt Latvijas Universitātes, Latvijas Mākslas akadēmijas un Latvijas Konservatorijas mazturīgo studentu stipendijas.
Kristapa Morberga un daudzu citu mecenātu nesavtīgums ir bijis viens no svarīgākajiem Latvijas Universitātes dzinējspēkiem, kas ļāvis jau veselu gadsimtu universitātē uzplaukt talantam, uzņēmībai un sadarbībai.

Atsauces 
Kopējās

 
 
 

1844. gadā dzimušie
1928. gadā mirušie
Latvijas arhitekti
Dobeles novadā dzimušie
Lielajos kapos apbedītie
Edīte Pauls-Vīgnere

Edīte Pauls-Vīgnere (dzimusi  Rīgā), pazīstama arī kā Edīte Paula-Vīgnere, ir latviešu tekstilmāksliniece.

Viņas brālis ir komponists Raimonds Pauls.

E. Vīgnere ir absolvējusi Rīgas Lietišķās mākslas vidusskolu (1962), kā arī Latvijas Mākslas akadēmijas Tekstilmākslas nodaļu (1968). Kopš 1967. gada viņa piedalās izstādēs. Māksliniece veido monumentālas lielizmēra tekstiljas, telpiskas darbu grupas, kā arī izmanto metālu, koku, stiklu un veidojusi kolāžas. 1971. gadā kļuvusi par Latvijas Mākslinieku savienības locekli, 1995. gadā — Latvijas Tekstilmākslas asociācijas biedri. 1987. gadā saņēmusi Latvijas PSR Tautas mākslinieces goda nosaukumu, tāpat divas reizes saņēmusi Latvijas Mākslinieku savienības balvu (1972, 1990). 1979. gadā par E. Vīgneri Vija Bunka uzņēma dokumentālo filmu "Dzīparos apslēptā pasaule".

2014. gada oktobrī apbalvota ar III šķiras Triju Zvaigžņu ordeni.

Atsauces 

Kopējās

 

1939. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas mākslinieki
Latvijas Mākslas akadēmijas absolventi
Latvijas PSR Tautas mākslinieki
Tekstilmākslinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Alberts Kronenbergs

Alberts Kronenbergs (dzimis , miris ) bija latviešu grafiķis, dzejnieks un vairāku grāmatu autors.

Dzīvesgājums 
Kronenbergs ir dzimis Slokas pagasta Braņķu ciemā "Ceriņu" mājās 1887. gada 18. oktobrī. Pirmo izglītību Alberts ieguva krusttēva Alberta Hāznera tautas skolā, kas atradās tagadējā Valkas ielā Jūrmalā. Tālāk viņš ir mācījies Blūma mākslas skolā (1903—1906), Jaņa Rozentāla studijā (1906—1908), kā arī Pēterburgas Ķeizariskās mākslas veicināšanas biedrības skolā (1911—1915). Kopš 1911. gada piedalījās izstādēs. Viņš ir ilustrējis apmēram 130 grāmatas, tai skaitā paša rakstītas. Pirmā pazīstamā mākslinieka bilžu grāmata bērniem (ar autora tekstu) «Mazais ganiņš» iznāca 1931. gadā. Kopš tā laika Kronenberga zīmējumi un dzejoļi bijuši kopā ar vairākām latviešu tautas paaudzēm. Autors ir vairāku pazīstamu tēlu radītājs — Mazais ganiņš, Tuntuļu Jurītis, Pieci kaķi. Īpaši tuvi tie bijuši bērniem, lai gan pamācošie darbi aizrāvuši ne vienu vien vecākas paaudzes lasītāju. Publicējis arī karikatūras. Kronenbergs bija Neatkarīgo mākslinieku vienības loceklis, 1945. gadā kļuva par Latvijas Mākslinieku savienības locekli. Pēc viņa darbiem ir tikušas iestudētas vairākas Dailes teātra izrādes.

Piemiņa 
1995. gadā tika dibināta Alberta Kronenberga prēmija Jaņa Rozentāla Rīgas mākslas vidusskolas audzēkņiem. Apbedīts Meža kapos. Pieminekli "Mazais ganiņš" viņa kapa vietai veidojis tēlnieks Juris Mauriņš. Saistībā ar viņa 120 gadu jubileju, 2007. gada 18. oktobrī Jūrmalā atklāta viņam veltīta piemiņas zīme. Koka un metāla skulptūru komplekss veidots kā atvērta grāmata, ap kuru izvietojušies pasaku tēli. Zīmes uzstādīšanas vieta ir izvēlēta pie Slokas bibliotēkas (Raiņa ielā 3), kur tika iespiesta Kronenberga pirmā grāmata. Piemiņas zīmi uzstādīja A/S „Būvuzņēmums „Restaurators””, tās autori — tēlnieks Edvīns Krūmiņš un arhitekts Valdis Šmits. Slokā atrodas viņa vārdā nosaukta iela.

Ģimene 
 meita Rūta Kronenberga 
 mazmeita Ilze Saulīte

Atsauces 
Kopējās

 

Konkrētās

1887. gadā dzimušie
1958. gadā mirušie
Latvijas mākslinieki
Rīgas Meža kapos apbedītie
Kāpnes

Kāpnes jeb trepes () ir konstrukcija, kuru veido vairāki pakāpieni, un kuras izmanto, lai celtnē varētu nokļūt uz augstākiem vai zemākiem stāviem. Nereti kāpnes tiek izbūvētas atsevišķi no ēkas nodalītās kāpņu telpās. Īpašs kāpņu veids ir slīdošās kāpnes — eskalatori —, kur pakāpieni ir kustīgi.

Pastāv arī pieslienamās kāpnes, kuras galvenokārt izmanto īslaicīgi, kad nepieciešams nokļūt citā augstumā attiecībā pret sākumpunktu.

Arhitektūras elementi
Darbarīki
Karaliene Aleksandrīne

Karaliene Aleksandrīne(; dzimusi , mirusi ) bija Dānijas karaliene - konsorte, Dānijas karaļa Kristiāna X sieva.

Dzimusi Šverīnē kā Mēklenburgas-Šverīnes lielhercoga Frīdriha Franča III un Krievijas cara Nikolaja I mazmeitas Anastasijas Mihailovnas vecākā meita. 1898. gada 26. aprīlī Kannās apprecējās ar Dānijas princi, nākamo karali Kristiānu X. 1912. gadā kļuva par Dānijas karalieni. Nodarbojās ar labdarību. Aizstāvēja Dānijas intereses vācu okupācijas laikā Otrā pasaules karā.

Ārējās saites 

1879. gadā dzimušie
1952. gadā mirušie
Mēklenburgas dinastija
Dānijas monarhi
Mēklenburgā-Priekšpomerānijā dzimušie
Šķēpa mešana Latvijā

Šķēpa mešana ir viena no vieglatlētikas mešanas disciplīnām. Latvijā pirmais fiksētais rezultāts šķēpa mešanā bija 28,35 metri, ko  sasniedzis A. Šnē no Rīgas sacensībās Sanktpēterburgā. Pirmās šķēpa mešanas sacensības Latvijas teritorijā notikušas . Latvijas šķēpa metēji vairākkārt ir izcīnījuši medaļas augstākā līmeņa sacensībās, tai skaitā Olimpiskajās spēlēs, Pasaules un Eiropas čempionātos. Jānis Lūsis, Inese Jaunzeme, Elvīra Ozoliņa, Dainis Kūla Olimpisko spēļu šķēpa mešanas sacensībās ir izcīnījuši zelta medaļu, J. Lūsis ir izcīnījis arī Olimpisko spēļu sudraba un bronzas medaļas (vienīgais latvietis, kas izcīnījis pilnu olimpisko medaļu komplektu). J. Lūsis tāpat ir divas reizes labojis Pasaules rekordu (ar vecās konstrukcijas šķēpu), savukārt Zigismunds Sirmais ir pašreizējais Pasaules rekordists junioriem. J. Lūsis ir arī vienīgais latvietis, kas ticis uzņemts IAAF Slavas zālē.

Latvijas rekords šķēpa mešanā vīriešiem ir 90,73 m, un to  Tallinā uzstādīja Vadims Vasiļevskis. Ar šo rezultātu viņš ir visu laiku labāko šķēpmetēju desmitniekā pasaulē. Latvijas rekords šķēpa mešanā sievietēm ir 66,15 m, un tas pieder Madarai Palameikai, uzstādīts Jelgavā .

Latvijas visu laiku labākie šķēpa metēji

Vīrieši

Sievietes

Latvijas šķēpa metēju starti sacensībās

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Eiropas čempionāts

Atsauces 

Vieglatlētika
Sports Latvijā
Džakomo Kazanova

Džakomo Džirolāmo Kazanova de Seingalts (; dzimis , miris ) bija itāļu avantūrists un literāts no Venēcijas Republikas.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1725. gadā Venēcijā dejotāja un aktiera Gaetano Kazanovas un aktrises Zanetas Farussi un ģimenē. Astoņu gadu vecumā Džakomo zaudēja tēvu, bet māte ar teātri devās ilgstošās Eiropas turnejās. Zēnu audzināja  vecāmāte. Pamatizglītību viņš ieguva priestera Goci ģimenē, kur Džakomo apguva gan akadēmiskās pamatzinības, gan arī vijoles spēli. 
Divpadsmit gadu vecumā uzsāka tiesību zinātņu studijas Padujas Universitātē. Studiju laikā apguva arī morāles filozofiju, ķīmiju, matemātiku un jo īpaši bijis ieinteresēts medicīnā. 1742. gadā ieguva tiesību zinātņu grādu un atgriezās Venēcijā un uzsāka baznīcas jurista karjeru. Pēc pirmo pasūtījumu saņemšanas izšķīrās par studiju turpināšanu un atgriezās Padujā. 

Par jaunekļa patronu kļuva Venēcijas senators Alvize Gasparo Malipjero, kas bija viens no Kazanovas finansiālajiem atbalstītājiem visa mūža garumā. 21 gadu vecumā Kazanova kļuva par profesionālu kāršu spēlmani, kas bija otrs nozīmīgākais Kazanovas ienākumu avots. 1744. gadā Kazanova stājās Romas kardināla Akvavivas sekretāra dienestā, bet pēc intīma rakstura skandāla atkal atgriezās Venēcijā. 

1750. gadā devās augstāko aprindu jauniešiem pieņemtajā lielajā ceļojumā, kura laikā universitāšu studiju beidzēji ieguva dzīves pieredzi un iepazina Eiropas kultūras. Visa sava turpmākā mūža laikā Kazanova turpināja ceļot, nodevās literatūrai un intīma rakstura dēkām daudzviet Eiropā.
1755. gadā inkvizīcija arestēja Kazanovu, apsūdzot burvestībās. Tika konfiscēti visi viņa manuskripti. Kazanovam izdevās izbēgt no cietuma — viņš devās uz Parīzi, kur ieguva milzu bagātību loterijā. Turpmāk baudīja dzīvi Eiropā. Kazanova ir arī uzturējies Jelgavā un Rīgā (1764). Pēdējos trīspadsmit savas dzīves gadus pavadīja Duhcovas pilī (patlaban Čehijā), kur mira 1798. gadā 73 gadu vecumā. Apglabāts Duhcovā, bet precīzas ziņas par kapa vietu nav saglabājušās.

Darbi 
Dzīves laikā Kazanova rakstīja lugas, dzeju, pamfletus, viņa pazīstamākais darbs ir autobiogrāfija "Manas dzīves vēsture" (), kurā ir aprakstīta dzīve līdz 1774. gadam.
Džakomo Kazanovas autobiogrāfiskie prozas darbi tulkoti arī latviešu valodā. 1927. gadā apgādā “Laikmets” izdots krājums “Kazanovas mīlas dēkas”, bet 1997. gadā apgādā “Jumava” klajā nāk “Memuāri, jeb, Nepārspējamā mīlnieka Kazanovas piedzīvojumi Eiropas galmos un skaistuļu buduāros, viņa paša pierakstīti”, režisores un publicistes Ilonas Brūveres tulkojumā no vācu valodas.

Piemiņa 
Laika gaitā Kazanovas uzvārds kļuva par kaislīga mīlnieka zīmolu. Kazanovam veltīto filmu vidū ir "Kazanova" (1918), "Kazanovas lielā nakts" (1954), "Kazanova 70" (1965, galvenajā lomā Marčello Mastrojanni), Federiko Fellīni filma "Kazanova" (1976, galvenajā lomā Donalds Saterlends), Le Retour de Casanova (1992, galvenajā lomā Alēns Delons), Kazanova (2005, galvenajā lomā Hīts Ledžers).

Ārējās saites 

 Project Gutenberg 
 The History of Casanova's Manuscripts at Dux 

1725. gadā dzimušie
1798. gadā mirušie
Veneto dzimušie
Itālijas cilvēki
Itāliešu rakstnieki
Franču valodā rakstošie
Ehuds Olmerts

Ehuds Olmerts (, , , Ihud Ulmirt; dzimis ) ir Izraēlas politiķis un jurists. Bijis Jeruzālemes mērs un Izraēlas premjerministrs.

Laikā no 1988. līdz 1992. gadam bijis Izraēlas valdības loceklis, bija veselības ministrs (1990—1992). 1993. gada novembrī veiksmīgi kandidēja uz Jeruzālemes pilsētas mēra amatu. Mēra amatā noturējās divus termiņus līdz 2003. gadam, kad tika ievēlēts 16. Knesetā. No 2003. līdz 2006. gadam bija valsts rūpniecības, tirdzniecības un darba ministrs, no 2003. līdz 2005. gadam — komunikāciju ministrs, no 2005. līdz 2006. gadam — finanšu ministrs, no 2006. līdz 2007. gadam — labklājības un sociālo pakalpojumu ministrs.  E. Olmerts kļuva par Izraēlas premjerministru, no tā paša gada 4. janvāra līdz 14. aprīlim bija premjerministra pienākumu izpildītājs Ariela Šarona vietā. Viņš nekandidēja atkārtoti uz premjerministra amatu, par kuru kļuva Benjamins Netanjahu.

Ārējās saites 

 Biogrāfija

1945. gadā dzimušie
Izraēlā dzimušie
Izraēlas politiķi
Izraēlas premjerministri
Izraēlas juristi
Dānijas futbola Superlīga

Dānijas Superlīga () ir augstākā futbola līga Dānijā. Tajā piedalās 12 komandas. Superlīga UEFA futbola līgu 2022. gada rangā ierindojās 18. vietā. Superlīgā ir spēlējuši daži slaveni spēlētāji, piemēram Ēriks Džemba-Džemba un Dame N`Doje. 2009.-10. gada sezonā tā bija 11. Eiropā apmeklētākā futbola līga ar vidējo apmeklējumu skaitu 8410.

Vēsture 
Dānijas Superlīgu dibināja 1991. gadā, tā Dānijas futbola augstākās līgas statusā aizstāja pirmo divīziju. Sākumā tajā piedalījās 10 komandas. Dānijas Superlīgas atvēršanas sezona tika izspēlēta 1991. gada pavasarī. No 1991. gada vasaras turnīrs tiek spēlēts pēc rudens-pavasara sistēmas. 10 komandas izspēlēja pirmajā turnīra pusē divus apļus. Pavasarī divas pēdējas komandas tika pazeminātas, pārējo komandu punkti tika samazināti uz pusi, un 8 komandas aizvadīja vēl 2 apļus savstarpējo spēļu, kopā aizvadot 32 spēles sezonā.

1995.–96. gada sezonā komandu skaits palielinājās līdz 12, un līdz ar to mainījās arī sistēma. 12 komandas aizvadīja trīs apļus savstarpējo spēļu. No 2016.–2017. gada sezonas komandu skaits tika palielināts līdz 14.

Sponsori 

1995.-96. gada sezonā par līgas sponsoru kļuva Coca-Cola, un līgu pārdēvēja par Coca-Cola Ligaen. Nākamajā sezonā par sponsoru kļuva Faxe Brewery, un līga mainīja nosaukumu uz Faxe Kondi Ligaen. No 2001.-02. gada sezonas par sponsoru kļuva Scandinavian Airlines System un līgas nosaukums mainījās uz SAS Ligaen. No 2010. līdz 2014. gadam līgai nebija galvenā sponsora. 2015. gada janvārī par līgas sponsoru kļuva apdrošināšanas kompānija Alka, un līgas nosaukums tagad zināms kā Alka Superliga.

Sistēma 
No 2017. līdz 2020. gadam līgā piedalījās 14 komandas. Čempionāta pirmajā posmā tās aizvada divu apļu turnīru ar spēlēm savā un pretinieku laukumā. Katra komanda nospēlē 26 spēles. Otrajā posmā pirmās sešas komandas aizvada vēl divus savstarpējos apļus, noskaidrojot čempionu. Pārējās 8 komandas tiek sadalītas 2 grupās arī aizvadot vēl divus apļus. Grupas pirmās divas komandas kvalificējas izslēgšanas spēlēm par vietu UEFA Eiropas līgā, bet pēdējās divas komandas piedalās izslēgšanas spēlēs kopā ar 1. divīzijas komandām par palikšanu līgā. 2020. gadā komandu skaits tika samazināts līdz 12.

Komandas

Klubi 2022.—2023. gada sezonā

Čempioni 
Kopā 8 komandas ir ieguvušas čempiona titulu. Visvairāk reizes to ir ieguvusi FC København — 14 reizes, pašreizējie čempioni ir FC København .

Atsauces

Ārējās saites 
 Oficiālā vietne 

Futbola līgas
Futbols Dānijā
Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija

Latvijas Republikas Ekonomikas ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde ekonomiskās politikas jomā. Tās galvenais uzdevums ir izstrādāt un īstenot valsts tautsaimniecības struktūrpolitiku, rūpniecības politiku, enerģētikas politiku, ārējo ekonomisko politiku, iekšējā tirgus politiku (precēm un pakalpojumiem), komercdarbības attīstības politiku, konkurētspējas un tehnoloģiju attīstības politiku, patērētāju tiesību aizsardzības politiku, būvniecības un mājokļu politiku un citu politiku normatīvajos aktos noteiktajās jomās. Ekonomikas ministriju politiskā līmenī vada ekonomikas ministrs.

Vēsture 
Ekonomikas ministrija tika izveidota 1918. gadā kā Tirdzniecības un rūpniecības ministrija. Ministrija tika likvidēta pēc Latvijas inkorporācijas PSRS. 1991. gadā tā tika atjaunota kā Ekonomisko reformu ministrija, 1993. gadā tika pieņemts pašreizējais nosaukums.

Darbības mērķi 
Ekonomikas ministrijas funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.

Padotībā esošās iestādes 
 Būvniecības valsts kontroles birojs (BVKB)
 Centrālā Statistikas Pārvalde (CSB)
 Konkurences padome
 Latvijas Investīciju un Attīstības Aģentūra (LIAA)
 Latvijas Nacionālais akreditācijas birojs (LATAK)
 Patērētāju tiesību aizsardzības centrs (PTAC)

Kapitālsabiedrības 
 AS “Publisko aktīvu pārvaldītājs Possessor” (iepriekš VAS “Privatizācijas aģentūra”)
 AS Latvenergo (koncerns)
AS "Sadales tīkls"
AS Latvijas elektriskie tīkli
AS Enerģijas publiskais tirgotājs
OÜ Elektrum Eesti
UAB Elektrum Lietuva
 SIA Latvijas standarts (LVS)
 SIA Latvijas Nacionālais metroloģijas centrs (LNMC)

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Ekonomikas ministrijas oficiālā mājaslapa

Ekonomikas ministrija
Brīvības iela
Latvijas Republikas Finanšu ministrija

Latvijas Republikas Finanšu ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde finanšu nozarē. Tās galvenie uzdevumi ir izstrādāt finanšu politiku, organizēt un koordinēt finanšu politikas īstenošanu un veikt citas ārējos normatīvajos aktos noteiktās funkcijas. Finanšu ministriju politiskā līmenī vada finanšu ministrs. Pirmais Latvijas Pagaidu valdības finanšu ministrs bija Kārlis Puriņš (1918—1919). Par Latvijas Republikas Finanšu ministrijas dibināšanas dienu tiek uzskatīts , kad Tautas padome apstiprināja Latvijas Pagaidu valdības pilnvaras.

Ministrijas ēkas vēsture 
Finanšu ministrija atrodas tai īpaši būvētā ēkā Smilšu ielā 1 Vecrīgā. Jaunceltnes projektu konkursā 1936. gadā pirmo vietu ieguva arhitekts Aleksandrs Klinklāvs, kuram uzticēja projekta galīgo izstrādi un darbu vadīšanu. Būvdarbi ilga no 1937. līdz 1940. gadam un līdz Otrā pasaules kara sākumam tā arī netika pabeigti, lai gan daļējā lietošanā ēku nodeva 1940. gada .

Ministrijas funkcijas 
Finanšu ministrijas funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana. Ministrijas padotībā strādā Centrālā finanšu un līgumu aģentūra, Iepirkumu uzraudzības birojs, Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija, Valsts kase, kā arī Valsts ieņēmumu dienests.

Padotībā esošās iestādes 
 Centrālā finanšu un līgumu aģentūra (CFLA)
 Iepirkumu uzraudzības birojs
 Izložu un azartspēļu uzraudzības inspekcija
 Valsts Ieņēmumu Dienests
 Valsts kase

Kapitālsabiedrības 
 VAS Latvijas Loto (LL)
 VSIA Latvijas Proves birojs (LPB)
AS Augstsprieguma tīkls
VAS Valsts nekustamie īpašumi

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Finanšu ministrijas oficiālā mājaslapa
 Finanšu ministrijas nolikums

Finanšu ministrija
Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija

Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrija ir vadošā valsts pārvaldes iestāde izglītības un zinātnes nozarē, kā arī sporta, jaunatnes un valsts valodas politikas jomā. Izglītības un zinātnes ministriju politiskā līmenī vada izglītības un zinātnes ministrs. Izglītības un zinātnes ministrija tika izveidota 1918. gadā.

Darbības mērķi 
Tās funkcijas un uzdevumus nosaka tās nolikums. Ministrijas darbu vada arī valsts sekretārs. Valsts sekretāra galvenie uzdevumi ir nozares politikas un stratēģiju izstrādes organizēšana, nozares politikas īstenošana, iestādes administratīvā darba vadīšana un ministriju funkciju izpildes organizēšana.

Padotībā esošās iestādes

Tiešā pārvaldība 
 Valsts izglītības attīstības aģentūra (VIAA)
 Valsts izglītības satura centrs (VISC)
 Izglītības kvalitātes valsts dienests (IKVD)
Latviešu valodas aģentūra (LVA)
 Latvijas Zinātnes padome (LZP)
 Latvijas Akadēmiskās informācijas centrs (AIC)
 Jaunatnes starptautisko programmu aģentūra (JSPA)
Aizkraukles Profesionālā Vidusskola
 Daugavpils Būvniecības Tehnikums
 Daugavpils Tehnikums
 Daugavpils Tirdzniecības Profesionālā Vidusskola
 Jēkabpils Agrobiznesa Koledža
 Jelgavas Tehnikums
 Kandavas Lauksaimniecības tehnikums
 Latvijas sporta muzejs
 Liepājas Jūrniecības Koledža
 Malnavas Koledža
 Murjāņu sporta ģimnāzija
 Ogres Tehnikums
 Olaines Mehānikas un Tehnoloģijas Koledža
 Priekuļu Tehnikums
 Profesionālās Izglītības Kompetences Centrs "Kuldīgas Tehnoloģiju un Tūrisma Tehnikums"
 Profesionālās Izglītības Kompetences Centrs "Liepājas Valsts Tehnikums"
 Profesionālās Izglītības Kompetences Centrs "Rīgas Tehniskā Koledža"
 Rēzeknes Tehnikums
 Rīgas 1. Medicīnas Koledža
 Rīgas 3. Arodskola
 Rīgas Celtniecības Koledža
 Rīgas Mākslas un Mediju Tehnikums
 Rīgas Stila un Modes Tehnikums
 Rīgas Tirdzniecības Profesionālā Vidusskola
 Sociālās korekcijas izglītības iestāde "Naukšēni"
 Valmieras Tehnikums
 Ventspils Tehnikums

Atvasinātās publiskās personas pārvaldībā 

 Latvijas Organiskās Sintēzes Institūts
 Latvijas Valsts Koksnes Ķīmijas Institūts
 Banku Augstskola
 Daugavpils universitāte
 Latvijas Jūras Akadēmija
 Latvijas Sporta Pedagoģijas Akadēmija
 Latvijas universitāte
 Latvijas Zinātņu Akadēmija
 Rīgas Tehniskā universitāte
 Vidzemes Augstskola

Kapitālsabiedrības 

 SIA Bobsleja un kamaniņu trase Sigulda (BKT)
 VSIA Kultūras un sporta centrs Daugavas stadions (Daugavas stadions)
 VSIA Rīgas Tūrisma un radošās industrijas tehnikums (RTRIT)
 SIA Sporta centrs Mežaparks (SCM)
 SIA Tenisa centrs Lielupe (TCL)

Ministri 

No 1918. līdz 1940. gadam amata nosaukums bija — izglītības ministrs, no 1990. līdz 1993. gadam — tautas izglītības ministrs, no 1993. līdz 1994. gadam — izglītības, kultūras un zinātnes ministrs. Periodā no 1995. līdz 1996. gadam pastāvēja arī Izglītības valsts ministra amats un no 1995. līdz 1999. gadam — augstākās izglītības un zinātnes valsts ministra amats.

Atsauces

Ārējās saites 
 Latvijas Republikas Izglītības un zinātnes ministrijas oficiālā mājaslapa

Izglitibas un zinātnes ministrija
Izglītība Latvijā
Zinātne un tehnoloģijas Latvijā
Izglītības ministrijas
Aleutu salas

Aleutu salas () ir ap 1900 km garš arhipelāgs Klusā okeāna ziemeļos, Amerikas Savienoto Valstu Aļaskas pavalstī. Atdala no okeāna Beringa jūru. Sastāv no vairāk kā 160 vulkāniskām salām, kurās ir 57 vulkāni. Nosaukums, domājams, cēlies no čukču valodas vārda aliat — ‘sala’. Salas apdzīvo galvenokārt to pamatiedzīvotāji aleuti.

Ārējās saites 

 
Arhipelāgi
ASV ģeogrāfija
Klusais okeāns
Beringa jūra