joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Jaunkaledonija

Jaunkaledonija () ir Francijai piederoša salu grupa Klusajā okeānā. Tulkojumā Nouvelle-Calédonie nozīmē Jaunskotija (franču Nouvelle + latīņu Caledonia).

Ģeogrāfija 

Šī salu grupa atrodas aptuveni 1200 km no Austrālijas Ziemeļaustrumkrasta, un aptuveni 1500 km uz ziemeļrietumiem no Jaunzēlandes. Salu krasta līnija sasniedz 2254 km kopgarumu, bet augstākais punkts ir Monpanī (Mont Panie) — 1628 m. Apkārt lielākajai salai ir izveidojies koraļļu rifs. Garākā upe ir Djao (Diahot), kuras garums ir 150 km.

Gada vidējā gaisa temperatūra Jaunkaledonijā ir , bet ūdens temperatūra — . Gadā ir divas izteiktas sezonas:

 siltā (no novembra vidus līdz aprīļa vidum). Tai ir raksturīgs sausuma periods sākumā un spēcīgi nokrišņi beigās. Dienas temperatūra ir vidēji 
 vēsā (no aprīļa vidus līdz novembra vidum). Tai ir raksturīgs lielāks sausums nekā siltajā sezonā, bet dienas temperatūra sasniedz 

Jaunkaledonijas lielākās salas austrumkrasts ir mitrāks, tādēļ tam ir raksturīgas tropiskas ainavas (palmas, u.c.), bet rietumu krasts ir sausāks, un tam ir raksturīgi krūmāji.

Vēsture 
Pirmie cilvēki uz dzīvi Jaunkaledonijā apmetās jau aptuveni 2000 gadā p.m.ē. Eiropieši šo salu grupu atklāja 1774. gadā, kad kapteinis Džeimss Kuks to nosauca par Jaunskotiju (New Caledonia). Salas piesaistīja Ziemeļamerikas un britu vaļu mednieku un kokmateriālu tirgotāju uzmanību, kas atnesa Jaunkaledonijai ne tikai investīcijas, bet arī dažādas slimības — bakas, dizentēriju, gripu, lepru, masalas un sifilisu. Ļoti daudzi no ieceļotājiem bija negodīgi spekulanti un krāpnieki, kā arī ļoti iedomīgi cilvēki, kas vēlāk izsauca vietējos iedzīvotājos dziļu nepatiku. To pierādīja arī starpgadījums 1849. gadā, kad kuģa Cutter komandu nogalināja un apēda Puma cilts (Pouma clan).

Pirmie katoļu un protestantu misionāri ieradās 19. gadsimta sākumā. Viņi lika vietējiem iedzīvotājiem valkāt apģērbu, kā arī izskauda daudzas iezemiešu tradīcijas.

Par Francijas koloniju Jaunkaledonija kļuva 1853. gadā, kad Lielbritānijai to atņēma Napoleons III. Laika posmā no 1854. līdz 1922. gadam franči uz Jaunkaledoniju nosūtīja 22 000 cietumnieku, kas sastādīja galveno darbaspēku šajā kolonijā.

Kopš 1986. gada Jaunkaledonija ir ANO neautonomo teritoriju sarakstā.

2018., 2020. un 2021. gadā Jaunkaledonijas iedzīvotāji referendumā nobalsoja pret neatkarību no Francijas.

Ārējās saites
Andamanu jūra

Andamanu jūra (, , , malajiešu un ) ir Indijas okeānam piederīga malas jūra Āzijas dienvidaustrumu piekrastē. Izvietojusies starp Indoķīnas rietumu krastu un Andamanu un Nikobaru salām.

Ģeogrāfija 
Ūdens virsējā slāņa temperatūra ir no 27,5 līdz 30 °C, savukārt dziļāk par 1600 m — 4,8—5 °C. Vidējais dziļums — 870—1043 m (dažādos avotos atšķiras). Ūdens tilpums — 660 000 km3. Sāļums svārstās no 20 (pie upju ietekām) līdz 34,5‰. Plūdmaiņas — līdz 7,2 m augstas. Ietek Iravadi un Salvina — abu upju ietekas atrodas Mjanmā. Nokrišņu daudzums gadā — vairāk kā 3000 mm.

Ap 400 sugu zivis, notiek zveja.

Robeža 
Ziemeļos atrodas Mjanma (Birma), austrumos - Mjanma un Taizeme, Mjanmas piekrastē - Mjajas arhipelāgs, Taizemes piekrastē - Puketa un daudz citu salu. Dienvidaustrumos — Malaizija, tās piekrastē Langkavi sala un Pinanga. Dienvidos — Malakas šaurums un Sumatra. Rietumos — Nikobaru salas un Andamanu salas (abas pieder Indijai), Lielā Kokosa sala un Preparisa (abas salas pieder Mjanmai), kā arī Kokosu šaurums starp Andamanu salām un Lielo Kokosa salu un Ziemeļpreparisas šaurums starp Mjanmu un Preparisu.

Ģeoloģiskā uzbūve 

Andamanu jūras centrālajā daļā ir robeža starp divām tektoniskajām plātnēm - Birmas plātni un Zunda plātni. Uzskata, ka agrāk abas plātnes bija daļa no daudz lielākās Eirāzijas plātnes, taču atdalījās tad, kad Indijas plātne sāka sadursmi ar Eirāzijas kontinentu.

Starp abām Andamanu jūras plātnēm izveidojusies spredinga zona, kur, Zemes garozai plešoties, izveidojusies tagadējā Andamanu jūra.

Austrumos no Andamanu salām jūrā atrodas Barrenas sala — vienīgais aktīvais vulkāns Indijas subkontinentā. Tālāk ziemeļos atrodas Narkondamas sala, kurai arī ir vulkāniska izcelsme, taču tagad vulkāns ir aprimis.

 Andamanu jūrā notika katastrofālā Indijas okeāna zemestrīce, kurā gāja bojā 200—300 tūkstoši cilvēku.

Ārējās saites 

Jūras
Lakšadvīpu jūra

Lakšadvīpu jūra (, ), arī Lakadivu jūra (), ir Indijas okeānam piederīga jūra Indijas dienvidu piekrastē, starp Indiju, Lakšadvīpu salām, Maldivu salām un Šrilanku. Tālākais dienvidu punkts — Adu atols Maldivu salu dienvidu daļā. Ar Bengālijas līci savieno Polka šaurums.

Vidējais dziļums — 1 929 m, ūdens virsējā slāņa temperatūra 25 - 28 °C. Ūdens virsējā slāņa sāļums 34 - 35,5‰, lielāks sāļums dienvidu daļā. Daudz koraļļu rifu, ļoti bagāta ar zivīm, galvenā Indijas zvejniecības vieta. Indijas Lakšadvīpu jūras piekrasti sauc par Malabaras krastu. Malabaras krasta ziemeļu daļa jau atrodas Arābijas jūras piekrastē.

Ārējās saites 

Jūras
Arābijas jūra

Arābijas jūra (, Bahr-al-Arab; ; ; ; ; ; ) ir Indijas okeānam piederīga malas jūra starp Arābijas pussalu un Indiju. Viena no lielākajām jūrām pasaulē.

Lielākā upe, kas ietek tieši Arābijas jūrā, ir Inda. Arābijas jūras piekraste Indijas teritorijā tiek saukta par Konkanas krastu. Jūra ir sāļa, virsējā ūdens slāņa sāļums — 36‰, virsējā slāņa temperatūra no 20 līdz 30 °C. Vidējais dziļums — 2730 m.

Arābijas jūrai raksturīgi izteikti musoni. Ziemā pūš vājāks ziemeļaustrumu vējš, vasarā — stiprāks dienvidrietumu vējš.

Robežas un līči 

Ziemeļos atrodas Irānas austrumu piekraste un Pakistāna, austrumos — Indija, dienvidos (velkot iedomātu līniju no Gvardafui raga līdz Kumari ragam Indijā) — Indijas okeāns, rietumos — nedaudz Somālijas piekrastes, Adenas līcis, Arābijas pussalas dienvidu piekraste.

Arābijas jūrai ir divi lieli līči — Adenas līcis rietumos, kas savieno Arābijas jūru ar Sarkano jūru un Omānas līcis ziemeļos, kas Arābijas jūru savieno ar Persijas līci. Indijas piekrastē ir mazāki līči — Kačhas līcis un Khambhātas līcis.

Salas 
Arābijas jūrā ir maz salu. Lielākās salas un salu grupas ir:
 Abdelkūrī (Jemena, pie Sokotras)
 Amīndīvu salas (Indija, robežojas ar Lakadivu jūru)
 Astalu (Pakistāna, neliela sala)
 Ihvānu salas (Jemena, pie Sokotras)
 Hurijā Murījas salas (Jemena)
 Lakadivu salas (Indija, robežojas ar Lakadivu jūru)
 Masīra (Omāna)
 Sokotra (Jemena, lielākā sala Arābu jūrā)

Vēsture 
Jau kopš aizvēsturiskiem laikiem Arābijas jūra ir kalpojusi par ļoti svarīgu tranzīta ceļu starp pirmajām Zemes civilizācijām Senajā Divupē, Indas ielejā, Nīlas ielejā, Ķīnā un Dienvidaustrumu Āzijā. Jūrasbraucējiem bija samērā viegli izmantot prognozējamos musonu vējus.

Arī mūsdienās Arābijas jūra kalpo kā globālas nozīmes naftas un dabasgāzes tranzīta ceļš.

Atsauces

Ārējās saites 
 Arabian Sea — A Global Ecoregion

Jūras
Ilumināti

Ilumināti (Bavārijas Iluminātu slepenā brālība) ir ordenis, kuru 1776. gada 1. maijā Bavārijā nodibināja Ingolštates Universitātes (Ingolstadt) jurisprudences profesors Adams Veishaupts.

Ideoloģija 

Par iluminātu oficiālo mērķi tika pasludināta "cilvēces pilnveidošana un uzlabošana." Grupējums apgalvoja, ka viss dabīgais cilvēkā nav ļauns. Taču cilvēku samaitā apkārtējā vide: valsts, reliģija u.c. ietekmes. Cilvēkam dabīgi, no dzimšanas piemītot tiesības uz vienlīdzību un brīvību, kuras sabiedrība viņam atņem. Tātad, atbrīvojot cilvēku no sociālo institūtu negatīvās ietekmes un dzīvē  vadoties tikai pēc auksta aprēķina un loģiskā saprāta morāles, problēmas izzudīs pašas no sevis. Šādu uzskatu dēļ organizācija nonāca asā konfliktā ar valsts varu un baznīcu.

Nekādus vērā ņemamus teorētiskus sacerējumus, kas kaut kā ietekmētu laikabiedru uzskatus un zinātnes domu, ilumināti nav atstājuši.

Vēsture 

Bavārijas iluminātu biedrība tika dibināta 1776. gada 1. maijā. Ordeņa pamatlicējs Veishaupts bija ievērojams deisma uzskatu pārstāvis un līdz ar to viņa dibinātā organizācija aktīvi propagandēja šos uzskatus.

Savas eksistences sākuma posmā organizācija sastāvēja no vietējās universitātes profesoriem. Ordenī iestājās visi profesori, izņemot divus.

1777. gadā Veishaupts iestājās Minhenes masonu ložā. Pateicoties barona Savērija fon Cvaka darbībai, iluminātu ordenī iesaistījās liels daudzums masonu brāļu, kas veicināja ordeņa kvalitatīvu un kvantitatīvu izaugsmi.

1782. gadā pēc Vilhelmsbādes masonu kongresa daudzas Vācijas masonu ložas nokļuva iluminātu ietekmē.

1784. gadā pēc organizācijas iekšēja konflikta starp Veishauptu un viņa tuvāko palīgu baronu fon Knigi, pēdējais kopā ar saviem sekotājiem pameta ordeni. (Fon Knige it kā esot bijis neapmierināts, ka Veishauptam ordenī pieder gandrīz neierobežota vara, bet ordeņa uzplaukumam esot lielā mērā jāpateicas fon Kniges darbībai. Veishauptam savukārt nepatika, ka fon Knige pārāk iedziļinās mistikā un okultismā.) Pēc skandāla aizgājušie publicēja par iluminātiem virkni pamfletu, kas piesaistīja Bavārijas policijas uzmanību - nevienas valsts vara nevar pieļaut slepenu un nekontrolētu biedrību pastāvēšanu. Pēc vairāku ordeņa brāļu aresta, kratīšanām to dzīvesvietās un ideoloģiskās literatūras konfiscēšanas tika veikta izmeklēšana, kuras rezultātā ordeni aizliedza Bavārijā un apkārtējās vācu valstīs.

Adams Veishaupts līdz savai nāvei 1830. gadā, dzīvojot emigrācijā, turpināja polemiku presē, aizstāvot iluminātus.

Iluminātu attēlojums literatūrā 
Pierādījumu tam, vai ordenis beidza pastāvēt, vai turpināja darboties slepeni, nav. XIX un XX gs. ir bijis gana daudz avantūristu un biedrību, kas sevi pašpasludināja par iluminātiem vai to mantiniekiem. Sabiedrībā izplatījušās daudzas sazvērestības teorijas par iluminātu slepeno ietekmi uz svarīgiem vēsturiskiem notikumiem. Sarakstīti daudzi daiļliteratūras darbi, kuros pieminēts iluminātu ordenis. Starp pazīstamākajiem darbiem ir Umberto Eko romāns "Fuko svārsts" (Il pendolo di Foucault, 1988) un Dena Brauna romāns "Eņģeļi un dēmoni" (Angels & Demons, 2000).

Atsauces

Skatīt arī 
 Brīvmūrniecība

Brālības
Misticisms
Martins Brodērs

Martins Pjērs Brodērs (; dzimis  Monreālā, Kvebekā, Kanādā) ir bijušais kanādiešu hokejists, vārtsargs. Praktiski visu savu karjeru, 21 sezonas, aizvadījis NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" rindās. Kopā ar "Devils" kļuvis par trīskārtēju Stenlija kausa ieguvēju, četrreiz kā līgas labākais vārtsargs ieguvis Vezinas balvu. 2018. gadā uzņemts Hokeja slavas zālē.

Pašlaik (2022) Brodērs ir NHL kluba Ņūdžersijas "Devils" padomnieks.

M. Brodēra tēvs Deniss Brodērs arī bija izcils hokeja vārtsargs.

Spēlētāja karjera 
M. Brodēru 1990. gada NHL draftā izraudzījās ar kopējo 20. numuru. Trīs reizes (1995., 2000. un 2003. gadā) kopā ar Ņūdžersijas "Devils" viņš izcīnīja Stenlija kausu. 1994. gadā ieguva Kaldera balvu. 5 reizes ieguvis arī Viljama Dženingsa balvu (1997, 1998, 2003, 2004, 2010). 3 reizes ieguvis arī Vezinas balvu (2003, 2004, 2007). 8 reizes piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlē.

M. Brodēram pieder virkne NHL rekordu. Viņš ir absolūtais rekordists pēc "sausā" aizvadīto spēļu skaita gan NHL regulārajās sezonās (kopš 2009. gada, kad apsteidza Terija Savčuka rekordu), gan play-off spēlēs (šo rekordu viņš dala ar Patriku Ruā), kā arī rekordists starp vārtsargiem pēc uzvaru skaita regulārajā sezonā.

Kanādas hokeja izlases sastāvā piedalījies 1996. un 2005. gada Pasaules čempionātos (abi notika Austrijā), abas reizes izcīnot sudraba medaļas. Piedalījies arī 1996. un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, 2004. gadā izcīnot čempionu titulu, bet Olimpiskajās spēlēs M. Brodērs piedalījies četrreiz — 1998., 2002., 2006. un 2010. gadā. 2002. un 2010. gadā viņš kopā ar Kanādas izlasi izcīnīja zelta medaļu.

Ārējās saites 

  

1972. gadā dzimušie
Kanādas hokejisti
Ņūdžersijas "Devils" spēlētāji
Sentluisas "Blues" spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
Hokeja slavas zālē uzņemtie
Monreālā dzimušie
Gausa teorēma

Gausa teorēma elektriskajam laukam: ja lādiņu sistēmu (kopu) aptver iedomāta, patvaļīga, slēgta, viensakarīga virsma , tad elektriskā lauka intensitātes plūsma  caur šo virsmu ir proporcionāla pilnajam elektriskajam lādiņam  virsmas ierobežotajā tilpumā.

Nosaukums 
Teorēmas nosaukums nenozīmē, ka tā ir kādas žiperīgas teorēmas pretstats. Tā nodēvēta Kārļa Gausa vārdā, kurš to atklāja 40 gadus pēc tam, kad to 1773. gadā atklāja Lagranžs, kurš tiek uzskatīts par pirmo teorēmas atklājēju.

Skalārā forma 

 
 kur
  - elektriskā lauka intensitātes plūsma (C×m/F vai V*m)
  - lādiņš, kurš rada elektrisko lauku (C)
  8,85×10-12 F/m - elektriskā konstante

Gausa teorēmu viegli pārbaudīt punktveida lādiņa laukam, ja lādiņu aptver ar sfēriski simetrisku virsmu. Elektriskā lauka intensitāte  visos sfēras virsmas punktos ir konstanta un vektors vērsts perpendikulāri virsmai. Tādēļ intensitātes plūsma caur sfēras virsmu ir šāda:

 
 kur
  - sfēras virsmas laukums m2

Tā kā

 
 
un
 
tad

Vektoriālā forma 

 
 kur
  - elektriskā lauka intensitātes plūsma (C×m/F vai V*m)
  - elektriskā lauka intensitāte (N/C)
  - virsmas vektors (m2)
  - lādiņš, kurš rada elektrisko lauku (C)
  8,85×10-12 F/m - elektriskā konstante

Gausa teorēmas pierādījums 

 Gausa teorēmu var pamatot, lietojot elektrisko lauku superpozīcijas principu.

 Punktveida lādiņam  pierādījums izriet no Kulona likuma. Elektriskā lauka intensitāte uz virsmas ir
 
Savukārt
 
 kur  - virsmas normāle.

Tādēļ lauka elementārplūsma caur virsmas elementu  ir 
 

 
  - virsmas elementa projekcija uz sfēras virsmu, kuras rādiuss ir 
  - leņķis starp intensitātes vektoru  un normāles vektoru 

Līdz ar to formula

 

pārvēršas šādi:

 

 var izteikt vēl ar telpas leņķa elementu, tas ir:

 
  - telpas leņķa elements

Līdz ar to var iegūt, ka

 

Lai iegūtu punktveida lādiņa elektriskā lauka intensitātes plūsmu, šī izteiksme ir jāintegrē caur virsmu , tas ir:

 
  sr

Gausa teorēmas secinājumi 
 Plūsma nav atkarīga no virsmas izvēles. 
 Ja virsmas ierobežotajā tilpumā atrodas patvaļīga lādiņu  kopa, tad, piemērojot Gausa teorēmu katram lādiņam , pēc superpozīcijas principa iegūstam integrālo teorēmu , kurā

Atsauces 

Elektriskais lauks
Dolmabahčes pils

Dolmabahčes pils (turku valodā: Dolmabahçe Sarayı) ir pils Stambulā, Turcijā, Bosfora jūras šauruma Eiropas puses rietumos. Pils no 1853. līdz 1923. gadam kalpoja kā Osmaņu impērijas sultāna rezidence un valsts administratīvais centrs, izņemot 20 gadu periodu (1889-1909), kad par sultāna mītni lietoja Jildizas pili. Pēc Osmaņu impērijas sabrukuma to kā savu rezidenci izmantoja arī Turcijas dibinātājs un pirmais prezidents Mustafa Kemals Ataturks.

Dolmabahčes pils bija pirmā eiropiešu stilā uzbūvētā pils Stambulā un to sāka būvēt sultāns Abdulmedžids I no 1842. līdz 1853. gadam. Pils celtniecība impērijai maksāja 5 milj. Osmaņu zelta mārciņas (vairāk kā 35 t zelta, kas mūsdienās būtu apmēram 380 miljoni latu). 14 t zelta tika izlietotas tikai pils griestu apdarei vien. Pils lielajā ceremoniju zālē joprojām apskatāma pasaulē lielākā Bohēmijas kristāla lampa, kuru sultānam uzdāvināja Lielbritānijas karaliene Viktorija. Lampā iebūvētas 750 spuldzes un tā sver 4,5 t. Dolmabahčes pilī joprojām atrodas lielākā Bohēmijas un Bakaratas kristāla lampu un stāvlampu kolekcija pasaulē un pat galvenās kāpnes izgatavotas no Bakaratas kristāla detaļām.

Dolmabahče tika būvēta Bosfora jūras šaurumā esošā līcī, kuru 18. gs. aizbēra, lai pārveidotu par imperiālo dārzu, kuru iecienīja visi Osmaņu impērijas sultāni. Blakus pilij uzbūvētas vēl dažādu citu augstmaņu pilis. Pils arhitekti bija armēņi Garabets Amira Baljans un viņa dēls Nigogajos Baljans. Uz šejieni sultāns pārcēlās no Topkapi pils, jo tur nebija visu to ērtību, kādas piedāvāja Dolmabahče.

Pils iedalīta trijās galvenajās daļās:
 Viesu nams (turku valodā: Selamlık; Osmaņu turku valodā: Mabeyn-i Hümâyûn), kas paredzēta tikai vīriešiem, viesiem un oficiālām vizītēm.
 Svinību nams (turku valodā: Muayede Salonu).
 Māja, jeb ģimenes nams (harēms, turku valodā: Harem; Osmaņu turku valodā: Harem-i Hümâyûn), kur atradās sultāna ģimenes personīgie apartamenti.

Pils telpu kopējā platība: 45’000 m². Pilī atrodas 285 istabas, 46 zāles, 6 pirts kompleksi (hamam, turku pirts) un 68 vannasistabas ar tualetēm. Slavenās kristāla kāpnes veidotas dubulta pakava formā un tās būvētas no Bakaratas kristāla, misiņa un sarkankoka. Pilī grīdas noklātas ar neskaitāmiem Herekes imperiālās fabrikas paklājiem un vienā no telpām grīdu sedz 150 gadus veca lāču ādu grīdas sega, kuru sultāns saņēma kā dāvanu no Krievijas cara.

Ārējās saites 

Pilis Osmaņu impērijā
Pilis Turcijā
Stambula
Pēters Fošbergs

Pēters Fošbergs (Peter Forsberg, dzimis 1973. gada 20. jūlijā Ernskeldsvikā, Zviedrijā) ir bijušais zviedru hokejists, centra uzbrucējs, agrāks Zviedrijas hokeja izlases spēlētājs. Savu karjeru lielā mērā aizvadot Kolorādo "Avalanche" un MODO rindās, Fošbergs kļuvis par divkārtēju Stenlija kausa ieguvēju, kā arī ceturto visu laiku rezultatīvāko zviedru hokejistu NHL. 2014. gadā tika uzņemts Hokeja slavas zālē.

Spēlētāja karjera 
Savu pirmo sezonu NHL viņš uzsāka 1994. gadā Kvebekas "Nordiques" rindās, kas nākamajā sezonā jau bija mainījis īpašnieku un arī nosaukumu, pārtopot par Kolorādo "Avalanche". Tā rindās Fošbergs aizvadīja deviņas sezonas, divreiz izcīnot arī Stenlija kausu. 2006.—07. gada sezonā Forsbergs spēlēja Nešvilas "Predators" rindās, bet pēc tās kļuva par brīvo aģentu, spēlējot Zviedrijas Elitsērijas klubā MoDo Hockey, kā arī apgalvojot, ka NHL vairs neatgriezīsies. 2008. gada 25. februārī Fošbergs parakstīja līgumu ar "Avalanche" līdz sezonas beigām.

No 2008. līdz 2010. gadam traumu nomocītais uzbrucējs spēlēja MODO rindās, taču 2010.—11. gada sezonā aizvadīja divas spēlēja "Avalanche" rindās, ar tām arī noslēdzot savu profesionāļa karjeru.

1996. un 2001. gadā, spēlējot Kolorādo, viņš izcīnīja Stenlija kausu. 1995. gadā ieguvis Kaldera balvu, tā tiek pasniegta labākajam NHL debitantam. Piedalījies piecās NHL visu zvaigžņu spēlēs. 2002.—2003. gada sezonā ieguvis arī Ārta Rosa un Harta balvas. Četras reizes ieguvis arī Vikinga balvu, kura tiek pasniegta katras sezonas labākajam zviedram NHL.

Zviedrijas hokeja izlases sastāvā piedalījies piecos Pasaules čempionātos, divreiz izcīnot zelta medaļu, bet trīsreiz - sudraba medaļu. Četras reizes piedalījies arī olimpiskajās spēlēs (1994., 1998., 2006., 2010.), 1994. un 2006. gadā izcīnot zelta medaļas. 1996. un 2004. gadā piedalījies arī Pasaules kausa izcīņā, 1996. gadā izcīnot bronzas medaļu. Viņš piedalījies arī divos Pasaules čempionātos junioriem.

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Kvebekas "Nordiques" spēlētāji
Kolorādo "Avalanche" spēlētāji
Filadelfijas "Flyers" spēlētāji
Našvilas "Predators" spēlētāji
Stenlija kausa ieguvēji
Hokejisti 1994. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Hokeja slavas zālē uzņemtie
NHL drafta pirmās kārtas izvēles
IIHF slavas zālē uzņemtie
Vesternorlandes lēnē dzimušie
Sarkanās un Baltās rozes karš

Sarkanās un Baltās rozes karš bija pilsoņu karš Anglijā, kur cīnījās par valsts varu karaļa Edvarda III pēcnācēju 2 dzimtas: Lankasteras hercogi (ģerbonī sarkana roze) un Jorkas hercogi (ģerbonī balta roze, no tā arī karu nosaukums). Karš ilga 30 asiņainus gadus. Notika 15.gs. vidū.

Sākot ar Henriju IV (1399 — 1413), karaļa vara bija Lankasteras dzimtas rokās. Henrija VI valdīšanas laikā ārējās politikas neveiksmju (Simtgadu kara zaudēšanu Francijā) un nenoteiktās iekšējās politikas dēļ radās opozīcija, ko vadīja Jorkas hercogs Ričards un atbalstīja Vorikas grāfs Ričards Nevils. Sakaujot karaļa piekritējus, nemierniekiem izdevās sagūstīt Henriju VI.

Jorkas hercogs Ričards kļuva par viņa protektoru, saņemot savās rokās valsts varu. Karaļa Henrija VI sievai karalienei Anžu Margaritai izdevās sacelt Skotiju un 1460. gadā pie Veikfīldas sakaut Jorkas Ričardu, kas kaujā krita. Par troņa pretendentu kļuva Jorkas Ričarda dēls Edvards, kas ar Vorikas grāfa palīdzību proklamējās par karali Edvardu IV (1461 — 1483), 1461. gadā sakaujot Henrija VI piekritējus pie Toutonas un 1464. gadā iznīcinot pēdējās Lankasteras partijas atliekas.

Kad Edvards IV sanaidojās ar Vorikas grāfu un bija spiests bēgt no Anglijas, 1470. gadā tronī atgriezās Henrijs VI. 1471. gadā ar burgundiešu palīdzību Edvards IV atgriezās Anglijā, sagūstīja Henriju VI, sakaujot Vorikas grāfu un karalieni Margaritu.

Jorku nama valdīšana izbeidzās ar Jorkas hercoga Ričarda jaunāko dēlu karali Ričardu III (1483 — 1485), kas krita kaujā pret Henriju Tjudoru, Tjudoru dinastijas nodibinātāju. Henrijs VII Tjudors nāca Anglijas tronī.

Karā gāja bojā 20-30 000 vienkāršo karavīru un bruņinieku, kā arī dažas feodālās aristokrātijas dzimtas - 5 pēru dzimtas (Bonvili, Tiptofti, Bofori, Holandi un Laveli).

Atsauces

Ārējās saites 

15. gadsimta kari
Anglijas vēsture
Kari ar Angliju
Kari Eiropā
Pilsoņu kari
Ferencs Puškāšs

Ferencs Purčelds Biro (;  — ), plašāk pazīstams kā Ferencs Puškāšs (), bija ungāru futbolists un treneris. Viņš tiek uzskatīts par vienu no visu laiku izcilākajiem futbolistiem un ir viens no visu laiku efektīvākajiem vārtu guvējiem, ņemot vērā vārtu un spēļu attiecību, Ungārijas izlases labā 85 spēlēs gūstot 84 vārtus, savukārt Ungārijas un Spānijas profesionālajās līgās kopā gūstot 511 vārtus 533 spēlēs.

Puškāšs spēlēja Ungārijas klubā Honvéd, līdz pievienojās Madrides "Real" un devās spēlēt uz Spāniju. 1950. gados viņš bija leģendārās Ungārijas izlases, pazīstamas arī kā "Varenie maģāri", kapteinis. Pēc 1956. gada ungāru revolūcijas, viņš pārcēlās uz Spāniju, kur kļuva par vienu no 1950.-1960. gadu leģendārās Madrides Real līderiem, spēlējot kopā ar Alfredo di Stefano, Fransisko Hento, Raimondu Kopu, Hektoru Rialu un Hosē Santamariju.

Puškāšs, pateicoties savam spēcīgajam kreisās kājas sitienam, bija rezultatīvs futbolists visas savas karjeras laikā; viņš 4 reizes kļuva Ungārijas futbola līgas rezultatīvāko spēlētāju, tostarp 1948. gadā — par rezultatīvāko spēlētāju starp visiem Eiropas valstu nacionālajiem čempionātiem. Spēlējot Madrides Real sastāvā, Puškašs 4 reizes kļuva par La Liga labāko vārtu guvēju, kā arī guva 7 vārtus divos Eiropas kausu finālos. 1995. gadā Starptautiskā futbola vēstures un statistikas federācija viņu atzina par 20. gadsimta rezultatīvāko futbolistu.

2004. gadā Pele viņu iekļāva savā FIFA 100 sarakstā kā vienu no 125 labākajiem futbolistiem futbola vēsturē.

, 79 gadu vecumā, Ferencs Puškāšs nomira.

Sasniegumi

Spēlētāja karjera 
Budapest Honvéd

 Nemzeti Bajnokság I: 1949–50, 1950, 1952, 1954, 1955

Real Madrid

 Spānijas La Liga: 1960–61, 1961–62, 1962–63, 1963–64, 1964–65
 Copa del Generalísimo: 1961–62
 Eiropas kauss: 1958–59, 1959–60, 1965–66
 Starpkontinentālais kauss: 1960

Ungārija

 Vasaras olimpiskās spēles: 1952

Individuālie sasniegumi

 Spānijas līgas labākais vārtu guvējs: 1959–60, 1960–61, 1962–63, 1963–64
 Eiropas kausa labākais vārtu guvējs: 1959–60, 1963–64
 FIFA Pasaules kausa Zelta bumba: 1954
 FIFA 100

Trenera karjera 
Panathinaikos

 Grieķijas Superlīga: 1969–70, 1971–72

Sol de América

 Paragvajas Pirmā divīzija: 1986

South Melbourne Hellas

 Austrālijas Nacionālā futbola līga: 1990–91

Ārējās saites 

1927. gadā dzimušie
2006. gadā mirušie
Budapeštā dzimušie
Saūda Arābijas futbola izlases treneri
Spānijas futbolisti
Ungārijas futbola izlases treneri
Ungārijas futbola treneri
Ungārijas futbolisti
1952. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
1954. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
1962. gada FIFA Pasaules kausa spēlētāji
FIFA 100
Spānijas izlases futbolisti
Ungārijas izlases futbolisti
Madrides "Real" spēlētāji
Vilnis Edvīns Bresis

Vilnis Edvīns Bresis (dzimis , miris ) bija Latvijas politiķis.

Biogrāfija 
1961. gadā pabeidza Latvijas Lauksaimniecības akadēmiju agronomijas specialitātē. Latvijas Ļeņina Komunistiskās Jaunatnes Savienības pirmais sekretārs no 1970. līdz 1973. gadam. Bija Latvijas PSR Ministru Padomes priekšsēdētājs no  līdz . 5. Saeimas deputāts no saraksta "Saskaņa Latvijai — atdzimšana tautsaimniecībai" (pēc tas sadalīšanās 1994.-1995. g. darbojās Tautsaimnieku politiskās apvienības frakcijā), 8. un 9. Saeimas deputāts no LZS. Nedaudz vairāk nekā gadu bijis LR Kooperācijas valsts ministrs Māra Gaiļa valdībā.

1989. gadā LPSR Augstākā padome pieņēma likumu “Par zemnieku saimniecībām Latvijas PSR”, kas atļāva līdzās padomju kopsaimniecībām veidot arī individuālās saimniecības. Ministru padomes priekšsēdētājs tobrīd bija Bresis, tāpēc pirmos individuālos saimniekotājus nosauca par Breša zemniekiem.

Atsauces 

1938. gadā dzimušie
2017. gadā mirušie
Jelgavā dzimušie
LKP CK locekļi
Tautsaimnieku politiskās apvienības politiķi
Latvijas Zemnieku savienības politiķi
Latvijas PSR TKP un MP priekšsēdētāji
PSRS tautas deputāti no Latvijas apgabaliem
LR Augstākās Padomes deputāti
5. Saeimas deputāti
8. Saeimas deputāti
9. Saeimas deputāti
Latvijas Lauksaimniecības universitātes absolventi
Ar Darba Sarkanā Karoga ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Goda Zīme" apbalvotie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Baltkrievijas PSR ģerbonis

Baltkrievijas PSR ģerboni par Baltkrievijas PSR simbolu republikas valdība atzina 1926. gadā. Baltkrievijas ģerbonī, kas tika apstiprināts 1927. gadā, sauklis "Visu zemju proletārieši, savienojieties!" bija rakstīts četrās valodās — krievu, baltkrievu, poļu un ebreju (idišā).
1950. gados tam tika veiktas nelielas izmaiņas un ģerbonis ieguva veidolu, kādā tas pastāvēja līdz Padomju Savienības sabrukumam.

Ģerboņa centrā attēlota zemeslode un uzlecoša saule aiz tās. Virs tās atrodas sakrustots sirpis un āmurs ar sarkano zvaigzni virs tiem. Ģerbonis ietver kviešu vārpas, kas ar sarkanu lenti savītas kopā ar ziediem; kreisā pusē ar āboliņiem, bet labajā pusē - liniem.

Pēc Baltkrievijas neatkarības atgūšanas par valsts ģerboni tika izvēlēts tradicionālais jātnieks baltajā zirgā, taču pēc Aleksandra Lukašenko ierosināta referenduma par valsts simbolu tika atzīts pārveidots Baltkrievijas PSR ģerbonis, kur padomju sirpi un āmuru aizstāja Baltkrievijas kontūra, karogu aptver lentes Baltkrievijas karoga krāsās un uzraksta "BCCP" vietā ievietots uzraksts "Baltkrievijas Republika".

Atsauces un piezīmes 

PSRS ģerboņi
Baltkrievijas vēsture
Nāra

Nāra jeb vārava ir mitoloģiska būtne, kas mīt ūdenī. Mākslā tā tiek attēlota kā skaista sieviete ar zivs asti.

Mitoloģiskas būtnes
Fantastiskas būtnes
Artis Ābols

Artis Ābols (dzimis  Rīgā) ir bijušais latviešu hokejists, spēlējis uzbrucēja pozīcijā, bijis Latvijas izlases dalībnieks. Pašlaik (2020) viņš ir Latvijas čempionāta komandas HK Zemgale galvenais treneris.

Viņa dēls Rodrigo arī ir profesionāls hokejists.

Spēlētāja karjera 
Profesionālu karjeru viņš sāka 1991.—1992. gada sezonā, spēlējot RASMS Rīga sastāvā, jau tajā pašā sezonā viņš pārcēlās uz citu Rīgas klubu — HK Pārdaugava Rīga —, kuras sastāvā spēlēja līdz pat 1996. gadam, kad pārcēlās uz Zviedriju. Zviedrijas un Dānijas klubos viņš spēlēja līdz pat nonākšanai HK Rīga 2000 rindās, vienīgais izņēmums bija 1999. gads, kad A. Ābols aizvadīja divas spēles HK Liepājas Metalurga rindās.

1996.—1997. gada sezonā, spēlējot Zviedrijas kluba Nittorps IK rindās, viņš kļuva par Zviedrijas 2. divīzijas rezultatīvāko spēlētāju ar visvairāk izdarītajām rezultatīvām piespēlēm un kopā gūtiem punktiem. Viņš ir arī pieckārtējs Latvijas čempions. No 2003. līdz 2008. gadam viņš spēlēja Latvijas hokeja līgas klubā HK Rīga 2000 un ilgu laiku bija arī komandas kapteinis, bet 2008. gada februārī guva traumu. Tās dēļ jūnijā A. Ābols paziņoja par profesionālā hokejista karjeras beigām.

Latvijas hokeja izlases sastāvā piedalījies četros Pasaules čempionātos (1999, 2000, 2001, 2002), kā arī 1993. gada Pasaules čempionāta C divīzijā.

Vairākos Pasaules čempionātos darbojies kā televīzijas komentētājs.

Trenera karjera 
2008. gadā kļuva par jaunizveidotā KHL kluba Rīgas "Dinamo" trenera palīgu — pirmās trīs sezonas bijis slovāka Jūliusa Šuplera palīgs, kopš 2011.—2012. gada sezonas bija soma Pekas Rautakallio palīgs.

2012. gada 5. novembrī kļuva par "Dinamo" galvenā trenera pienākumu izpildītāju pēc P. Rautakallio atlaišanas. Pēc sezonas beigām tika apstiprināts par komandas galveno treneri. Komandu vadīja līdz 2014.—15. gada sezonas noslēgumam, pēc kura pievienojās Toljati "Lada" treneru korpusam. Lai gan darbu "Lada" Ābols sāka kā trenera palīgs, jau 17. septembrī viņš tika apstiprināts par galvenā trenera pienākumu izpildītāju, šo amatu pildot līdz 2017.—18. gada sezonas noslēgumam, pēc kura komanda pārtrauca spēlēt KHL. Turpmākās divas sezonas bija Rīgas "Dinamo" galvenā trenera Ģirta Ankipāna palīgs.

Ārējās saites 

1973. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
Latvijas hokejisti
Latvijas hokeja treneri
Rīgas "Dinamo" treneri
HK Rīgas "Pārdaugava" spēlētāji
HK Liepājas Metalurga spēlētāji
HK Rīgas 2000 spēlētāji
Latvijas čempioni hokejā
Blok DM-2

Blok DM-2 () - PSRS/Krievijas kosmiskais velkonis, kas paredzēta kosmisko aparātu ievadīšanai augstākās Zemes orbītās. Blok DM priekštecis ir Blok DM; salīdzinot ar to, Blok DM-2 ir uzlabota vadības sistēma. 
Paredzēts kā nesējraķetes Proton-K augšējā pakāpe. Ģeostacionārajā orbītā varēja ievadīt līdz 2400 kg kravas.

Blok DM-2 talākās modifikācijas:
 Blok D-2 (bez vadības iekārtas; Marsa zonžu palaišanai)
 Blok DM-2M (petrolejas vietā - sintīns),
 Blok DM3 (komercversija)
 Blok DM4 (komercversija)
 Blok DM-5 (smagakām kravām; vidējās orbītās),
 Blok DM2 (komercversija)
 Blok DM1 (komercversija).

Blok D
Blok DM-2M

Blok DM-2M (, indekss 11S861-01) - Krievijas kosmiskais velkonis, kas paredzēta kosmisko aparātu ievadīšanai augstākās Zemes orbītās. Blok DM priekštecis ir Blok DM-2; salīdzinot ar to, Blok DM-2M varakās vietās samazināta siltumizolācija, izmaiņas vadības sistemā u.c. uzlabojumi, kā rezultātā raķešbloka masa samazinājās par 120 kg. Bez tam degvielas petrolejas vietā tiek izmantota sintētiskā raķešdegviela - sintīns.
Paredzēts kā nesējraķetes Proton-K augšējā pakāpe. Ģeostacionārajā orbītā var ievadīt līdz 2500 kg kravas.

Blok DM-2 talākās modifikācijas ir saistītas ar pielāgojumiem komercpavadoņu palaišanai:
 Blok DM3,
 Blok DM4.

Blok D
Kosmonautu jūra

Kosmonautu jūra ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē. Plešas aptuveni no 33 līdz 55° austrumu garuma grādiem. Rietumos atrodas Rīsera-Larsena jūra, ko atdala Gunnerusa grēda, austrumos — Sadraudzības jūra.

Jūru pastāvīgi klāj dreifējošs ledus, daudz aisbergu. Antarktīdas piekrastē atrodas šādi ģeogrāfiskie objekti - virzienā no rietumiem uz austrumiem:
 Rīsera-Larsena pussala
 Prinča Ūlava krasts (pieder Karalienes Modas Zemei)
 Amundsena līcis
 Neipira kalni

Kontinentālais šelfs šeit ir salīdzinoši šaurs un tāpēc jūra ir dziļa. Lielāko daļu gada tuvu aizsalšanai, kuģniecību jūrā ļoti apgrūtina ledus, aisbergi un pastāvīgā vulkāniskā aktivitāte.

Jūras krastos darbojas japāņu polārstacija Šova. Uz bijušās Krievijas stacijas Molodjožnajas bāzes savu zinātnisko programmu plāno atklāt Baltkrievija.

Jūrai nosaukumu 1962. gadā deva padomju antarktiskās ekspedīcijas dalībnieki.

Atsauces

Ārējās saites 
 The Lighthouse Foundation, lapa par Kosmonautu jūru 

Jūras
Lazareva jūra

Lazareva jūra ir Dienvidu okeānam piederīga malas jūra Antarktīdas piekrastē. Atrodas starp 0° un 14° austrumu garuma grādiem — starp Hokona VII jūru rietumos un Rīsera-Larsena jūru austrumos. Ziemeļos atrodas Atlantijas okeāns, tuvākā sauszeme ziemeļu virzienā ir Angolas un Namībijas piekraste Āfrikas rietumos.

Ģeogrāfija 
Jūras krastā atrodas šādi ģeogrāfiski objekti:
 Fimbulisens
 Princeses Astridas krasts (daļa no Karalienes Modas Zemes)
 Širmahera oāze

Dziļa jūra, pārsvarā dziļāka par 3000 metriem. Krastus pārsvarā veido stāva ledāja siena. Lielāko daļu gada klāj ledus, jūrā peld aisbergi. Vasaras beigās un rudenī dreifējošais ledus saglabājas tikai piekrastē.

Kā atsevišķu jūru 1962. gadā izdalīja padomju antarktiskā ekspedīcija, nosaukta Mihaila Lazareva vārdā, kurš bija viens no pirmās krievu antarktiskās ekspedīcijas vadītājiem.

Krastā atrodas šādas antarktiskās stacijas:
 Novolazarevska (Krievija, atklāta 1961. gada 18. janvārī),
 Ībeisa (Dienvidāfrika).

Atsauces 

Jūras
VEF

VEF (Valsts elektrotehniskā fabrika)  bija viena no lielākajām Latvijas rūpnīcām. Pēc Otrā pasaules kara vadošais komutācijas tehnikas ražotājs bijušajā Padomju Savienībā. VEF ražoja telefona centrāles, telefona aparātus, radioaparātus un citu produkciju.

Vēsture 

Par VEF pirmsākumu tiek uzskatīts 1919. gada aprīlis, kad Rīgas vecās pasta ēkas (tag. Radio ielā) pagrabstāvā tika ierīkotas Pasta un telegrāfa departamenta darbnīcas, kas veica sakaru aparatūras remontu. 1922. gadā tur sāka izgatavot telefona aparātus, bet vēl pēc diviem gadiem - kristāldetektora radiouztvērējus. 1924. gadā darbnīcas tika pārceltas uz Slokas ielu 16, bet 1928. gadā "Pasta telegrāfa virsvaldes galvenā darbnīca" - uz tukšajiem bijušā "Uniona" korpusiem.

1932. gadā uzņēmumu pārdēvēja par Valsts elektrotehnisko fabriku (VEF). Tolaik VEF ražoja visu, kam varēja rast noietu - remontēja sakaru aparatūru, izgatavoja telefona centrāles un elektriskās spuldzes, fotoaparātus un gludekļus, radioaparātus un kabatas lukturīšus, telefona aparātus un fotopapīru, elektroarmatūru, darbgaldus un pat sporta lidmašīnas. Tika arī samontētas 6 automašīnas.

Pasaules tirgu bija iekarojis mini fotoaparāts Minox. 30. gadu beigās ik mēnesi fabrikā saražoja aptuveni 500 telefona aparātu un 400 telefona centrāļu.

Otrā pasaules kara laikā rūpnīca bija izlaupīta un izpostīta, katlu māja un vairāki korpusi bija uzspridzināti. Pēc kara rūpnīca tika atjaunota un strauji attīstījās. 20. gadsimta 60. gados VEF ik minūti saražoja septiņus radiouztvērējus un piecus telefona aparātus. Tolaik katri divi no trim telefona aparātiem Padomju Savienībā bija ražoti VEF. Populāri bija arī tranzistoru radioaparāti "Spīdola" un 70. gados - "VEF".

1999. gadā privatizācijas rezultātā rūpnīca tika reorganizēta un gandrīz pilnībā likvidēta.

Rūpnīcas ēkas 
Rūpnīcas pamatkorpusi atradās Brīvības gatvē 214 Rīgā, tie aizņēma veselu kvartālu. Lielākā daļa rūpnīcas korpusu uzcelta 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā. Līdz Pirmajam pasaules karam šeit atradās elektromehāniskā rūpnīca "Unions".

Rūpnīcas direktori

Produkcija

Fotoaparāti 
 Minox

Radiouztvērēji 
 Spīdola

Telefoni

Datori 
 VEF ORMIKA
 VEF-1022
 VEF-MIKRO 1024
 VEF-MIKRO 1025

Telefoncentrāles

Lidmašīnas 
 VEF I-11
 VEF I-12
 VEF I-14
 VEF I-15
 VEF I-16
 VEF I-17
 VEF I-18
 VEF I-19
 VEF JDA-10M

Motocikli 
 Pandera

Atsauces 

 
Rūpnīcas Latvijā
Brīvības iela
Nasdaq Riga biržā kotētie uzņēmumi
Nikola Tesla

Nikola Tesla (; 1856. gada 10. jūlijā—1943. gada 7. janvārī) bija serbu izcelsmes izgudrotājs, fiziķis, mašīnbūves un elektrotehnikas inženieris, kas emigrēja uz Ameriku 1884. gadā, 1891. gadā kļuva par ASV pilsoni. Viņš ir plašāk pazīstams ar savu ieguldījumu elektrības un magnētisma pētījumos 19. gadsimta beigās un 20. gadsimta sākumā.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1856. gada 10. jūlijā Smijanā, Austrijas Impērijā (mūsdienu Horvātijas teritorija). 1878. gadā viņš pabeidza politehnisko institūtu Grācā un 1880. gadā – Prāgas Universitāti. Pēc studiju beigšanas Nikola Tesla strādāja par inženieri Budapeštā un Parīzē.

1884. gadā viņš pārcēlās uz Ņujorku, kur radīja savu laboratoriju un izgudroja trīsfāžu maiņstrāvas ģeneratoru.
1888. gadā Tesla atklāja magnētiskā lauka indukcijas fenomenu, uz kura pamata radīja augstu frekvenču elektroģeneratorus.
1891. gadā viņš konstruēja rezonanses transformatoru (Teslas transformators).
Zinātnieks uzbūvēja radiostaciju Kolorādo un radioantenu Longailendā.
Nikola Tesla nomira 1943. gada 7. janvārī Ņujorkā.
Teslas vārdā ir nosaukta magnētiskā lauka indukcijas mērvienība – T (tesla).

Ievērojamākie izgudrojumi 
 Maiņstrāvas ģenerators (1882)
 Bezvadu enerģijas pārraide (Vardenklifas tornis)
 Radio (Teslam pieder ASV patents par "bezvadu datu pārraidi")
 Elektromobilis
 Radiovadāmie mehānismi

Ārējās saites 

 Nikola Teslas tornis - Bezvadu elektrība - Plašāk par Nikola Teslas elektrības pārraides torni
 NikolaTesla.fr - More than 1,000 documents on Tesla

1856. gadā dzimušie
1943. gadā mirušie
Likas-Seņas župānijā dzimušie
Horvātijas serbi
Amerikāņu autodidakti
Amerikāņu fiziķi
Amerikāņu izgudrotāji
Veģetārieši
Iezīmēšanas valoda

Iezīmēšanas valoda — datorvaloda, kas paredzēta teksta un ar to saistītas informācijas pierakstam noteiktā formā. Ar tekstu saistītā informācija (metadati), piemēram, teksta struktūra vai tā parādīšanas veids, tiek kodēta ar īpašām iezīmēm. Vispazīstamākā iezīmēšanas valoda ir HTML, kas paredzēta tīmekļa lappušu veidošanai. Aizvien lielāku popularitāti iegūst valoda XML, kas ir universālāka, nekā HTML.

Kas iezīmēšanas valoda nav 
Iezīmēšanas valoda definē dokumentu, un šie dokumenti vienkārši eksistē, tie neko nedara.

 Iezīmēšanas valodas nav programmēšanas valodas. Tām nav paredzēti kompilatori, kas iezīmēšanas valodu kodu pārveidotu izpildāmā kodā.
 Iezīmēšanas valoda nav tīkla pārraides protokols. Ar to sagatavotos dokumentus var pārsūtīt tīklā, bet tam jāizmanto citi protokoli.
 Iezīmēšanas valoda nav datu bāze. Datu bāzes var saturēt datus kādā no laukiem, kas aizpildīti ar kādā iezīmēšanas valodā rakstītu dokumentu.

Datorvalodas
Dāniels Alfredsons

Dāniels Alfredsons (; dzimis 1972. gada 11. decembrī) ir bijušais zviedru hokejists, malējais uzbrucējs. Savas karjeras laikā 17 sezonas aizvadījis Nacionālās hokeja līgas kluba Otavas "Senators" sastāvā, ilgus gadus pildot arī tās kapteiņa pienākumus. Kopumā 1178 NHL aizvadītajās spēlēs Alfredsons atzīmējās ar 1104 rezultativitātes punktiem. Zviedrijas hokeja izlases sastāvā kļuvis par 2006. gada Olimpisko čempionu.

Spēlētāja karjera 
1994. gada NHL draftā Otavas klubs viņu izvēlējās ar kopējo 133. numuru, un kluba rindās viņš sāka spēlēt jau nākamajā sezonā. Tajā nospēlējot visas 82 regulārās sezonas spēles, Alfredsons guva 26 vārtus un izdarīja 35 rezultatīvas piespēles.

Sākot ar 1999. gadu Alfredsons pildīja "Senators" kapteiņa pienākumus. Savas karjeras laikā viņš piecreiz ir piedalījies NHL Visu zvaigžņu spēlēs. 1996. gadā viņš ieguva arī Kaldera balvu, kuru pasniedz līgas labākajam debitantam. Vēl ne reizi nav izcīnījis Stenlija kausu, lai gan 2006.—07. gada sezonā spēlēja tā izcīņas finālā, kurā viņa pārstāvēta "Senators" zaudēja Anahaimas "Ducks".

2013. gada vasarā Alfredsons noslēdza viena gada līgumu ar Detroitas "Red Wings". Gadu vēlāk hokejists līgumu pagarināja, taču 2014. gada 4. decembrī paziņoja par karjeras beigšanu. Alfredsons ar savu bijušo klubu, Otavas "Senators", noslēdza simbolisku vienas dienas līgumu, un kopā ar komandu iesildījās pirms spēles pret Ņujorkas "Rangers".

Zviedrijas hokeja izlases sastāvā piedalījies piecos Pasaules čempionātos, divreiz izcīnot sudraba medaļu, bet divreiz - bronzas medaļu. Piedalījās arī 1996. un 2004. gada Pasaules kausa izcīņā, kā arī 1998., 2002., 2006., 2010. un 2014. gada Olimpiskajās spēlēs, 2006. gadā izcīnot zelta medaļu, bet 2014. gadā izcīnot sudrabu.

Ārējās saites 

1972. gadā dzimušie
Gēteborgā dzimušie
Zviedrijas hokejisti
Otavas "Senators" spēlētāji
Detroitas "Red Wings" spēlētāji
Hokejisti 1998. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2002. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2006. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2010. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Hokejisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskie zelta medaļnieki hokejā
Olimpiskie sudraba medaļnieki hokejā
Zviedrijas olimpiskie zelta medaļnieki
Zviedrijas olimpiskie sudraba medaļnieki
IIHF slavas zālē uzņemtie
Pasaule

Pasaule ir termins, kas ietver Zemes uztveri no cilvēka skatu punkta. Vārds "pasaule" bieži tiek lietots, lai visplašākajā iespējamā nozīmē apvienotu un apzīmētu cilvēka pieredzi un vēsturi.

Metafizikā un tai pielīdzināmā kontekstā terminu var attiecināt uz jebko, kas rada īstenību, Visumu.

Etimoloģija 

Vārda izcelsme latviešu valodā saistāma ar vārdu "Saule", kas apvienojumā ar pievienoto priedēkli "pa" apzīmē vietu kopumu zem Saules, īstenību, tagadni.

Lietojums 
Pasaule attiecas uz visu planētu vai visu Zemes iedzīvotāju kopumu pretstatā noteiktai valstij vai reģionam un tā iedzīvotājiem. Pasaules vēsture vai pasaules ģeogrāfija attiecas uz visu planētu un visu tās vēsturi. Termins Zeme turpretī tiek lietots gadījumos, kad tiek runāts par mūsu planētu kā fizisku vienību, bieži salīdzinājumā ar citiem debesu ķermeņiem.

Kristietībā vārds pasaule apzīmē nepilnīgo, grēcīgo, mirstīgo dzīvi ("taču no sākuma pasaule ir radīta ļoti laba un nebija nāves, taču pasaulē caur cilvēku iegāja grēks un caur grēku nāve..."). Tas bieži tiek lietots kopā ar vārdiem "miesa", "miesīgs", norādot uz kārdinājumiem, no kuriem ir jāvairās kristiešiem. Vārds pasaulīgs līdz ar to nozīmē — "mirstīgs, šīs pasaules interesēm veltīts".

Vārdu "pasaule" var attiecināt arī uz citām planētām un citiem debess ķermeņiem, jo īpaši gadījumos, ja tie uzskatāmi par apdzīvotiem.

Pievienojot precizējošu vārdu, vārds "pasaule" var apzīmēt noteiktu cilvēka pieredzes/uztveres jomu, piemēram:
 Modes pasaule ir termins, ko attiecina uz tērpu dizaineru, modes namu, modeļu un patērētāju radīto vidi;
 Jaunā pasaule ir tā pasaules daļa, kas apgūta vēlāk kā pārējās. Parasti šo terminu attiecina uz Ameriku un Austrāliju. Tam pretstatā Vecā pasaule ietver Eiropu, Āziju un Āfriku.

Valodas 
Visvairāk cilvēku pasaulē runā ķīniešu valodā. Tomēr visplašāk izplatītā valoda ir angļu valoda, jo to lieto daudzās pasaules valstīs un vairāk nekā 600 miljoniem iedzīvotāju tā ir otrā valoda. Valodas grupē valodu saimēs. Parasti saimē apvieno valodas, kuras radušās vienā reģionā.

Iedzīvotāju skaits (miljonos), kuriem tā ir dzimtā valoda 2005. gadā 
 ķīniešu (1300)
 arābu (420)
 hindi (360)
 angļu (340)
 spāņu (320)
 bengāļu (200)
 portugāļu (200)
 krievu (160)
 japāņu (120)
 vācu (100)

Ģeogrāfija
Kosmoloģija
Unions

Unions bija elektromehāniskā rūpnīca Rīgā 19. gs. beigās - 20. gs. sākumā, rūpnīcas VEF priekštecis.

Vēsture 
1887. gadā nelielas montāžas firmas īpašnieks un vairāku Berlīnes elektrotehnisko firmu pārstāvis Henrihs Detmans iegādājās 1200 kvadrātasu lielu zemes gabalu Rīgā, Pleskavas šosejas malā (tagad Brīvības gatve 214). No 1888. gada firmu dēvēja par Krievu-Baltijas elektrotehnisko rūpnīcu. Šajā rūpnīcā, piemēram, tika izgatavota Rīgas Politehnikuma elektrotehniskās laboratorijas aparatūra. Rūpnīcā izgatavoja arī pirmo dinamomašīnu, kas tika uzstādīta Šmita cementa fabrikā Rīgā.

1896. gadā Detmans uzbūvēja rūpnīcas vadības ēku, tā saglabājusies līdz mūsdienām. Ēkas projekta autors bija Rīgas arhitekts Heinrihs Šēls. Līdz 1914. gadam tika uzbūvēti vēl 4 korpusi. Galvenā korpusa fasādes nišā starp divām kolonnām tika novietota Augusta Folca darinātā Zeva skulptūra.

Nosaukumi 
Laika gaitā mainījās rūpnīcas īpašnieki un, līdz ar to, arī nosaukumi:
 elektriskā biedrība "Unions" (1898)
 firma AEG (1904)
 akciju sabiedrība "Vispārējā elektrības kompānija" (1905). Uzņēmums izgatavoja elektroaparatūru kara kuģiem.
 1915. gadā, līdz ar vācu armijas tuvošanos Rīgai, uzņēmums tika evakuēts uz Harkivu. Vispārējās elektrības kompānijas iekārtu un aptuveni 3000 darbinieku ar ģimenēm evakuācijai bija nepieciešami 1470 vagoni. Rūpnīcas pēctecis ir Harkivas elektromehāniskā rūpnīca, kas darbojas vēl tagad. 
 pēc 1928. gada bijušos Uniona korpusus aizņēma rūpnīca VEF.

Ārējās saites 

 Harkovas elektromehāniskā rūpnīca (krievu valodā) 
 AEG vēsture (angļu valodā)

Rūpnīcas Latvijā
Valsts elektrotehniskā fabrika
Skotijas jūra

Skotijas jūra (, ), arī Dienvidantiļu jūra (), ir malas jūra, kuras ziemeļu un centrālā daļa atrodas Atlantijas okeānā, bet dienvidu daļa — Dienvidu okeānā, starp Dienvidameriku un Antarktīdu. Jūru dienvidrietumu—ziemeļaustrumu virzienā šķērso Antarktiskā konverģence.

Vispārējs raksturojums 
Jūra atrodas tuvu polārajam lokam. Skotijas jūru uzskata par jūru ar vislielāko vidējo dziļumu — tas pārsniedz . Ūdens virsējā slāņa temperatūra no −1 °C līdz 6 °C, sāļums ap 34‰.

Ziemeļu daļā mērenās joslas ūdeņi, centrālajā daļā — Rietumvēju straume, kas apvij visu Zemi. Dienvidu daļā ieplūst aukstie Vedela jūras ūdeņi. Virs jūras valda rietumu vēji, bieži vētras.

Robežas 
Skotijas jūru ierobežo zemūdens Skotijas grēda, kuras virsūdens daļa ir salu grupas. Ziemeļos atrodas Šega klintis un Dienviddžordžija, austrumos — Dienvidsendviču salas, dienvidos — Dienvidorkneju salas un Dienvidšetlendas salas. Rietumos atrodas Ugunszeme un Dreika šaurums, kas atdala Dienvidameriku un Antarktīdu, savienojot Atlantijas okeānu ar Kluso okeānu.

Nosaukums 
Nosaukums dots aptuveni 1932. gadā par godu Viljama Speirsa Brūsa vadītās skotu antarktiskās ekspedīcijas (1902—1904) kuģim Scotia.

Atsauces

Ārējās saites 

Jūras
Ziemeļu puslode

Ziemeļu puslode ir puse no Zemes virsmas, kas atrodas ziemeļos no ekvatora. Uz Zemes Ziemeļu puslodē atrodas lielākā daļa sauszemes un tajā dzīvo aptuveni 88 - 90% cilvēku.

Citiem Saules sistēmas ķermeņiem par ziemeļu puslodi sauc to puslodi, kas vērsta pret to pašu Saules sistēmas invariantās plaknes jeb Laplasa plaknes pusi, pret kuru vērsts Zemes Ziemeļpols. Invariantā plakne ir ekliptikas plaknei tuva plakne, kas iet caur Saules sistēmas baricentru un ir perpendikulāra Saules sistēmas kopējā impulsa momenta vektoram.

Klimats 
Zemes Ziemeļu puslodes mērenajā joslā ziema caurmērā ilgst no decembra līdz februārim un vasara - no jūnija līdz augustam. Zemes perihēlijs, kurā tās orbitālā kustība ir visātrākā, ir janvārī. Teorētiski Ziemeļu puslodes ziemām tāpēc jābūt īsākām un mazāk izteiktām nekā Dienvidu puslodes ziemām līdzīgos platuma grādos. Tomēr Dienvidu puslodē atrodas vairāk okeānu platību, kas kompensē šo efektu.

Tropiskajā joslā lietus sezona notiek "vasaras" mēnešos un gada sausais periods - "ziemas" mēnešos.

Arktiskajā joslā vasarā ir vairākas dienas, kad Saule nenoriet un dažas dienas ziemā, kad Saule neparādās. Šādas fāzes ilgums variē - Ziemeļpola tuvumā šāds periods ilgst vairākus mēnešus.

Kontinenti 
Zemes Ziemeļu puslodē atrodas šādi kontinenti, valstis un teritorijas:
 Eirāzija (tikai Indonēzija pārsvarā atrodas Dienvidu puslodē);
 Ziemeļamerika;
 neliela daļa Dienvidamerikas ziemeļos no Amazones. Ziemeļu puslodē pilnīgi vai daļēji atrodas šādas Dienvidamerikas valstis:
 Brazīlija (tikai pati ziemeļu daļa)
 Ekvadora (daļēji)
 Franču Gviāna
 Gajāna
 Kolumbija (daļēji)
 Surinama
 Venecuēla
 aptuveni puse Āfrikas ziemeļos no Kongo upes. Ziemeļu puslodē pilnībā vai daļēji atrodas šādas Āfrikas valstis:
 Alžīrija
 Benina
 Burkinafaso
 Centrālāfrikas Republika
 Čada
 Džibutija
 Ekvatoriālā Gvineja
 Eritreja
 Etiopija
 Ēģipte
 Gabona (daļēji)
 Gambija
 Gana
 Gvineja
 Gvineja-Bisava
 Kaboverde
 Kamerūna
 Kenija
 Kongo Demokrātiskā Republika (daļēji)
 Kongo Republika (daļēji)
 Kotdivuāra
 Libērija
 Lībija
 Latvija
 Mali
 Maroka
 Mauritānija
 Nigēra
 Nigērija
 Rietumsahāra
 Santome un Prinsipi (daļēji)
 Senegāla
 Sjerraleone
 Somālija (daļēji)
 Sudāna
 Togo
 Tunisija
 Uganda (daļēji)
 vairākas Okeānijas salu valstis:
 Kiribati (daļēji)
 Māršala salas
 Mikronēzija (valsts)
 Palau
 Ziemeļu Marianas Salas

Ārējās saites

Atsauces 

Zemes puslodes
Pasaules iedalījums

he:המיספירה#חצי הכדור הצפוני