joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Pēteris Supe

Pēteris Aivars Supe (segvārds "Cinītis", 1920-1946) bija agronoms un nacionālās pretošanās kustības vadītājs Latgalē, Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) komandieris. 1946. gada 1. aprīlī viņu nogalināja NKVD provokators.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1920. gada 1. janvārī Purvmalas pagastā Vinca un Emīlijas Supes septiņu bērnu ģimenē. 
Mācījās Bokovas Viestura valsts sešklasīgajā pamatskolā, tad Viļakas ģimnāzijā, studēja LU Lauksaimniecības fakultātē Jelgavā, 1942. gadā kļuva par diplomētu agronomu. 
Pēc Latgales okupācijas Supe 1944. gada 11. novembrī atstāja vecāku mājas un sāka organizēt partizānu kustību, viņa vietnieks bija bijušais LU Tautsaimniecības fakultātes students Staņislavs Ločmelis (segvārds "Dūze"). 
1944. gada 10. decembrī mežā pie Stompakiem viņš nodibināja Latvijas nacionālo partizānu apvienību (LNPA), kurai bija savs štābs, propagandas, saimnieciskās un pretizlūkošanas nodaļas, tiesa un avīze. Dibināšanas brīdī tajā bija 123 vīri, bet 1945. gadā ap 1000 vīru un drīz vien organizācijas pakļautībā atradās partizānu grupas Viļakas, Alūksnes, Valkas, Gulbenes, Cēsu un daļēji Madonas apriņķī.

1945. gada janvāra sākumā LNPA partizāni pēc P. Supes pavēles sāka pulcēties Stompaku purvos starp Balviem un Viļaku, kur uz vairākām purva saliņām izveidoja nometni ar nosaukumu "Saliņu mītnes". 1945. gada marta sākumā viņš vadīja Stompaku kauju, kurā no partizānu puses piedalījās 300, bet padomju pusē vairāk nekā 560 karotāju.

1946. gada 1. aprīlī Pēteri Supi Jaungulbenes pagastā nošāva partizānu rindās iesūtīts NKVD aģents.
Viņa māsa Mihalīna Supe turpināja darboties nacionālajā pretestības kustībā līdz 1954. gadam.

Atsauces 

1920. gadā dzimušie
1946. gadā mirušie
Latvijas agronomi
Padomju represijās nogalinātie
Balvu novadā dzimušie
Staņislavs Ločmelis

Staņislavs Ločmelis (segvārds "Dūze", 1915-1945) bija nacionālās pretošanās kustības dalībnieks Latgalē, Latvijas nacionālo partizānu apvienības (LNPA) komandiera vietnieks. Miris pēc Stompaku kaujas no ievainojumiem 1945. gada 21. vai 23. martā.

Atsauces 

1915. gadā dzimušie
1945. gadā mirušie
Padomju represijās nogalinātie
Iekavas

Iekavas ir divpusēja pieturzīme vai matemātiska zīme. Iekavām ir 5 veidi:

 kvadrātiekavas [] ,
 apaļās iekavas () ,
 figūriekavas {} ,
 pusiekavas) ,
 slīpās iekavas // .

Starp iekavām, kvadrātiekavām un tajās ietverto tekstu nav atstarpes. Starp pusiekavu un iepriekšējo burtu vai ciparu nav atstarpes.

Lietojums

Matemātikā 
Kvadrātiekavas [] izmanto, lai, rakstot skaitļu intervālus, jeb nevienādību atrisinājumus, attēlotu nestingras nevienādības. Strādājot ar stariem un nogriežņiem tās norāda sākumpunktu.

Apaļās iekavas () izmanto, lai, rakstot skaitļu intervālus, jeb nevienādību atrisinājumus, attēlotu stingras nevienādības. Apaļās iekavas arī izmanto, lai norādītu, ka tajās esošās matemātiskās darbības ir svarīgākas un veicamas pirmās. Strādājot ar stariem un nogriežņiem tās norāda bezgalību.

Figūriekavu { izmanto nevienādību sistēmu attēlojumā.

Latviešu valodā 
Apaļās iekavas () tiek izmantotas, lai atdalītu paskaidrojošu vārdu grupu, ja paskaidrojums ir nenozīmīgs. Ar apaļajām iekavām arī atdala iespraudumus, kuriem ir paskaidrojoša nozīme.

Pusiekavas) tiek izmantotas pēc burtiem vai arābu cipariem, lai norādītu uzskaitījuma secību.

Kvadrātiekavās [] liek paskaidrojumus, labojumus, papildinājumus, utml.

Programmēšanā 
Iekavas izmanto arī programmēšanā.

To ASCII kodi vai kodu intervāli ir:

 (kods ir 40,
) kods ir 41,
 { kods ir 123,
 } kods ir 125,
 / kods ir 47.

Dažreiz programmēšanā tās sastopamas <> formā, < kods ir 60 un > kods ir 62.

Atsauces
Gatis Madžiņš

Gatis Madžiņš (dzimis 1975. gada 27. oktobrī) ir latviešu žurnālists. No 1999. līdz 2011. gadam strādājis ziņu aģentūrā "BNS - Latvija", no 2011. līdz 2013. gadam ieņēmis Latvijas televīzijas (LTV) interneta satura direktora amatu, bet no 2013. gada ir laikraksta "Diena" un SIA "Izdevniecība Dienas mediji" galvenais redaktors. No 2013. līdz 2015. gadam vienlaicīgi bijis arī laikraksta "Dienas bizness" galvenais redaktors.

Atsauces 

1975. gadā dzimušie
Latviešu žurnālisti
Vanesa Foigta

Vanesa Foigta (; dzimusi  Šmalkaldenē) ir vācu biatloniste, 2022. gada ziemas olimpisko spēļu bronzas medaļas ieguvēja stafetē.

Karjera 
Ar biatlonu sāka nodarboties 2013. gadā. 2017. gada Pasaules čempionātā junioriem Brezno 12,5 km individuālajā distancē ieņēma 4 vietu, bet stafetē izcīnīja sudraba medaļu. 2019.—2020. gada sezonā sāka startēt pieaugušo konkurencē IBU kausā, vairākas reizes izcīnot vietas uz goda pjedestāla. 2021. gada februārī IBU kausa posmā Slovākijā izcīnīja trīs uzvaras pēc kārtas. 2021. gada Eiropas čempionātā Dušņikizdrojā ieguva sudraba medaļu jauktajā stafetē. Pasaules kausa sacensībās debitēja  Nove Mesto Morāvijā ar 64. vietu sprintā.

Piedalījās  Pekinā. Vācijas komandas sastāvā kopā ar Vanesu Hincu, Francisku Preisu un Denīzi Hermani izcīnīja bronzas medaļu. Individuāli labāko rezultātu sasniedza 15 km distancē, ieņemot 4. vietu.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules kausa kopvērtējums

Atsauces

Ārējās saites 

1997. gadā dzimušie
Tīringenē dzimušie
Vācijas biatlonisti
Vācijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2022. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki
Vācijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Olimpiskie bronzas medaļnieki biatlonā
Sergejs Šoigu

Sergejs Šoigu (, , dzimis ) ir Krievijas Federācijas politiķis un armijas ģenerālis, kopš 2012. gada vada Krievijas Federācijas Aizsardzības ministriju. Krievijas Federācijas Drošības padomes pastāvīgais loceklis. Līdzatbildīgs par 2022. gada Krievijas iebrukumu Ukrainā un citām militārām agresijām.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1955. gadā Čadanas pilsētā Tivas Autonomajā apgabalā tiviešu žurnālista un PSKP funkcionāra Kužegeta Šoigu un viņa sievas zootehniķes Aleksandras, dzimušas Kudrjavcevas, ģimenē.
1977. gadā viņš absolvēja Krasnojarskas politehnisko institūtu un strādāja dažādos Sibīrijas rūpniecības uzņēmumos. 1990. gadā pārcēlās uz dzīvi Maskavā, bija Krievijas Federācijas (KF) civilās aizsardzības, ārkārtas situāciju un stihisko nelaimju likvidācijas ministrs (1994—2012), Maskavas apgabala gubernators (2012), tad KF aizsardzības ministrs.

Ārējās saites 

1955. gadā dzimušie
Krievijas politiķi
Tivā dzimušie
Ar Aleksandra Ņevska ordeni apbalvotie (Krievija)
Ar Goda ordeni apbalvotie
Ar ordeni "Par personīgo drosmi" apbalvotie
Krievijas Federācijas Varoņi
Andrejs Čibisovs

Andrejs Čibisovs (, dzimis ) ir Krievijas hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2020. gada Čibisovs pārstāv KHL komandu Magņitogorskas "Metallurg".

Iepriekš pārstāvējis Kontinentālās hokejas līgas komandas Hantimansijskas "Jugra" un Kazaņas "Ak Bars", AHL komandu Manitobas "Moose" un NHL komandu Vinipegas "Jets".

Pārstāvot Krievijas Olimpiskās komitejas komandu, izcīnījis sudraba medaļu 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1993. gadā dzimušie
Krievijas hokejisti
Hantimansijskas "Jugra" spēlētāji
Kazaņas "Ak Bars" spēlētāji
Magņitogorskas "Metallurg" spēlētāji
Vinipegas "Jets" spēlētāji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Franss Tuohimā

Franss Tuohimā (, dzimis ) ir Somijas hokejists, spēlē vārtsarga pozīcija.

2011. gada NHL draftā Tuohimā ar kopējo 182. numuru septītajā kārtā izvēlējās Edmontonas "Oilers".

Spēlējis Somijas hokeja līgas komandās Helsinku IFK, Helsinku "Jokerit", Vāsas "Sport" un Lapēnrantas "SaiPa", AHL komandā Oklahomasitijas "Barons", Zviedrijas hokeja līgas komandā Leksands IF un KHL komandā Ņižņekamskas "Ņeftehimik".

Somijas hokeja izlases sastāvā izcīnījis zelta medaļu 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1991. gadā dzimušie
Somijas hokejisti
Helsinku "Jokerit" spēlētāji
Ņižņekamskas "Ņeftehimik" spēlētāji
Hokejisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Vāgnera grupa

"Vāgnera grupa" () ir Krievijā bāzēta militāro algotņu vienība, kas sākumā maskējās kā 2013. gadā registrēta Honkongas kompānija Slavonic Corps Limited (Славя́нский ко́рпус), vēlāk kļuva pazīstama kā privāta militāra kompānija ЧВК Вагнера. Šī grupa sūtīja algotņus, lai destabilizētu situāciju dažādās Āfrikas valstīs, kā arī piedalījās Sīrijas pilsoņu karā, Lībijas pilsoņu karā, Krimas aneksijā, Donbasa karā un Krievijas 2022. gada iebrukumā Ukrainā. 
Krievijas—Ukrainas—NATO krīzes laikā 2021. gada 13. decembrī Eiropas Savienības ārlietu ministri vienojās par sankciju noteikšanu pret "Vāgnera grupu" un astoņām tās personām un trim ar grupu saistītām struktūrām. "Vāgnera grupu" finansē Putina darījumu partneris Pēterburgas uzņēmējs Jevgēņijs Prigožins.

Dibināšana 
Algotņu vienību dibinājis 2013. gadā no aktīvā dienesta atvaļinātais neonacistiski noskaņotais Krievijas militārā izlūkdienesta apakšpulkvedis Dmitrijs Utkins (iesauka "Vāgners"), kurš no prezidenta Putina 2016. gadā saņēma Vīrišķības ordeni.

Apsūdzības vardarbībā 
"Vāgnera grupa" vervēja, apmācīja un nosūtīja algotņus uz konfliktu zonām visā pasaulē, lai veicinātu vardarbību, izlaupītu dabas resursus un iebiedētu civiliedzīvotājus. Personas, pret kurām Eiropas Savienība nolēma vērst sankcijas, bija iesaistītas spīdzināšanā, patvaļīgu nāvessodu izpildē Lībijā, Sīrijā, Ukrainā un Centrālāfrikas Republikā.

Atsauces 

Militārisms Krievijā
Patriks Reimers

Patriks Reimers (, dzimis ) ir Vācijas hokejists, spēlē labās malas uzbrucēja pozīcijā. Kopš 2012. gada Raimers pārstāv Vācijas hokeja līgas komandu Nirnbergas "Ice Tigers".

Iepriekš spēlējis Vācijas hokeja līgas komandā Düsseldorfer EG. Nirnbergas "Ice Tigers" komandai pievienojies 2012. gadā.

Vācijas hokeja izlases sastāvā piedalījies piecos Pasaules čempionātos. Ar izlasi izcīnījis sudraba medaļu 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs.

Ārējās saites 

1982. gadā dzimušie
Vācijas hokejisti
Nirnbergas "Ice Tigers" spēlētāji
Hokejisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās sudraba medaļas ieguvēji
Bavārijā dzimušie
Kadirovieši

Krievijas Federācijas Varoņa Ahmata-Hadži Kadirova 141. īpašais motorizētais pulks () jeb neoficiāli kadirovieši () ir Krievijas Nacionālās gvardes karaspēka sastāvā esošs Čečenijas Republikas Iekšlietu ministrijas īpašās nozīmes policijas pulks, kam piešķirts Krievijas Varoņa Ahmata Kadirova nosaukums.

Vēsture 
Pirmās kadiroviešu vienības izveidoja Ahmats Kadirovs, sākoties Pirmajam Čečenijas karam (1994). Šajā karā tās karoja pret Krievijas Bruņotajiem spēkiem un atbalstīja neatzītās Ičkērijas Čečenu Republikas (IČR) prezidentu Džoharu Dudajevu. Pēc tam, kad 1996. gadā beidzās Pirmais Čečenijas karš un tika nogalināts Dudajevs, kadirovieši palika A. Kadirova rīcībā, kurš no 1995. līdz 2000. gadam bija IČR muftijs.

Sākoties Otrajam Čečenijas karam (1999), A. Kadirovs atteicās turpmāk atbalstīt IČR un kadirovieši Krievijas pusē sāka karot pret tālaika IČR prezidenta Aslana Mashadova vienībām un islāmistu kaujiniekiem. 2000. gadā Krievijas prezidents Vladimirs Putins iecēla A. Kadirovu par Čečenijas Republikas Pagaidu administrācijas vadītāju, savukārt, 2003. gadā Čečenijas iedzīvotāji viņu ievēlēja par Čečenijas Republikas prezidentu. Kadirovieši šīs prezidentūras laikā darbojās gan kā A. Kadirova miesassargi, gan kā daļa no republikas likumsargājošajiem dienestiem, lai gan viņiem nebija likumā noteikta statusa.

2004. gada 9. maija teroraktā Groznijā A. Kadirovs tika nogalināts, un vadību pār kadiroviešiem pārņēma viņa dēls Ramzans Kadirovs. Drīzumā pēc A. Kadirova bojāejas par viņa personīgo drošību atbildīgā vienība tika izformēta, bet pārējās kadiroviešu vienības kā Krievijas likumsargājošie dienesti Čečenijas Republikā tika iekļautas Krievijas Iekšlietu ministrijā. 2007. gadā R. Kadirovs kļuva par Čečenijas prezidentu, un daudzus augstus amatus Čečenjas valdībā šobrīd ieņem bijušie kadirovieši.

Čečenija
Krievijas Federācijas militārie formējumi
Uliss Aldrovandi

Uliss Aldrovandi (; dzimis , miris ) bija itāļu dabaszinātnieks, botāniķis, entomologs un zoologs. Dzimis Boloņā dižciltīgā, bet mazturīgā ģimenē. Viņa tēvs bija jurists un Boloņas Senāta sekretārs, bet nomira, kad Ulisam bija septiņi gadi. Viņa atraitne māte vēlējās, lai Uliss kļūtu par juristu.

1553. gadā Aldrovandi ieguva grādu medicīnā un filozofijā un 1554. gadā Boloņas Universitātē sāka pasniegt filozofiju un loģiku. 1559. gadā viņš kļuva par filozofijas profesoru un 1561. gadā par pirmo dabaszinātņu profesoru Boloņā. Aldrovandi bija Toskānas lielhercoga Frančesko de Mediči draugs, tika apmeklējis viņa dārzu Pratolino un ceļojis kopā ar viņu, sastādot Pratolino vērtīgāko augu sarakstu.

Pēc viņa pieprasījuma un viņa vadībā 1568. gadā Boloņā tika izveidots botāniskais dārzs, viens no pirmajiem botāniskajiem dārziem Eiropā.

Ieviesis terminu "ornitoloģija".

Miris Boloņā 1605. gada 4. maijā 82 gadu vecumā.

Atsauces

Ārējās saites 

 ARTICLE from the Encyclopædia Britannica
 Findlen, Paula (1994). Possessing Nature: Museums, Collecting, and Scientific Culture in Early Modern Italy. Berkeley: University of California Press.
 G. Fantuzzi, Aldrovandi Ulisse, in Notizie degli scrittori bolognesi, I, 1781, pp. 165—190
 Музей Улиссе Альдрованди
 AMS Historica — Ulisse Aldrovandi, opere a stampa — Болонский университет
 Болонский университет
 Сайт музея Улиссе Альдрованди в Болонье

1605. gadā mirušie
1522. gadā dzimušie
Itālijas cilvēki
Valērijs Gerasimovs

Valērijs Gerasimovs (, dzimis ) ir Krievijas Federācijas armijas ģenerālis, kopš 2012. gada Krievijas Federācijas Bruņoto spēku ģenerālštāba priekšnieks un Aizsardzības ministra pirmais vietnieks. Krievijas bruņoto spēku stratēģijas (t.s. "Gerasimova doktrīnas") galvenais autors. Viens no Krievijas 2022. gada iebrukuma Ukrainā vadītājiem.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1955. gadā Tatārijas APSR galvaspilsētā Kazaņā strādnieku ģimenē. Mācījās Kazaņas Suvorova kara skolā (1971—1973), Kazaņas augstākajā tanku vadības skolā (1973—1977) un Maskavas Bruņutanku karaspēka militārajā akadēmijā (1984—1987). Pēc akadēmijas absolvēšanas bija Baltijas kara apgabala tanku pulka un pēc tam motorizēto strēlnieku divīzijas štāba priekšnieks.
Pēc PSRS sabrukuma viņš bija Baltijas kara apgabala 144. gvardes motorstrēlnieku divīzijas un pēc Krievijas armijas izvešanas no Baltijas Ziemeļrietumu spēku grupas komandieris (1993—1995). Pēc tam turpināja studijas Krievijas Bruņoto spēku Ģenerālštāba Militārajā akadēmijā (1995—1997).

Pēc Ģenerālštāba akadēmijas beigšanas Gerasimovs bija armijas komandiera pirmais vietnieks Maskavas militārajā apgabalā un 58. armijas komandieris Ziemeļkaukāza militārajā apgabalā Otrā Čečenijas kara laikā. 2006. gadā viņu iecēla par Ļeņingradas militārā apgabala komandieri, 2009. gadā par Maskavas militārā apgabala komandieri un Ģenerālštāba priekšnieka vietnieku, bet 2012. gada aprīlī par Centrālā militārā apgabala komandieri un 2014. gadā par armijas ģenerāli.
2014. un 2015. gadā koordinēja Krievijas atbalstītās militārās operācijas Donbasa kara un Sīrijas pilsoņu kara laikā.
Krievijas—Ukrainas—NATO krīzes laikā 2021. gada 9. decembrī Gerasimovs brīdināja Ukrainas valdību nemēģināt lietot militāro spēku Donbasā un uzsvēra, ka "informācija par Krievijas it kā gaidāmo iebrukumu Ukrainā ir meli".

Gerasimova doktrīna 
Gerasimovs izstrādāja jauno Krievijas bruņoto spēku stratēģisko doktrīnu, apvienojot militāro, tehnoloģisko, informācijas, diplomātisko, ekonomisko, kultūras un citu taktiku, lai sasniegtu stratēģiskus mērķus. Doktrīna paredz nemilitāro un militāro darbību attiecību kā 4:1 un informatīvā kara vadīšanu.

Nemilitārās darbības 
 Koalīciju un alianses veidošana
 Politiskais un diplomātiskais spiediens
 Ekonomiskās sankcijas
 Ekonomiskā blokāde
 Diplomātisko attiecību pārtraukšana
 Politiskās opozīcijas veidošana
 Opozīcijas spēku darbības vadīšana
 Pretinieka valsts ekonomikas pārveide uz militāriem pamatiem
 Konflikta atrisināšanas meklējumi
 Pretinieka valsts politiskās vadības maiņa
 Pasākumi spriedzes mazināšanai pēc politiskās vadības maiņas

Militārās darbības 
 Stratēģiskās atturēšanas pasākumi
 Stratēģiskā karaspēka izvietošana
 Militāro operāciju veikšana
 Miera uzturēšanas operācijas

Atsauces

Ārējās saites 

1955. gadā dzimušie
Krievijas militārpersonas
Tatarstānā dzimušie
Ar Aleksandra Ņevska ordeni apbalvotie (Krievija)
Ar Goda ordeni apbalvotie
Krievijas Federācijas Varoņi
Dūkstu drudzenīte

Dūkstu drudzenīte () ir augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī. Savvaļā tā ir sastopama Eiropā, galvenokārt jūras piekrastē, kā arī mēreni mitrās pļavās, starpkāpu ieplakās, dažādās atmatās, parasti vietās ar skraju veģetāciju. Latvijā šī suga ir sastopama reti gandrīz visā valsts teritorijā, neiekļaujot austrumdaļu, pārsvarā jūras piekrastē. Daži autori to iekļauj rūgtās drudzenītes (Gentiana amarella) sastāvā kā pasugu Gentiana amarella. ssp. uliginosa.

Pļavu mēslošanas un meliorācijas dēļ izplatība samazinās, jo augs jutīgi reaģē uz biotopa pārmaiņām. Augu suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija 
Dūkstu drudzenīte ir viengadīgs, 5-15 cm garš lakstaugs ar stāvu, kailu stublāju, kurš parasti nezaro vai zaru maz. Stublājs sastāv no 1-3 posmiem, galotnes posms kopā ar ziedkātu ir vismaz tikpat garš vai garāks nekā stublāja pārējā daļa.

Auga lapas ir lancetiskas, sēdošas, 1-3 cm garas un 0,4-1 cm platas. Pie stublāja pamata lapu rozetes nav. Ziedam parasti ir 5 (dažreiz 4) kopā saaugušas kauslapas un vainaglapas. Stobrveidīgais vainags ir aptuveni kausa garumā. Vainaglapas ir zili violetas, 1-2 cm garas. Zieda rīklīte ir ar bārkstiņu vainagu. Auglis ir divvāršņu pogaļa. Zied augustā un septembrī.

Atsauces

Ārējās saites 

Drudzenītes
Genciānu dzimta
Genciānu rinda
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Lauka drudzenīte

Lauka drudzenīte () ir mainīga izskata augu suga genciānu dzimtas drudzenīšu ģintī, kurā nodala vairākas pasugas. Savvaļā tā ir nevienmērīgi sastopama Eiropā - reti Eiropas dienvidu un centrālajā daļā, taču salīdzinoši biežāk ziemeļrietumu daļā, pļavās un piejūrās. Baltijas jūras austrumu piekrastē ir sastopama ļoti reti - galvenokārt pasuga G.c. ssp. baltica (Murb.) Á. et D.Löve (syn. G. baltica (Murb.) Börner).

Ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā.

Morfoloģija 
Lauka drudzenīte ir divgadīgs, 3-25 cm garš, tumši zaļš un drukns lakstaugs. Stublājs ir taisns, kails, tas pie pamata vai stublāja lejasdaļā zaro. Auga zari ir īsi un stāvi. Pie stublāja pamata nereti ir iepriekšējā gada rozetes lapu paliekas.

Apakšējās lapas rozetē ir otrādi olveidīgas vai lāpstveidīgas, aptuveni 1,2-3 cm garas un 0,5-1 cm platas, to gals ir strups vai noapaļots, tās ir visplatākās lapu augšdaļā. Stublāja apakšējās lapas ir iegarenas, strupas, aptuveni 1,3-2 cm garas un ap 0,5 cm platas. Augšējās lapas ir iegarenas vai lancetiskas, to mala ir sīki dziedzeraini skropstaina.

Ziedu ir nedaudz - parasti 5-15. Tie ir skarveidīgā ziedkopā stublāja un zaru galā un augšējo lapu žāklēs. Kauss ir zvanveidīgs, aptuveni 1-2 cm garš. Divi no kausa zobiņiem ir smaili un plati olveidīgi, pārsedzas ar diviem pamīšus šauri lineāriem un smailākiem zobiņiem. Zieda vainags ir četrdaļīgs, stobrveida un tumšzils. Tas ir aptuveni 1,5-3 cm garš un ap pusotru reizi garāks nekā kauss, vainaga daivas ovālas. Auglis ir divvāršņu pogaļa ar īsu kātiņu.

Pēc ziedēšanas laika un stublāja posmu skaita nodala 2 pasugas:

 ar 3-5 posmiem, zied no maija līdz jūlijam; vai 
 ar 4-11 posmiem, zied vēlu rudenī - no jūlija beigām līdz oktobrim.

Atsauces 

Drudzenītes
Genciānu dzimta
Genciānu rinda
STV

STV Pirmā! ir latviešu televīzijas kanāls, kurš sāka raidīt 2015. gadā. Kanāls ir piemērots sieviešu auditorijai. Kanāls pieder uzņēmumam Tet. Kanālā raida savas programmas (Piemēram: Māmiņu klubs, kuru agrāk raidīja pa TV3).
Ziemas svertija

Ziemas svertija () ir mainīga paskata augu suga genciānu dzimtas svertiju ģintī, kurai nodala vairākas pasugas.

Augu suga ir ierakstīta Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 1. kategorijā.

Izplatība 
Savvaļā tā ir sastopama Centrāleiropā, Āzijā un Ziemeļamerikas rietumdaļā - strautu malās un avotu izplūdes vietās uz klintīm. Baltijas reģionā ir sastopama ļoti reti, pārsvarā purvos, skrajos un purvainos mežos, kā arī avotainās palieņu pļavās. Salīdzinoši blīvākais atradņu apvidus Baltijā ir Igaunijā - Emajegi baseina upju palienēs. Latvijā ziemas svertija ir sastopama ļoti reti - tā 1955. gadā tika konstatēta netālu no Kuldīgas, taču atradnes vietā tika veikti kūdras izrakumi, tādējādi iznīcinot tobrīd vienīgo zināmo auga atradnes vietu. Šo sugu uzskatīja par izzudušu valsts teritorijā līdz 2004. gadam, kad to atrada avoksnājā Sudas purva apkaimē.

Morfoloģija 
Ziemas svertija ir daudzgadīgs, 20-60 cm garš lakstaugs. Tam ir ložņājošs saknenis, kails, stāvs un augšdaļā zarojošs stublājs.

Augam ir rozetes lapas un stublāja lapas. Rozetes lapas ir olveidīgas, 4-8 cm garas un 2-5 cm platas un tām ir garš, spārnains kāts. Stublāja lapu ir nedaudz, tās ir eliptiskas vai iegareni lancetiskas, 1-3 cm garas un 0,5-1 cm platas, pretējas, sēdošas vai mazliet skaujošas. Visu lapu plātne ir kaila, tām ir gluda mala, strups vai (stublāja lapām) dažreiz smails gals.

Ziedi ir izvietoti skrajā, vairāk vai mazāk piramidālā skarā stublāja un zaru galā. Ziedu kauslapas un vainaglapas ir gandrīz līdz pamatam dalītas 5 daļās. Kauslapas ir zaļas, īlensmailas, aptuveni 0,5-0,8 cm garas. Vainaglapas ir lancetiskas, 0,7-1,2 cm garas, tās ir gari nosmailotas, zili violeti svītrainas. Pie katras vainaglapas pamata atrodas divas nektāra bedrītes ar melnsarkanām bārkstīm. Auglis ir olveidīga, 1-1.5 cm gara divvāršņu pogaļa.

Zied jūlija beigās un augustā.

Atsauces

Ārējās saites 

Svertijas
Genciānu dzimta
Genciānu rinda
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Genciānu dzimta

Genciānu dzimta () ir gandrīz kosmopolītiskas izplatības viengadīgu un daudzgadīgu lakstaugu (reti koku) dzimta genciānu rindā.

Dzimtai ir raksturīgas veselas lapas, kas uz stublājas parasti ir pretējas vai izvietotas mieturos; pielapju nav, kā arī ziediem ir raksturīgas 4-5, kopā saaugušas kauslapas un vainaglapas.

Zināmas līdz 1650 sugām, kurām visaugstākais izplatības biežums ir mērenā klimata un subtropu joslas kalnu apvidos. Latvijā atmatās, pļavu un zāļu purvos ir sastopamas 8 sugas:

 Čemuru augstiņš (Centaurium erythraea),
 Jūrmalas augstiņš (Centaurium littorale),
 Skaistais augstiņš (Centaurium pulchellum),
 Krustlapu drudzene (Gentiana cruciata),
 Tumšzilā drudzene (Gentiana pneumonanthe),
 Rūgtā drudzenīte (Gentianella amarella),
 Lauka drudzenīte (Gentianella campestris),
 Dūkstu drudzenīte (Gentianella uliginosa),
 Ziemas svertija (Swertia perennis).

Atsauces

Ārējās saites 

Genciānu dzimta
Genciānu rinda
Divdīgļlapji
Borodjanka

Borodjanka () ir pilsētciemats Ukrainas Kijivas apgabalā, uz ziemeļrietumiem no galvaspilsētas Kijivas Zdvižas upes krastos. Administratīvi pakļauts Bučas rajonam.

Vēsture 
Vēstures avotos pirmoreiz minēta 1190. gadā kā Kozjatiči (Козятичі). 1509. gadā minēta kā muižniekam Makarevičam piederošs Borodjankas ciems. 1660. gadā Krievijas cars Aleksejs to dāvājis Kijevas Mihaila klosterim, bet Polijas valdība dāvinājumu neatzina. Vēlāk ciems vairākkārt mainījis īpašniekus, pēdējais — Josifs Šembeks.

1891. gadā Borodjanka bija Kijivas apriņķa miests ar 1800 iedzīvotājiem, tur bija ādnieku un audēju darbnīcas, divas dzirnavas, pareizticīgo un katoļu baznīcas. 1923. gadā kļūst par rajona centru. 1974. gadā ciematā uzbūvēja Kijivas ekskavatoru rūpnīcas filiāli, kas veicināja ciemata strauju izaugsmi.

2022. gada Krievijas iebrukuma laikā ciemats stipri nopostīts.

Atsauces 

Ukrainas pilsētciemati
Kijivas apgabals
Terenss Manns

Terenss Stenlijs Manns (; dzimis  Ņujorkā) ir amerikāņu basketbolists, spēlē uzbrūkošā aizsarga un vieglā uzbrucēja pozīcijā. 2022. gadā pārstāv Nacionālās basketbola asociācijas (NBA) klubu Losandželosas "Clippers".

T. Manns ir dzimis Ņujorkā, Bruklinā, bet audzis Lovelā, Masačūsetsas štatā. Viņa vecāki ir cēlušies no Sentlūsijas.

Karjera 
Pēc labas vidusskolu basketbola karjeras T. Manns nokļuva Floridas Štata Universitātē, kur nospēlēja visas četras augstskolu basketbola sezonas.

2019. gada NBA draftā Losandželosas "Clippers" viņu izvēlējās otrajā kārtā ar kopējo 48. numuru. Spēlēja 2019. gada NBA Vasaras līgā un pēc tās noslēdza līgumu ar "Clippers". Pirmajā NBA sezonā pārstāvēja arī "Clippers" G Līgas komandu Agua Caliente Clippers, taču otrajā sezonā nostiprinājās kā stabils spēlētājs galevanās komandas rotācijā. 2020. gada izslēgšanas spēlēs T. Manns nospēlēja izšķirīgu lomu, "Clippers" pirmo reizi vēsturē sasniedzot Rietumu konferences finālu: tieši viņa gūtie 39 punkti 6. spēlē pret Jūtas "Jazz", kad traumas dēļ nevarēja spēlēt komandas līderis Kavai Leonards, palīdzēja gūt izšķirīgo uzvaru ar 131–119 un sērijā 4–2.

Atsauces

Ārējās saites 

1996. gadā dzimušie
Ņujorkā dzimušie
ASV basketbolisti
Uzbrūkošie aizsargi
Vieglie uzbrucēji
Losandželosas "Clippers" spēlētāji
Drudzenes

Drudzenes () ir augu ģints genciānu dzimtā. Ģints pārstāvjiem ir raksturīgi lieli, zvanveidīgi ziedi, kuri ļoti bieži ir koši zilā krāsā. Šajā ģintī ir vismaz 400 augu sugu, no kurām 2 ir sastopamas Latvijā:

 Krustlapu drudzene (Gentiana cruciata),
 Tumšzilā drudzene (Gentiana pneumonanthe).

Ģints savu latīnisko nosaukumu "Gentiana" ir ieguvusi par godu Ilīrijas valdniekam Gentijam, kurš pirmais ģints pārstāvjiem konstatēja tonizējošas (medicīniskas) īpašības.

Atsauces 

Drudzenes
Genciānu dzimta
Genciānu rinda
Nepabeigti raksti par botāniku
Ukrainas neatkarības iela

Ukrainas neatkarības iela ir iela Rīgas Centra apkaimē ("Klusajā centrā"), kas sākas no Kalpaka bulvāra un beidzas krustojumā ar Nikolaja Rēriha ielu, aiz kura turpinās kā Antonijas iela. Ielā ir vienvirziena satiksmes kustība virzienā no Rēriha ielas. Ielai ir asfalta segums.

Vēsture 
Pirmo reizi Rīgas adrešu grāmatās atrodama 1867. gadā ar nosaukumu 1. Ganību iela (), 1885. gadā pirmo reizi tiek minēta ar nosaukumu Antonijas iela (, ). Ielas apbūve veidojusies galvenokārt 1901.—1913. gadā.

Pēc Latvijas okupācijas 1941. gadā ielu pārdēvēja rakstnieka Leona Paegles vārdā, bet 1942. gadā ķirurga Ernsta Bergmaņa vārdā (), no 1944. gada tā atkal bija Leona Paegles iela. Pēc Latvijas neatkarības atjaunošanas 1994. gadā ielai tika atjaunots oriģinālais nosaukums.

2022. gada Krievijas iebrukuma Ukrainā dēļ Rīgas dome 10. martā nolēma Antonijas ielas sākumposmu, kur atrodas Krievijas vēstniecība, līdz Rēriha ielai pārdēvēt par Ukrainas neatkarības ielu. Līdzīgi, pārdēvējot ielas posmu, kur atrodas Krievijas vēstniecība, rīkojās arī Viļņas pilsēta, attiecīgo posmu nosaucot par Ukrainas varoņu ielu.

Ielu savienojumi 
Ukrainas neatkarības iela ir savienota ar šādām ielām:

 Kalpaka bulvāris (T veida krustojums),
 Nikolaja Rēriha iela/Antonijas iela (T veida krustojums).

Ievērojamas ēkas 

 Ukrainas neatkarības iela 1, Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs
 Ukrainas neatkarības iela 2, Krievijas Federācijas vēstniecība

Skatīt arī 

 Centrs

Atsauces 

Ielas Rīgas centrā
Nikolaja Rēriha iela

Nikolaja Rēriha iela ir iela Rīgas Centra apkaimē ("Klusajā centrā"), kas sākas no Elizabetes ielas un beidzas krustojumā ar Ukrainas neatkarības ielu un Antonijas ielu. Ielā ir vienvirziena satiksmes kustība virzienā uz Elizabetes ielu. Ielai ir betona bruģa segums. Visā tās garumā ielai ir dzīvojamās zonas statuss, šeit atrodas pārsvarā dzīvojamās ēkas, kā arī atsedzas apkārtējo kvartālu iekšpagalmi.

Iela nosaukta krievu gleznotāja un domātāja Nikolaja Rēriha, kurš viesojies arī Rīgā, vārdā. Tā ir vienīgā viņa vārdā nosauktā iela pasaulē.

Ielu savienojumi 
Nikolaja Rēriha iela ir savienota ar šādām ielām:

 Elizabetes iela (T veida krustojums)
 Ukrainas neatkarības iela / Antonijas iela (T veida krustojums)

Ievērojamas ēkas 
 Paula Stradiņa Medicīnas vēstures muzejs (adrese: Ukrainas neatkarības iela 1)

Skatīt arī 
 Centrs

Atsauces 

Ielas Rīgas centrā
Cūknātru dzimta

Cūknātru dzimta () ir augu dzimta panātru rindā. Dzimtas pārstāvjiem raksturīgi divpusēji simetriski (zigotmorfi) vai radiāli simetriski (aktinomorfi) ziedi. Šai dzimtai ir kosmopolītisks izplatības areāls, taču lielākā daļa sugu ir sastopamas mērenā klimatā, kā arī kalnos tropu apvidos.

Sistemātika 
Senāk šajā dzimtā tika iekļautas aptuveni 275 ģintis un vairāk nekā 5'000 augu sugu, taču, veicot ģenētiskus pētījumus, tika konstatēts, ka daudzas ietvertās ģintis patiesībā ir polifilētiskas, tādējādi radot nepieciešamību veikt krasas izmaiņas dzimts klasifikācijā. Daudzas ģintis ir pārvietotas uz citām dzimtām panātru rindā - galvenokārt uz ceļteku dzimtu (piemēram, veroniku ģints) un brūnkāšu dzimtu (piemēram, žibulīšu ģints), kā arī uz citām - jaunām dzimtām.

Saskaņā ar 2016. gada APG IV sistēmu (segsēkļu klasifikācijas taksonomiskā sistēma) tiek uzskatīts, ka cūknātru dzimts sevī ietver 62 ģintis, kurās ir apzinātas aptuveni 1830 sugas.

Pielietojums 
Cūknātru dzimtā ir iekļauti vairāki tautas medicīnā izmantoti augi, it sevišķi ģintīs:

 Cūknātres (Scrophularia),
 Deviņvīruspēks (Verbascum).

Atsauces 

Cūknātru dzimta
Panātru rinda
Nepabeigti raksti par botāniku
Baykar Bayraktar TB2

Bayraktar TB2 (no turku valodas "karognesējs" ) ir vidēja augstuma ilgstoša lidojuma (MALE) bezpilota kaujas lidaparāts (UCAV), kas spēj veikt attālināti vadītas vai autonomas lidojumu darbības. To ražo Turcijas uzņēmums Baykar Defense galvenokārt Turcijas bruņotajiem spēkiem. Lidaparātu uzrauga un kontrolē apkalpe zemes vadības stacijā, ieskaitot ieroču izmantošanu. Šī bezpilota lidaparāta izstrādi vadīja MIT absolvents Seldžuks Bairaktars.

2021. gada 26. novembrī bezpilota lidaparāts TB2 bija veicis jau 400 000 lidojuma stundu visā pasaulē. Lielākais TB2 bezpilota lidaparātu operators ir Turcijas militārais sektors, taču eksporta modelis ir pārdots vairākām citām valstīm. Turcija bezpilota lidaparātu plaši izmantojusi triecienos Kurdistānas strādnieku partijas (PKK) un Tautas aizsardzības vienību (YPG) objektiem Irākā un Sīrijā. 2020. gada Kalnu Karabahas karā to izmantoja Azerbaidžāna, bet 2022. gadā Krievijas iebrukuma Ukrainā laikā tos sekmīgi izmantoja Ukrainas spēki.

Atsauces 

Bezpilota lidaparāti
Oleksijs Rezņikovs

Oleksijs Rezņikovs (; dzimis  Ļvivā) ir Ukrainas jurists un politiķis, kopš 2021. gada Ukrainas aizsardzības ministrs.

Politiskā karjera 
Rezņikovs strādājis Kijevas administrācijā — bijis Kijevas pilsētas domes mēra vietnieks-sekretārs no 2014. gada jūnija līdz 2015. gada decembrim, un Kijevas pilsētas administrācijas vadītāja vietnieks no 2016. līdz 2018. gadam.

No 2015. līdz 2016. gadam Rezņikovs bija Ukrainas Nacionālās delegācijas vadītājs Eiropas Padomes Vietējo un reģionālo pašvaldību kongresā. 2020. gada 5. maijā prezidents Volodimirs Zelenskis viņu izvēlējās par Ukrainas pārstāvi trīspusējās kontaktgrupas Politikas apakšgrupā. Kontaktgrupa risināja jautājumus par Donbasa kara noregulējumu.

2020. gada 4. martā Rezņikovs kļuva par premjerministra vietnieku, Ukrainas Īslaicīgi okupēto teritoriju reintegrācijas ministru Denisa Šmihaļa valdībā. 2021. gada 4. novembrī kļuva par Ukrainas aizsardzības ministru.

Personīgās aizraušanās 
Rezņikovs piedalījies trofeju un rallijreidos, nodarbojas ar niršanu, tenisu un slēpošanu. Uzņēmis amatieru īsfilmas People-quad un People-ATV: Elusive Again. Veicis vairāk nekā 260 niršanas, 163 lēcienus ar izpletni un desmitiem tūkstošu kilometrus ar motorizētiem visurgājējiem pa nelīdzenu reljefu.

2009. gadā viņš piedalījās Silk Way Dakaras rallijā kā otrais pilots un stūrmanis. Rallijs norisinājās trīs valstu (Krievijas, Kazahstānas un Turkmenistānas) teritorijā un Karakuma tuksnesī.

Divkārtējs Ukrainas trofeju reida sudraba medaļas ieguvējs (2011–2012); Ukrainas trofeju reida čempions (2013); Ukrainas sporta meistars motosportā.

Atsauces

Ārējās saites 

1966. gadā dzimušie
Ukrainas politiķi
Ļvivā dzimušie
Ivans Mazepa

Ivans Mazepa (, 1639 – 1709) bija Ukrainas kazaku hetmanis, kura vadībā Lielā Ziemeļu kara laikā 1708.–1709. gadā notika Aizkrāces kazaku sacelšanās pret Krievijas caru Pēteri I.

Dzīvesgājums 
Cēlies no ukraiņu kazaku šļahtas, mācījās Kijivas garīgajā akadēmijā. Nosūtīts audzināšanā uz Polijas karaļa galmu, bet romantisko piedzīvojumu dēļ bija spiests to atstāt un iestāties hetmaņa Dorošenko, vēlāk hetmaņa Samoiloviča dienestā.

Pēc neveiksmīgā karagājiena pret Krimas hanisti kazaki Mazepu 1687. gadā ievēlēja par savu hetmani. Ilgus gadus hetmanis Mazepa atturēja Krimas hana karaspēku no iebrukuma Krievijas caristē. Piedalījās Krievijas cara Pētera I karagājienā pret Osmaņu impēriju un Azovas cietokšņa ieņemšanā (1695–1696). 
Lielā Ziemeļu kara laikā Mazepa sāka slepenas sarunas ar Zviedrijas karali Kārli XII par pāriešanu viņa pusē.

1708. gadā hetmanis Mazepa ar 5000 kazakiem pievienojās Zviedrijas karaspēkam un izlaida uzsaukumu Ukrainai sacelties pret Krieviju. Pēteris I 1708. gada 16. novembrī atcēla Mazepu no hetmaņa amata, bet Meņšikovs nodedzināja Mazepas rezidenci Baturinu. 
Kad Kārlis XII 1709. gada 8. jūlijā zaudēja Poltavas kauju, Mazepa kopā ar viņu aizbēga uz Benderiem un tur mira.

Atsauces 

1639. gadā dzimušie
1709. gadā mirušie
Ukrainas hetmaņi
Kalnu lauvmutīte

Kalnu lauvmutīte () ir augu suga ceļteku dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropas dienvidu, centrālajā un rietumu daļā, kā arī Rietumāzijā. Eiropas ziemeļu daļā, tostarp Latvijā, kalnu lauvmutīte ir uzskatāma par ievazātu augu.

Morfoloģija 
Kalnu lauvmutīte ir viengadīgs, 15-70 cm garš lakstaugs. Stublājs ir vienkāršs vai zarojošs, stāvs vai pacils un tas augšdaļā ir dziedzermatains. Auga lapas ir lancetiskas vai lineāras, 2,5-5 cm garas un 0,2-0,7 cm platas, gandrīz sēdošas, apmatotas un izvietotas diezgan blīvi uz stublāja.

Ziedi ir izvietoti stublāja un zaru galu lapu žāklēs skrajās ziedkopās. Kauss ir 1-1,8 cm garš, dalīts gandrīz līdz pamatam. Kausa daļas ir lineāras, apmatotas un aptuveni vainaga garumā vai to mazliet pārsniedz. Vainags ir gaišsārts, 1,2-1,8 cm garš; pamata daļā ir stobrveidīgs, galā divlūpains. Ziedam pieša nav. Uz augšlūpas un apakšlūpas ir tumšāku garensvītru zīmējums, pie apakšlūpas pamata gaišāks plankums. Auglis ir slīpi olveidīga, 0,7-1 cm gara dziedzermataina divcirkņu pogaļa. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces 

Lauvmutītes
Ceļteku dzimta
Panātru rinda
Pielaide (inženierija)

Pielaide (vispārīgi apzīmē ar T no franču tolérance) inženierijā ir starpība starp lielāko un mazāko novirzes robežvērtību. Novirze ir reālās parametra vērtības atšķirība no uzdotās parametra vērtības: nominālā izmēra, masas vai citiem parametriem. Pielaide var tikt uzstādīta izstrādājumu ģeometriskajiem izmēriem — ģeometriskā pielaide, kā arī mehāniskajām, fiziskajām, ķīmiskajām īpašībām — funkcionālā pielaide. Pieļaujama ir jebkura parametra vērtība, kas ietilpst ar pielaidi noteiktajā intervālā.

Nosakot pielaides kādam izstrādājumam, jāievēro, ka jo mazākas pielaides noteiktas šim izstrādājumam, jo lielākas būs tā ražošanas izmaksas, taču jo mazāka pielaide, jo augstāka būs salāgojumu precizitāte, kas parasti nodrošina labākus ekspluatācijas rādītājus.

Pielaides lauks 
Pielaides tiek attēlotas grafiski ar pielaižu laukiem. Horizontāli tiek novilkta nulles līnija, kas atbilst nominālizmēram, no tās nogriežņu veidā tiek atliktas izmēru novirzes: pozitīvās virs nulles līnijas, negatīvās — apakš tās. Zona starp augšējo un apakšējo novirzi ir pielaides lauks. Šo lauku nosaka pielaides lielums un tās novietojums attiecībā pret nominālizmēru. Pielaides lauks tiek zīmēts mērogā, noviržu lielumi tiek uzrādīti mikrometros.

Kvalitāte 
Izmēru precizitāti gludos salāgojumos nosaka kvalitātes, kurās pielaides mainās pēc noteikta likuma atkarībā no nominālā diametra. (Vītņotiem salāgojumiem u.c. pastāv precizitātes klases) Katrai kvalitātei ir savs savs kārtas numurs, jo tas lielāks, jo lielāka pielaide. Kvalitāšu pielaides apzīmē ar burtiem IT kopā ar kvalitātes numuru, piemēram, IT2.

Pielaides lielumu no 5. līdz 18. kvalitātei nosaka pēc formulas , kur i (nominālizmēriem līdz 500 mm i mazais, virs 500 mm — I lielais) ir pielaides vienība, a ir pielaides vienību skaits — katrai kvalitātei pastāvīgs lielums. Pielaides vienība izsaka pielaides atkarību no nominālizmēra, izmēriem līdz 500 mm  (μm), izmēriem virs 500 mm  (μm), kur Dm ir intervāla ģeometriskais vidējais diametrs (mm).

Virsmas formas un novietojuma pielaide 

Virsmu novietojuma pielaides var būt atkarīgas vai neatkarīgas. Novietojuma atkarīgās pielaides lielums mainās atkarībā no salāgojamo virsmu faktiskajiem izmēriem. Neatkarīgā pielaide ir nemainīga visām viena nosaukuma detaļām un nav atkarīga no salāgojamo virsmu faktiskajiem izmēriem.

Skatīt arī 

 Sēža
 Savstarpējā apmaināmība

Inženierija
Mašīnbūve
Mehānismu detaļas
Metroloģija
Belveders

Belveders, belvedere (itāļu belvedere — 'daiļais skats') ir viegla celtne paaugstinājumā, no kuras var aplūkot apkārtni. Belveders var arī nebūt atsevišķa celtne, bet tikai kādas celtnes augšdaļa.

Belvedera jēdzienu sāka izmantot Renesanses laikā Itālijā.

Arhitektūra
Arhitektūras elementi
Babas rags

Babas rags () ir zemesrags Turcijā, Mazāzijas pussalas ziemeļrietumos, Āzijas kontinenta galējais rietumu punkts, ko apskalo Egejas jūra. Līdzās zemesragam atrodas Babakales ciems. Senākos laikos zemesragā atradās bāka, saukta par Lektonu un tā minēta vairākos seno ģeogrāfu un rakstnieku darbos, tajā skaitā Homēra Iliādā.

Atsauces 

Āzijas ģeogrāfija
Turcijas ģeogrāfija
Āzijas ekstrēmi
Priekšēnu pilskalns

Priekšēnu pilskalns (arī Pumpiņkalns, Pūpolu kalns) atrodas Vidzemē, Madonas novada Sausnējas pagastā, Ogres upes kreisajā krastā lejpus Vēģupītes ietekai Ogrē. Pirmās ziņas par Priekšēnu pilskalnu 1935. gadā sniedza J. Mustaps, bet plašāk to 1981. gadā aprakstīja Juris Urtāns.

Pilskalns ir atsevišķs 10 m augsts apmēram ziemeļu-dienvidu virzienā orientēts kalns, gar kura ziemeļu galu tek Ogres upe. Pilskalnam rietumos pieslēdzas apmetnes vieta. Pilskalna plakuma, kas  plānā atgādina izstieptu trijstūri, izmēri ir 60 x 20 metri. Plakumā un apmetnē pilskalna pakājē konstatēts intensīvs melns kultūrslānis, kurā atrastas bezripas trauku lauskas. Pilskalna datējums nav pētīts, tomēr kalna veids, bezripas keramika un ziņas, ka tuvējā kapulaukā atrasts akmens cirvis, varētu liecināt, ka piemineklis attiecināms uz pilskalnu pastāvēšanas agrīniem periodiem.

Foto galerija

Ārējās saites 
 Priekšēnu pilskalns portālā Latvijas pilskalni
 

Pilskalni Vidzemē
Sausnējas pagasts
Arheoloģiskie pieminekļi Latvijā
Kājauti

Kājauti ir auduma gabali kāju aptīšanai pirms zābaku vai puszābaku uzaušanas. Kājauti aizsargā kājas no apavu iekšdaļas berzēšanas.

Kājautus izmantoja daudzas tautas un ciltis senajos laikos. Vēlāk, līdz pat jaunākajiem laikiem, kājauti bija izplatīti daudzu valstu bruņotajos spēkos.

Priekšrocības 

 Atšķirībā no kājautiem zeķes armijas zābakos (vai citos apavos ar raupju iekšpusi) ātri saplīst.
 Ilgstoši pārvietojoties (staigājot, skrienot), zeķes noslīd no potītes uz pēdu, turpretim ar pareizi apsietiem kājautiem tā nenotiek.
 Uztinot kājautus vairākos slāņos, iespējams valkāt lielāka izmēra apavus.
 Salīdzinot ar zeķēm, lielu daudzumu kājautu ir parocīgāk mazgāt, netērējot laiku to šķirošanai pēc izmēra un pāriem.
 Par kājautiem var izmantot jebkuru pietiekoši lielu auduma gabalu.

Trūkumi 

 Kājautu uztīšanai nepieciešams veltīt vairāk laika, nekā uzvelkot zeķes.
 Atšķirībā no zeķēm kājautus nevar valkāt bez apaviem, jo tie tūlīt attinas.
 Pareiza kājautu uztīšana ir atsevišķi jāapgūst.

Apavi
Gina Viegliņa-Valliete

Gina Viegliņa-Valliete (dzimusi Gaļina Viegliņa , mirusi ) bija latviešu skolotāja, literāte, publiciste un novadpētniece.

Dzīvesgājums 
G. Viegliņa augusi bērnunamā Kalkūnē, pēc tam Rīgas 3. bērnunamā un audžuģimenē. Darba gaitās strādājusi rūpnīcā VEF, bet vēlāk kopā ar dēlu pārcēlusies no Rīgas uz Valli, kur viņa bija vēstures skolotāja (līdztekus darbam VEF neklātienē pabeigusi vēstures studijas Latvijas Valsts Universitātē), ilgus gadus nostrādājot Valles vidusskolā.

Aktīvi darbojusies lieteratūrā — gan rakstījusi dzeju un grāmatas bērniem, gan grāmatas par novada vēsturi. Daudz darbojusies novadpētniecībā — veikusi nozīmīgāko iegudījumu Valles pagasta vēstures izpētē, lai gan pati nav cēlusies šeit, novadā ir ienācēja. Kopā ar ģeogrāfi Aiju Zaļaiskalni 2002. gadā izdevusi novada vēsturi aptverošu grāmatu "Valles pagasts". 2015. gadā G. Viegliņa-Valliete tika nosaukta par Vecumnieku novada Gada cilvēku.

Ārējās saites 
 Mūžībā devusies novadniece literāte Gina Viegliņa-Valliete Bauskas Dzīve

Atsauces 

1947. gadā dzimušie
2022. gadā mirušie
Latviešu rakstnieki
Dzejnieki
Latvijas pedagogi
Latviešu valodā rakstošie
Kertu Niskanena

Kertu Niskanena (; dzimusi  Oulu) ir somu distanču slēpotāja, četrkārtēja ziemas olimpisko spēļu medaļniece, divu pasaules čempionāta bronzas medaļu ieguvēja stafetē, vairāku pasaules kausa posmu uzvarētāja.

Viņas jaunākais brālis Īvo Niskanens arī ir distanču slēpotājs.

Karjera 
Pasaules čempionātos junioriem izcīnījusi divas bronzas medaļas stafetē (2007. un 2008. gadā). Guvusi panākumus arī Pasaules U-23 čempionātos, izcīnot divas zelta un divas bronzas medaļas.

Pasaules kausa sacensībās debitēja  Kūsamo. Pasaules čempionātā pirmo reizi piedalījās 2011. gadā Oslo, startēja tikai 10 km distancē klasiskajā stilā un ieņēma 8. vietu.  pirmo reizi kāpa uz goda pjedestāla Pasaules kausa posmos, ieņemot trešo vietu sprinta sacensībās Stokholmā. Pirmo uzvaru PK posmos izcīnīja  Lencerheidē, Šveicē, kas bija arī Tour de Ski posms, 10 km klasiskā stila distancē ar kopēju startu.

 Sočos izcīnīja divas sudraba medaļas: 4x5 km stafetē sievietēm, kā arī komandu sprintā, kur startēja kopā ar Aino Kaisu Sārinenu. Labāko rezultātu individuāli sasniedza 30 km distancē brīvajā stilā, finišējot 4. vietā. 2013.—2014. gada sezonā izcīnīja trešo vietu PK distanču kausa kopvērtējumā. Absolūtajā kopvērtējumā ieguva 5. vietu, kas ir viņas labākais sasniegums karjerā.

2015. gada Pasaules čempionātā Fālunā ieguva bronzas medaļu stafetē. Individuālajās distancēs divreiz finišēja 4. vietā: 15 km skiatlonā un 30 km distancē klasiskajā stilā. Arī 2017. gada Pasaules čempionātā Lahti izcīnīja bronzu stafetē.

 Phjončhanā labāko rezultātu individuāli sasniedza 30 km distancē, ieņemot 6. vietu, bet stafetē Somijas komandas sastāvā bija 4. vietā. Viņa bija spiesta izlaist 2021. gada Pasaules čempionātu pēc tam, kad tika atklāts mazā liela kaula lūzums pēc PK sacensībām Fālunā 2021. gada janvārī.

 PK posmā Lencerheidē 10 km distancē klasiskajā stilā uzvarēja vienā dienā ar savu brāli Īvo, kas izcīnīja uzvaru 15 km distancē.  Pekinā izcīnīja sudraba medaļu 10 km distancē klasiskajā stilā un bronzu 30 km distancē brīvajā stilā ar kopēju startu.

Atsauces

Ārējās saites 

1988. gadā dzimušie
Ziemeļpohjanmā dzimušie
Somijas distanču slēpotāji
Somijas sportisti 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Distanču slēpotāji 2022. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
2022. gada ziemas olimpisko spēļu medaļnieki
Somijas olimpiskie sudraba medaļnieki
Somijas olimpiskie bronzas medaļnieki
Olimpiskie sudraba medaļnieki distanču slēpošanā
Olimpiskie bronzas medaļnieki distanču slēpošanā
Sīkziedu žibulītis

Sīkziedu žibulītis () ir augu suga brūnkāšu dzimtā. Savvaļā tā ir sastopama Skandināvijā, Centrāleiropā un Rietumeiropā. Latvijā ir sastopama reti - galvenokārt Baltijas jūras piekrastē Kurzemē, kāpu mežos un sausās pļavās.

Sīkziedu žubulītis ir ierakstīts Baltijas jūras reģiona Sarkanajā grāmatā un Latvijas Sarkanajā grāmatā 2. kategorijā.

Morfoloģija 
Sīkziedu žibulītis ir viengadīgs, 5-20 cm garš, kopumā ļoti slaids un skraji aplapots lakstaugs. Auga stublājs ir stāvs, tievs (diametrā ap 0,5 mm), sarkanīgi brūns, mazliet spīdīgs, zarains un kails.

Lapas ir sīkas, šauri olveidīgas, 0,3-0,6 cm garas un 0,2-0,4 cm platas. Tās ir cietas, it kā ādainas, spīdīgas, ar 3-4 smailiem zobiņiem katrā pusē. Lapas uz ir stublāja pretējas, sēdošas, parasti vairāk vai mazāk piespiestas pie stublāja. Ziedi ir izvietoti skrajā vārpā, to seglapas ir stāvas ar īlensmailiem zobiņiem. Zieda seglapas arī kailas. Vainags zili violets un divlūpains - uz apakšlūpas or tumšākas dzīslas un gaišs plankumu pie tās pamata. Auglis ir apmatota, otrādi olveida divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz septembrim.

Atsauces

Ārējās saites 

Žibulīši
Brūnkāšu dzimta
Panātru rinda
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Žibulīši
Latvijas flora
Latvijas Sarkanā grāmata
Īsais žibulītis

Īsais žibulītis () ir augu suga brūnkāšu dzimtā. Savvaļā tā ir plaši sastopama Eiropā, tostarp visā Latvijas teritorijā.

Dažāda lieluma sugas pārstāvju grupas aug sausās pļavās, mežmalās, īpaši piejūrā, kā arī karjeros un smiltājos, kuros ir skrajš veģetācijas segums.

Morfoloģija 
Īsais žibulītis ir viengadīgs, 5-20 cm garš lakstaugs. Tā stublājs ir stāvs, zarains (lai gan reizēm var būt arī vienkāršs), un blīvi klāts ar pagariem, lejupvērstiem matiņiem. Stublājam raksturīgi īsi posmi. Salīdzinājumā ar citiem žibulīšiem augs izskatās drukns.

Lapas ir olveidīgas, 0,5-1 cm garas un 0,3-0,7 cm platas; tām katrā pusē 3-5 smaili zobiņi. Ziedi ir izvietoti stublāja un zaru galā - cilindriskā, skrajā vārpā. Zieda vainags ir balts, 0,4-0,6 cm garš un divlūpains ar dzeltenu plankumu rīklītē.  Auglis ir divvāršņu pogaļa. Zied no jūlija līdz oktobrim.

Atsauces 

Žibulīši
Latvijas flora
Monika Rambāne

Monika Rambāne ir seriāla Sirdsmīļā Monika galvenā varone. Seriāls balstās ap Moniku, viņas vīru, abu divu draugiem Žanis Vimba un Hilda Vimba un viņu kaimiņiem. Monikas lomu spēlē aktrise Mirdza Martinsone.

Biogrāfija 
Seriāla zvaigzne. Ekscentriska mājsaimniece. Roberta sieva. Hildas labākā draudzene, taču abas bieži vien 'kašķējas'. Viltīga un smieklīga sieviete. Dažreiz greizsirdīga. Ļoti grib piedalīties Roberta koncertos klubā Flamingo, un dažreiz viņai izdodas Robertu pierunāt. Dažreiz Monikai Roberts liekas uzkrītošs un slinks.

Atsauces 

Izdomāti latviešu tēli
"Sirdsmīļā Monika"
Futbols 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs

Futbols 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs bija viens no 20 oficiālajiem olimpiskajiem sporta veidiem. Futbola sacensības tika aizvadītas no 1900. gada 20. septembrī un 23. septembrī. Tās notika Vensēnas velodromā, Parīzē. Sacensībās startēja 3 komandas, kopā 35 spēlētāji no 4 valstīm. Šī bija pirmā reize, kad futbols bija iekļauts olimpisko spēļu programmā, kaut gan FIFA šo un 1904. gada futbola olimpisko maču neatzīst īsti par turnīru.

Šajā reizē futbolā tika aizvadītas tikai divas spēlēs — Francija pret Beļģiju un Francija pret Lielbritāniju. Taču sākotnēji bija paredzēts, ka futbolā piedalīsies arī Vācijas un Šveices futbola komandas, taču tās neieradās.

Olimpisko zelta medaļu izcīnīja Lielbritānijas futbola komanda Upton Park F.C., sudraba medaļu ieguva Francijas futbola komanda Club Français. Savukārt bronzas medaļu ieguva Jauktās komandas futbola komanda Université de Bruxelles, kuru veidoja Beļģijas futbolisti un pa vienam Nīderlandes un Lielbritānijas futbolistam. Visām šīm komandām šis bija pirmais olimpiskais panākums, pirmās medaļas.

Sacensību kalendārs 
 — spēle

Medaļu ieguvēji

Medaļnieki

Medaļu sadalījums starp valstīm 

  — Pirmās izcīnītās olimpiskās medaļas valstij šajā sporta veidā
  — Pirmās izcīnītā zelta medaļas valstij šajā sporta veidā
  — Pirmās izcīnītā sudraba medaļas valstij šajā sporta veidā
  — Pirmās izcīnītā bronzas medaļas valstij šajā sporta veidā

Rezultāti 
1900. gada 20. septembrī notika futbola mačs Francija (Club Français) pret Lielbritāniju (Upton Park F.C.). Šajā mačā ar rezultātu 0—4 uzvarēja Lielbritānijas komanda. Ir zināms, ka divus vārtus iesita britu futbolists Džons Nikolass, bet pa vienam vārtam britu futbolisti Ričards Tērners un Džeks Zīlijs. Savulārt 1900. gada 23. septembrī notika futbola mačs start Franciju (Club Français) un Jaukto komandu (Université de Bruxelles). Šī mača rezultāts bija 6—2, Francijai uzvarot. Ir zināms, ka no Francijas 6 vārtiem vienu iesita Gastons Peltjē, taču pārējo vārtu autori nav zināmi, bet Jauktās komandas vārtu autori bija Ilērs Spaņogs un Hendriks van Hēkelums.

Spēļu rezultāti

Komandu statistika

Pārstāvētās valstis un sportisti 

Futbola sacensībās startēja 3 komandas, 35 spēlētāji, no 4 valstīm.

Iekavās norādīts pārstāvošo sportistu skaits.

Atsauces un piezīmes

Ārējās saites 
 Futbols 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (Sports Reference) 
 Futbols 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (Olympedia) 
 Futbols 1900. gada vasaras olimpiskajās spēlēs (Olympics) 
 

1900. gada vasaras olimpisko spēļu sporta veidi
 
1900