joelniklaus/EU_Wikipedias huggingface dataset:
Mirdza Šmithene

Mirdza Šmithene (dzimusi , mirusi ) bija latviešu aktrise.

Tēlojusi Jaunajā Rīgas teātrī (1908—1915), Jaunajā Pēterpils Latviešu teātrī (1915—1916), Latvijas Nacionālajā teātrī (vēlāk Drāmas teātris; 1916—1964). 

1945. gadā saņēmusi Latvijas Teātra biedrības balvu. 1929. gadā apbalvota ar piektās šķiras Triju Zvaigžņu ordeni. 1954. gadā piešķirts Latvijas PSR Nopelniem bagātās skatuves mākslinieces goda nosaukums.

Vīrs — aktieris un teātra darbinieks Vilis Bergmanis (1892—1976).

Atsauces 

1887. gadā dzimušie
Rīgā dzimušie
1978. gadā mirušie
Latviešu teātra aktieri
Latvijas PSR Nopelniem bagātie skatuves mākslinieki
Triju Zvaigžņu ordeņa kavalieri
Stiukas

Stiukas ir ciems Viļānu novada Dekšāres pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 1,3 km no pagasta centra Dekšārēm, 16,7 km no novada centra Viļāniem un 206,6 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies autoceļu V735 (Stabulnieki–Sīļukalns–Varakļāni) un V554 (Dekšāre–Varakļānu stacija) krustojumā, Malmutas upes krastā.

Atsauces
Akremi

Akremi ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos 6,4 km no pagasta centra Strupļiem, 10,3 km no novada centra Viļāniem un 226,6 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies netālu no autoceļa P59 (Viļāni–Ružina–Malta).

Atsauces
Antoņiški

Antoņiški (arī Antoniški) ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta austrumos 3,7 km no pagasta centra Strupļiem, 7,8 km no novada centra Viļāniem un 224,2 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem, Lauzas upes krastā uz ziemeļaustrumiem no Strupļu purva.

Atsauces
Bokāni (Sokolku pagasts)

Bokāni (arī Bokoni) ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta austrumos 3,5 km no pagasta centra Strupļiem, 9,9 km no novada centra Viļāniem un 226,3 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa V572 (Murāni–Mortišķi–Denelišķi).

Atsauces
Ciskoda

Ciskoda (arī Tiskade, ) ir Maltas upes labā krasta pieteka Rēzeknes novadā.

Iztek no Tiskādu ezera, tek ziemeļu virzienā, pamazām pagriežoties uz rietumiem. Ietek Maltā augšpus Podļizovkas.

Šķērso autoceļus — V580 (Rēzekne—Ciskādi—Ružina), divreiz V572 (Murāni—Mortišķi—Denelišķi) un P59 (Viļāni—Ružina—Malta). Apdzīvotās vietas upes krastos: Groveriški, Strupļi, Vecmurāni.

Atsauces 

Rēzeknes novada upes
Daugavas baseina upes
Maltas pietekas
Viļānu novada upes
Garjuša

Garjuša (arī Garuša) ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidos 9,1 km no pagasta centra Strupļiem, 13 km no novada centra Viļāniem un 229,3 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.

Atsauces
Jakuški

Jakuški ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 11,1 km no pagasta centra Strupļiem, 15 km no novada centra Viļāniem un 231,3 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.

Atsauces
Kārlis Baumanis (komunists)

Kārlis Baumanis (1892-1937) bija latviešu komunists. Vissavienības Komunistiskās (boļševiku) partijas (VK(b)P) Centrālkomitejas sekretārs (1929), Politbiroja locekļa kandidāts (1929-1930). Nogalināts Lielā terora laikā 1937. gadā.

Dzīves gājums 

Dzimis 1892. gada 29. augustā Viļķenes pagastā zemnieka Jāņa Baumaņa ģimenē.
Pēc 1905. gada revolūcijas 1907. gadā iestājās Latvijas Sociāldemokrātijā. Mācījās Pleskavas lauksaimniecības skolā, 1908. gadā arestēts par nelegālu politisku darbību un ieslodzīts cietumā. Studēja Kijevas komercinstitūtā (1913-1916).

Krievijas pilsoņu kara beigās 1920. gadā bija VK(b)P Kurskas guberņas komitejas sekretārs. No 1923. gada VK(b)P Centrālkomitejas nodaļas vadītājs, VK(b)P Maskavas komitejas otrais, tad pirmais sekretārs un Politbiroja locekļa kandidāts (1928—1930), vienlaikus VK(b)P CK sekretārs (1929—1932). VK(b)P CK Vidusāzijas biroja pirmais sekretārs (1931—1934). 

PSRS latviešu iznīcināšanas laikā viņu 1937. gada 14. aprīlī K. Baumani atbrīvoja no amata, 12. oktobrī arestēja un ieslodzīja NKVD Lefortovas cietumā. Nežēlīgas pratināšanas laikā miris pēc divām dienām 14. oktobrī.

Atsauces 

Padomju politiķi
PSKP CK locekļi
Komunisti
Nogalinātie politiķi
Padomju represijās nogalinātie
Krievijas latvieši
Limbažu novadā dzimušie
Lādzere

Lādzere ir apdzīvota vieta Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumu daļā pie autoceļa P127 no pagasta centra Vandzenes,  no novada centra Talsiem un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Lādzeres (Ladsern, Ladsirn) pusmuižas centru.

Atsauces
Vandzenes skola

Vandzenes skola, agrāk arī Vandzenes muiža, ir ciems Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā Šķēdes upes krastā pie autoceļa P127  no pagasta centra Vandzenes,  no novada centra Talsiem un no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Vandzenes muižas (Wandsen) centru. Muižas apbūve ir valsts nozīmes arhitektūras piemineklis. Muižas pilī līdz 2020. gada augustam darbojās Vandzenes pamatskola, kas ir devusi vārdu ciemam.

Atsauces
Jaunmurāni

Jaunmurāni ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos 4 km no pagasta centra Strupļiem, 7,9 km no novada centra Viļāniem un 224,2 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies pie autoceļa P59 (Viļāni–Ružina–Malta).

Atsauces
Jugermani

Jugermani (arī Jugormani) ir ciems Viļānu novada Sokolku pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumos 7,5 km no pagasta centra Strupļiem, 13,9 km no novada centra Viļāniem un 230,3 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.

Atsauces
Lauza

Lauza ir Maltas upes labā krasta pieteka Rēzeknes novadā.

Iztek no Strupļu purva, tek uz ziemeļiem, pamazām pagriežoties ziemeļrietumu virzienā. Ietek Maltā iepretim Ornicāniem.

Šķērso autoceļus - V594 (Viļāni–Guriliški–Mortišķi), A12 (Jēkabpils–Rēzekne–Ludza–Krievijas robeža (Terehova)), V561 (Gaigalava–Viļāni) un V596 (Viļāni–Pilskalns–Nagļi), kā arī dzelzceļa līniju Krustpils—Rēzekne II. Apdzīvotās vietas upes krastos: Antoņiški, Taukuļi, Lauzinieki.

Atsauces 

Rēzeknes novada upes
Daugavas baseina upes
Maltas pietekas
Viļānu novada upes
Dārte

Dārte ir ciems Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļu daļā Grīvas upes krastos pie autoceļa V1414  no pagasta centra Vandzenes,  no novada centra Talsiem un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Dārtes pusmuižas (Dorotheenhof, Dorothäenhof) centru. 17. gadsimtā netālu no Dārtes atradusies Ninives (Neištetenes) pilsētiņa.

Atsauces
Iģene

Iģene ir ciems Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidaustrumu daļā  no pagasta centra Vandzenes,  no novada centra Talsiem un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Iģenes (Iggen) muižas centru. Iģenes luterāņu baznīca ir valsts nozīmes arhitektūras un mākslas piemineklis, bet muižas kungu māja — vietējas nozīmes arhitektūras piemineklis.

Atsauces
Laura Dālmeiere

Laura Dālmeiere (; dzimusi ) ir bijusī vācu biatloniste. Viņa ir divu olimpisko zelta medaļu un 7 Pasaules čempionāta zelta medaļu īpašniece.

Karjera 
Pasaules kausā debitējusi 2013. gadā. 2014.—2015. gada sezonas kopvērtējumā ierindojās 8. vietā.  Sočos augstākā ieņemtā vieta individuālajās sacensībās bija 13. vieta 15 km distancē. 

Kopš 2013. gada piedalījās Pasaules čempionātā. 2015. gadā Kontiolahti izcīnījusi sudraba medaļu iedzīšanā un zelta stafetē, 2016. gadā Holmenkollenē tika pie piecām dažāda kaluma medaļām, bet 2017. gada čempionātā Hohfilcenē pie sešām medaļām, no kurām piecas bija zelta (pirmā biatloniste, kam izdevies šāds sasniegums). 2016.—2017. gada sezonā uzvarēja Pasaules kausa kopvērtējumā.

2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs Phjončhanā kļuva par divkārtēju olimpisko čempioni, uzvarot gan  sprintā, gan iedzīšanā, kā arī ieguva bronzas medaļu 15 km individuālajā distancē. 2019. gada Pasaules čempionātā Estešundā ieguva divas bronzas medaļas — sprintā un iedzīšanā.

2019. gada maijā, 25 gadu vecumā, L. Dālmeiere paziņoja par profesionālā sporta karjeras beigām.

Karjeras rezultāti

Olimpiskās spēles

Pasaules čempionāts

Pasaules kausa kopvērtējums

Ārējās saites 
 
 

1993. gadā dzimušie
Vācijas biatlonisti
Biatlonisti 2014. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Biatlonisti 2018. gada ziemas olimpiskajās spēlēs
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Olimpiskās bronzas medaļas ieguvēji
Bavārijā dzimušie
Olimpiskie zelta medaļnieki biatlonā
Upesgrīva (Vandzenes pagasts)

Upesgrīva, arī Vandzenes Upesgrīva, ir ciems Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļaustrumos Grīvas upes krastā pie autoceļu P127 un P131 krustojuma 19 km no pagasta centra Vandzenes, 34 km no novada centra Talsiem un 129 km no Rīgas. Grīvas upe ciemu atdala no Mērsraga novada Upesgrīvas, ar ko tas faktiski saplūdis.

Vēsture 
No 1875. līdz 1913. gadam  kuģa kapteinis Indriķis Pūliņš un viņa brāļi Upesgrīvas kuģubūvētavā uzbūvēja 14 gafelšonerus (6 divmastu un 8 trīsmastu), lielākā daļa bija brāļu Pūliņu kopīpašums.

Atsauces
Vecpūņas

Vecpūņas, agrāk arī Pūņi vai Pūņumuiža, ir ciems Talsu novada Valdgales pagastā. Izvietojies pagasta vidusdaļā pie autoceļa P125 iepretī pagasta centram Pūņām, ar ko tas faktiski saplūst. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Pūņu (Puhnjen) muižas centru.

Atsauces
UNESCO Pasaules mantojuma vietas Krievijā

Sarakstā apkopotas tās vietas Krievijā, kas iekļautas UNESCO Pasaules mantojuma sarakstā. UNESCO sarakstā no Krievijas ir iekļautas 26 vietas (10 dabas objekti un 16 kultūras objekti), savukārt 27 vietas ir iekļautas kandidātu sarakstā. Krievija Pasaules mantojuma konvenciju ratificējusi 1988. gada 12. oktobrī.

Sarakstā iekļautie objekti

Sarakstā iekļauto objektu izvietojums

Kandidātu sarakstā esošie objekti

Atsauces 

Krievija
  
Krievija
Krievija
Zemgales iela

Zemgales iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Zemgales iela — iela Daugavpilī.
 Zemgales iela — iela Jēkabpilī.
 Zemgales iela — iela Jūrmalā.
 Zemgales iela — iela Liepājā.

 iela novadu pilsētās:
 Zemgales iela — iela Alūksnē.
 Zemgales iela — iela Aucē.
 Zemgales iela — iela Dobelē.
 Zemgales iela — iela Iecavā.
 Zemgales iela — iela Ilūkstē.
 Zemgales iela — iela Kandavā.
 Zemgales iela — iela Krāslavā.
 Zemgales iela — iela Līvānos.
 Zemgales iela — iela Mēmelē.
 Zemgales iela — iela Olainē.
 Zemgales iela — iela Ozolniekos.
 Zemgales iela — iela Siguldā.
 Zemgales iela — iela Tukumā.
 Zemgales iela — iela Valkā.
 Zemgales iela — iela Varakļānos.
Skautu iela

Skautu iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Skautu iela — iela Jelgavā.
 Skautu iela — iela Jūrmalā.
 Skautu iela — iela Ogrē.

 iela novadu pilsētās:
 Skautu iela — iela Gaujā.
Olgas iela

Olgas iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Olgas iela — iela Jūrmalā.
 Olgas iela — iela Rīgā.

 iela novadu pilsētās:
 Olgas iela — iela Mārupē.
Mazsārcene

Mazsārcene ir apdzīvota vieta Talsu novada Vandzenes pagastā. Izvietojies pagasta dienvidrietumos no pagasta centra Vandzenes,  no novada centra Talsiem un  no Rīgas. Apdzīvotā vieta izveidojusies ap bijušās Mazsārcenes (Neuhof) pusmuižas centru.

Atsauces
Jānis Mežlauks

Jānis Mežlauks jeb Ivans Mežlauks (, 1891—1938) bija latviešu izcelsmes PSRS sabiedriskais un saimnieciskais darbinieks. Turkmēnijas PSR VK(b)P Centrālās komitejas sekretārs un Vidusāzijas CK biroja loceklis
(1924—1925). Nogalināts Lielā terora laikā 1938. gadā.

Dzīvesgājums 

Dzimis 1891. gada 30. septembrī Harkivā latviešu skolotāja Jāņa Mežlauka un viņa sievas Rozas, dzimušas Šilleres, ģimenē. Viņa tēvs bija valsts padomnieks (), piederējis muižnieku kārtai, bija beidzis Leipcigas universitāti, Harkovā viņam piederēja divi īres nami, bija latīņu valodas skolotājs Harkovas 3. ģimnāzijā, 1915. gadā viņš bija Novohopjorskas (Новохопёрск) vīriešu ģimnāzijas direktors un latīņu valodas skolotājs.
J. Mežlauks studēja Harkovas universitātes vēstures-filoloģijas fakultātē (beidza 1912. gadā), tad juridiskajā fakultātē, ko beidza 1916. gadā.
Pēc Oktobra revolūcijas bija Harkovas un Brjanskas revolucionārās padomes loceklis.

Kopā ar saviem četriem brāļiem piedalījās Krievijas pilsoņu karā. No 1918. gada janvāra līdz martam bija Harkovas Revolucionārā tribunāla priekšsēdētājs, no aprīļa Kazaņas guberņas kara komisārs, 1918. gada jūlijā darbojās eseru sacelšanās apspiešanas komitejā. 1919.- 1920. gadā bija Pārtikas tautas komisariāta kolēģijas loceklis, vadīja armiju apgādi. 1920. gada rudenī Melnās jūras Aizsardzības rajonā kara komisārs.

Pēc kara beigām J. Mežlauks bija Petrovas metalurģiskā kombināta vadītājs, "Jugstaļ" padomes priekšsēdētājs (1921—1923). 1923. gadā viņu nosūtīja uz Vidusāziju kokvilnas rūpniecības attīstīšanai. Turkmēnijas PSR VK(b)P Centrālās komitejas sekretārs un Vidusāzijas CK biroja loceklis
(1924—1925). Vēlāk darbojās VK(b)P Centrālās komitejas aparātā (1926—1930), bija Tambovas apgabala partijas sekretārs (1928—1929). Tautas komisāru padomes (TKP) lietu pārvaldnieka vietnieks (1931—1936), TKP Augstskolu komitejas lietu vadītājs (1936—1937).
No 1937. gada maija līdz novembrim viņš bija viens no PSRS ekspozīcijas vadītājiem 1937. gada Pasaules izstādē Parīzē.

Lielā terora laikā tā sauktās "Latviešu operācijas" ietvaros 1937. gada 2. decembrī NKVD apcietināja viņa jaunāko brāli Valēriju Mežlauku (1893—1938), bet 3. decembrī apcietināja Jāni Mežlauku, pēc divām nedēļām — arī trešo brāli Valentīnu Mežlauku, kas cietumā izdarīja pašnāvību.
Jāni Mežlauku sākotnēji apvainoja spiegošanā Francijas labā, ka viņš Pasaules izstādes laikā esot saņēmis 108 000 franku nodošanai sazvērniekiem Maskavā.
Pēc ilgām pratināšanām 1938. gada 25. aprīlī J. Mežlaukam piesprieda nāvessodu par "piedalīšanos latviešu teroristiskā kontrrevolucionārā organizācijā". Naktī nošauts un aprakts Komunarkas masu kapos. Viņa sievu notiesāja uz 8 gadiem, nošauta 1941. gadā.

Atsauces 

Padomju politiķi
Komunisti
Nogalinātie politiķi
Padomju represijās nogalinātie
Krievijas latvieši
Harkivā dzimušie
Rodopi

Rodopi (; ; ) ir kalnu grēda Dienvidaustrumeiropā. Lielākā daļa jeb 83% grēdas atrodas dienvidu Bulgārijā, bet pārējā daļa Grieķijā. Grēdas augstākā virsotne ir Goļampereliks, kas atrodas 2191 m virs jūras līmeņa un ir septītais augstākais Bulgārijas kalns. Šajā kalnu apvidū ir izplatīti karsta procesi, kas rada dziļas upju ielejas, lielas alas un īpatnējus dabas objektus, kā, piemēram, Trigradas aizu.

Rodopu kalnu rietumu daļā atrodas nozīmīga daļa no Bulgārijas hidroenerģijas ieguves vietām, kas arī tiek izmantotas irigācijai un kā tūrisma objekti. Grieķijā arī atrodas vairākas šādas hidroelektrostacijas. Rodopos atrodas vairāki kultūras mantojuma objekti, piemēram, senā trāķiešu pilsēta Perperikona. Kalnu apvidū arī atrodas viduslaiku pilis, baznīcas, klosteri un pat 18. un 19. gadsimta ciemi ar tradicionālo bulgāru arhitektūru.

Rodopu kalnu vārdā ir nosaukta Rodopu virsotne uz Livingstona salas, vienas no Dienvidšetlendu salām Antarktikā.

Ārējās saites 

 Perperikonas vērsture
 Informācija par kāpšanu Rodopos

Grieķijas ģeogrāfija
Kalnu sistēmas Eiropā
Blagojevgradas apgabals
Haskovas apgabals
Bulgārijas kalnu grēdas
Kardžali apgabals
Pazardžikas apgabals
Smoļanas apgabals
Mārrutks

Mārrutks (Armoracia rusticana) ir krustziežu dzimtas mārrutku ģints suga.

Cēlies no Eiropas dienvidaustrumiem vai Āzijas rietumiem, pašlaik ir populārs arī citur. Latvijā tas tiek audzēts kā garšaugs, suga ir arī pārgājusi savvaļā. Augam ir baktericiālas īpašības. Tā sakne satur izotiocianātu, kas piešķir asu smaržu un garšu.

Atsauces

Ārējās saites 
 

Ķērsu cilts
Notra (upe)

Notra ir Maltas upes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novadā.

Izteka - uz rietumiem no Aleksandropoles. Tek ziemeļu virzienā. Tecējums novirzīts ap Notras ezeru. Tek paralēli autoceļam V595 (Viļāni–Maltas Trūpi–Lomi), uz dienvidiem no Viļānu muižas šķērsojot autoceļu P58 (Viļāni–Preiļi–Špoģi). Ietek Maltā Viļānu pilsētas teritorijā.

Apdzīvotās vietas upes krastos: Notra, Kūkoji, Viļānu muiža, Viļāni.

Atsauces 

Rēzeknes novada upes
Daugavas baseina upes
Maltas pietekas
Viļānu novada upes
Radopoles ezers

Radopoles ezers (arī Rodopoles ezers) ir mākslīgs ezers Rēzeknes novada Viļānu pagasta dienvidu daļā. 

Ezers izrakts slīkšņas vietā, kas palikusi pēc meža izzāģēšanas Otrā pasaules kara laikā. Ezera austrumu krastā - autoceļš P58 (Viļāni—Preiļi—Špoģi), pie ezera — Radopoles ciems. Dibens — dūņains, krasti — slīpi, vietām — zemi. Ezeru apdzīvo bebri.

Atsauces 

Rēzeknes novada ezeri
Viļānu pagasts
Viļānu novada ezeri
Rimši

Rimši var būt:

Rimši - skrajciems Balvu novada Vīksnas pagastā
Rimši - mazciems Daugavpils novada Līksnas pagastā
Rimši - skrajciems Ludzas novada Brigu pagastā
Rimši - skrajciems Ludzas novada Pildas pagastā
Rimši - skrajciems Viļānu novada Viļānu pagastā
Spierga

Spierga (arī Sperga) ir Maltas upes kreisā krasta pieteka Rēzeknes novadā.

Izteka - Šautiņu apkaimē. Tek ziemeļu virzienā. Ietek Maltā iepretim Viļāniem, pirms dzelzceļa līnijas Krustpils—Rēzekne II tilta. Apdzīvotās vietas upes krastos: Ugrinieki.

Atsauces 

Rēzeknes novada upes
Daugavas baseina upes
Maltas pietekas
Viļānu novada upes
Mungo Pārks

Mungo Pārks (; dzimis , miris 1806. gadā) bija skotu ceļotājs, pirmais eiropietis, kas sasniedzis Rietumāfrikas iekšzemi.

Pēc izglītības — ārsts. Mungo Pārku Rietumāfrikas izpētei nosūtīja Britu Āfrikas sabiedrība. No 1795. līdz 1797. gadam viņš devās ceļojumā augšup pa Gambijas upi, kā pirmais eiropietis sasniedzot Senegālas un Nigēras upju augšteces. Ekspedīcijas laikā viņš nokļuva mauru gūstā, taču spēja izbēgt.

Otrajā ekspedīcijā 1805. un 1806. gadā viņš izpētīja Nigēras vidusteci no Bamako līdz Busas krācēm (mūsdienu Nigērijas ziemeļrietumos), kur gāja bojā. Tiek uzskatīts, ka ekspedīcijas locekļi noslīka upē, ielecot tajā, lai izvairītos no naidīgo vietējo iedzīvotāju bultām. Mungo Pārks bija pirmais eiropietis, kas pietuvojās leģendārajai pilsētai Timbuktu un varbūt pat sasniedza to, taču pilnīga informācija par viņa pēdējo ceļojumu nav saglabājusies.

Ārējās saites 

 

1771. gadā dzimušie
1806. gadā mirušie
Ceļotāji
Skotijas cilvēki
Gaujas leja (glezna)

"Gaujas leja" ir 1891. gadā gleznota Jūlija Federa Gaujas senlejas glezna. Tā atrodas Latvijas Nacionālā mākslas muzeja kolekcijā. "Gaujas leja" ir viens no Federa zināmākajiem darbiem, mākslinieka "zīmols", glezna kļuvusi par vienu no Latvijas ainavas simboliem.

Vēsture 
J. Feders bija viens no Latvijas ainavas glezniecības aizsācējiem 19. gadsimta otrajā pusē. Glezna "Gaujas leja" pirmoreiz tika eksponēta Mākslas akadēmijas izstādē Sanktpēterburgā, pēc tam divdesmit gadus piederējusi kādam privātkolekcionāram. 1921. gadā Rīgas Pilsētas mākslas muzejs izmantoja piedāvājumu to iegādāties.

Raksturojums 
19. gadsimta glezniecībai raksturīgā panorāmiskā ainava "Gaujas leja" tiek devēta par latviešu dabassskatu glezniecības stūrakmeni. Darbā attēlotā Vidzemes ieleja, kas tiek saistīta ar Siguldas apkaimē esošo Ķeizarskatu, piederas pie reālisma perioda, kas tiek izšķirts apskatot J. Federa daiļradi. Šajā posmā mākslinieks rūpīgi un detalizēti fiksējis vizuāli tveramas ainavas ģeorgrāfiski ģeoloģosko, florālo, atmosfērisko un apgaismojuma specifiku, kas novērojams arī darbā "Gaujas leja".

Mākslinieks izvēlējies savdabīgu skatu punktu, kas ļauj skatītājam vērties plašumā no kāda pakalna, sniedzot iespēju, apskatīt dabas skaistumu no putna lidojuma pozīcijas. J. Feders, gleznojot Vidzemes ieleju, telpiskuma sajūtu radījis izmantojot gan lēzenas diagonāles, gan krāsu kontrastus — priekšplāns veidots sulīgi zaļos toņos un tālie plāni pakāpeniski baltināti, tā piešķirot tiem dūmaku un sapludinot horizontu. Analizējot darbā izmantoto krāsu gammu, mākslas zinātnieks Jurijs Dobrins apgalvo, ka gleznotājs turējies pie Diseldorfas skolas tradīcijām, kam raksturīga krāsu baltināšana telpas dziļuma veidošanai, brūno toņu pievienošana ēnu radīšanai un saules apspīdēto vietu izgaismošana ar baltās krāsas triepieniem. Tieši ierobežoto krāsu lietojumu vairāki mākslas zinātnieki uzskatījuši par šķērsli nacionālās ainavas radīšanā, bet, skatoties uz "Gaujas leju", šķiet tas netraucē to uztvert pavisam tuvu, pazīstamu un latvisku.

J. Feders, attēlojot Gaujas līkločus un tiem raksturīgo vidi, nav izcēlis kādu konkrētu objektu, bet gan virzījis skatu pāri dabasskatam. Māksliniecisko elementu mērķtiecīga izvēle kalpo gleznas emocionālā satura atklāsmei, radot priekšstatu par harmonisku vidi, par dabu, kas ir samērojama ar cilvēku un draudzīga viņam.  Pret gaismu gleznotajā kalna pakājē mākslinieks izcēlis priekšā esošos koku siluetus un ar pabiezu baltās krāsas triepienu veidojis upes līkločus, kuri šķietami aiziet bezgalībā, tā gleznā it kā izslēdzot reālo laiku. Vienīgā liecība par cilvēku klātbūtni ir nelielais dūmu stabs, kas veidojas no kāda skursteņa gleznas tālajā plānā. 

Gan "Gaujas lejas" skaidrā uzbūve, gan krāsu risinājums liek domāt par šā darba ciešo saiti ar akadēmiskajām tradīcijām, un ne tikai šauri Diseldorfas skolas nozīmē, bet raugoties uz akadēmismu plašāk.

Atsauces 

1891. gada gleznas
Gauja
Gleznas
Francijas hokeja līga

Francijas hokeja līga (Ligue Magnus) ir Francijas hokeja čempionāts. Tas ir izveidots 1906. gadā, līgā pašlaik spēlē 12 komandas. Visvairāk, 30 reizes, ir uzvarējusi HK Šamonī. Līga nosaukta par godu IIHF dibinātājam Luijam Magnusam.

Čempioni 
 2018.—19. — Brûleurs de loups de Grenoble
 2017.—18. — Ruānas "Dragons"
 2016.—17. — Rapaces de Gap
 2015.—16. — Ruānas "Dragons"
 2014.—15. — Rapaces de Gap
 2013.—14. — Diables Rouges de Briançon
 2012.—13. — Ruānas "Dragons"
 2011.—12. — Ruānas "Dragons"
 2010.—11. — Ruānas "Dragons"
 2009.—10. — Ruānas "Dragons"
 2008.—09. — Brûleurs de loups de Grenoble
 2007.—08. — Ruānas "Dragons"
 2006.—07. — Brûleurs de loups de Grenoble
 2005.—06. — Ruānas "Dragons"
 2004.—05. — Scorpions de Mulhouse
 2003.—04. — Gothiques d'Amiens
 2002.—03. — Ruānas "Dragons"
 2001.—02. — Flammes Bleues de Reims
 2000.—01. — Ruānas "Dragons"
 1999.—00. — Flammes Bleues de Reims
 1998.—99. — Gothiques d'Amiens
 1997.—98. — Brûleurs de loups de Grenoble

Ārējās saites 
 Līgas oficiālā mājaslapa
 Līgas eliteprospects.com lapa

Atsauces 

Hokeja līgas
Hokejs Francijā
Ūša

Ūša (arī Oša, Ošupīte) ir Dubnas upes labā krasta pieteka Preiļu, Rēzeknes un Līvānu novados. Otra garākā Dubnas pieteka aiz Feimankas.

Izteka - Galēna pagasta Skabu apkaimē. Iesākumā tek ziemeļaustrumu virzienā, vēlāk ar vairākiem straujiem līkumiem līdz Gribovai sagriežoties dienvidrietumu virzienā. Ietek Dubnā pie Mālkalniem.

Pietekas: Borovka, Ezera grāvis, Īvaisis, Lēcija, Locupe, Malnupeite, Mazā Ūša, Sauna, Soltupe, Sumanka, Zviergža.

Šķērso autoceļus: P58 (Viļāni–Preiļi–Špoģi), V739 (Galēni–Sīļukalns–Stirniene), V735 (Stabulnieki–Sīļukalns–Varakļāni), V756 (Smelteri–Viktorovka), P62 (Krāslava–Preiļi–Madona), V761 (Rožupe–Rudzāti–Varakļāni), V759 (Rožupe–Švirksti).

Apdzīvotās vietas upes krastos: Skabi, Skoboļeva, Zeimuļi-Puzāki, Galēni, Mičuļevka, Gribova, Čači, Zviergža-Varaža, Karulāni, Vilcāni, Lācupi, Gardrivieši, Šauri, Rudzāti, Kivlenieki, Rusiņi, Švirksti, Mālkalni.

Atsauces 

Preiļu novada upes
Rēzeknes novada upes
Līvānu novada upes
Daugavas baseina upes
Dubnas pietekas
Ūša
Riebiņu novada upes
Viļānu novada upes
Viļānu ezers

Viļānu ezers ir ezers Rēzeknes novada Viļānu pagasta austrumu daļā. 

Ezers novietojies uz austrumiem no Viļānu pilsētas pie Viļānu purva. Piekrastē grīšļi un vilkvālītes.

Atsauces 

Rēzeknes novada ezeri
Viļānu pagasts
Viļānu novada ezeri
Minhenes "Red Bull"

Minhenes "Red Bull" () ir hokeja komanda, kas bāzēta Minhenē, Vācijā un kas spēlē Vācijas hokeja līgā. Komanda dibināta 1998. gadā.

Vācijas hokeja līgā komanda spēlē kopš 2010. gada. 2016., 2017. un 2018. gadā komanda kļuva par Vācijas čempioni.

Vēsture 
Komanda tika izveidota 1998. gadā un sākotnēji spēlēja Vācijas zemākajās līgās. 2004. gadā komanda sāka spēlēt Vācijas 2. Bundeslīgā. 2010. gadā Minhene izcīnīja līgas čempiones titulu un nopelnīja vietu Vācijas hokeja līgā. 2012. gadā par komandas sponsoru kļuva Red Bull, gadu vēlāk uzņēmumam kļūstot arī par komandas īpašnieku.

Izcīnītās vietas

Vācijas hokeja līga

Čempionu hokeja līga

Ārējās saites 
 Kluba oficiālā mājaslapa 

Vācijas hokeja klubi
Vācijas hokeja līgas klubi
Minhene
Daugavas iela

Daugavas iela var būt:

 iela republikas pilsētās:
 Daugavas iela — iela Daugavpilī.
 Daugavas iela — iela Jēkabpilī.
 Daugavas iela — iela Jūrmalā.
 Daugavas iela — iela Liepājā.

 iela novadu pilsētās:
 Daugavas iela — iela Aizkrauklē.
 Daugavas iela — iela Baldonē.
 Daugavas iela — iela Koknesē.
 Daugavas iela — iela Krāslavā.
 Daugavas iela — iela Lielvārdē.
 Daugavas iela — iela Līvānos.
 Daugavas iela — iela Mārupē.
 Daugavas iela — iela Ogrē.
 Daugavas iela — iela Pļaviņās.
 Daugavas iela — iela Salaspilī.
 Daugavas iela — iela Skrīveros.
 Daugavas iela — iela Smiltenē.

Skatīt arī 
 Daugava
 Daugavas Krasta iela
 Daugavas prospekts
Mirdzas iela

Mirdzas iela var būt:

 Mirdzas iela — iela Jūrmalā.
 Mirdzas Ķempes iela — iela Liepājā.
 Mirdzas Ķempes iela — iela Rīgā.
Eiženijas iela

Eiženijas iela var būt:

 Iela republikas pilsētās: 
 Eiženijas iela — iela Jūrmalā.
 Eiženijas iela — iela Rīgā.

 Iela novadu pilsētās:
 Eiženijas iela — iela Baložos.
Artūra iela

Artūra iela var būt:

 Artūra iela — iela Jūrmalā.
 Artūra Piegāza iela — iela Skrīveros.
 Artūra Rīdūža iela — iela Skrīveros.
Viktors Stots

Viktors Stots, arī Viktors Stotts ( — ), bija latviešu operdziedātājs, baritons.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1899. gadā Allažu pagastā Miķeļa Stota ģimenē.   
Drīz pēc Latvju operas izveides 1919. gadā Stots sāka dziedāt tās korī, līdztekus līdz 1925. gadam studēja Latvijas konservatorijas Eižena Vitinga klasē un ieguva brīvmākslinieka grādu. Papildinājās Itālijā, kur apguva bel canto dziedāšanas stilu un pēc atgriešanās sāka solista gaitas Nacionālajā operā. Viņa audzēkņi bija Edvīns Krūmiņš, Ludmila Sepe un Velta Liepiņa-Zaķe.

Otrā pasaules kara laikā 1944. gadā viņš nodziedāja titullomu Verdi operā "Rigoleto" un drīz pēc tam devās bēgļu gaitās uz Vāciju, no turienes 1946. gadā pārcēlās uz dzīvi Ņujorkā. 
Koncertēja ASV un Kanādā, 1969. gadā iznāca viņa LP "Latviešu dziesmu un operu āriju izlase" (Authentic Latvian Songs and Operatic Arias).  

Miris 1974. gadā. 

Meita dziedātāja Velta Stotta Granata (1923).

Atsauces 

1899. gadā dzimušie
1974. gadā mirušie
Siguldas novadā dzimušie
Latvijas operdziedātāji
Brasas tilts

Brasas tilts ir satiksmes pārvads Rīgā pār dzelzceļa līniju Zemitāni—Skulte, kas savieno Rīgas centru un Brasu (Miera iela) ar Mežaparku un Čiekurkalnu (Gaujas iela). Pār Brasas tiltu notiek autobusu un tramvaju satiksme. Braucamā daļa klāta ar akmens bruģi un asfaltu. Abās brauktuves pusēs, norobežotas ar betona apmalēm, atrodas asfaltbetona seguma gājēju ietves. Uzbērums apšūts ar akmens apšuvumu.

Vēsture 
Pirmais elektrovilciens Brasas stacijā pieturēja 1957. gada 20. jūlijā, kam par godu notika īpaša sagaidīšana. Pēc dzelzceļa līnijas elektrificēšanas radās nepieciešamība pie stacijas izbūvēt ceļa pārvadu pāri dzelzceļam, jo tramvaja vadi nevarēja krustot dzelzceļa kontakttīklu. Jaunais Brasas tilts jeb Brasas dzelzceļa pārvads tika atklāts 1959. gadā. Resursu un naudas trūkuma dēļ Brasas pārvada laidums veidots no L veida šķērsgriezuma tipveida sijām, kuras projektētas kādā Ļeņingradas (šodien Sanktpēterburga) institūtā.

1991. gada janvārī uz Brasas tilta un Vecmīlgrāvī tika izveidotas barikādes, lai sekotu OMON darbībai, kura spēki bija dislocēti kādā katlu mājā Vecmīlgrāvī. 14. janvārī plkst. 18:45 OMON uzbruka pie Brasas tilta, apmētāja mašīnas ar degmaisījuma pudelēm un izraisīja ugunsgrēku. 16. janvārī plkst. 18.30 notika OMON uzbrukums pie Brasas tilta, kur tika ievainots I. Gudrais.

2010. gada 5. martā pie Brasas tilta plīsa maģistrālais ūdensvads. Ūdensvada plīsuma dēļ bija apturēta gan automašīnu, gan tramvaja, gan dzelzceļa satiksme.

2018. gadā pēc ekspertu slēdziena Brasas tilts tika atzīts par vissliktākajā stāvoklī esošo Rīgas tiltu.

2019. gada 25. aprīlī uzsākta tilta rekonstrukcija.

Atsauces 

Tilti Rīgā
Ceļa pārvadi
Brasa
Čiekurkalns
Staņislavs Broks

Staņislavs Broks (dzimis , miris ) bija Latvijas diriģents, mūzikas pedagogs un sabiedrisks darbinieks.

Mācījies Dricēnu pamatskolā, Rēzeknes 1. vidusskolā, Rēzeknes mūzikas vidusskolā, Latvijas Valsts konservatorijas kordiriģentu nodaļā.

Strādājis Daugavpils mūzikas vidusskolā. Viens no Latgales otro Dziesmu svētku iniciatoriem. Vadījis Jēkabpils skolotāju kori. Bijis precējies ar Terēzi Broku.

Gājis bojā 1977. gada 13. jūnijā autokatastrofā uz Balvu-Daugavpils šosejas.

2015. gadā Daugavpils mūzikas vidusskola nosaukta Staņislava Broka vārdā.

Atsauces 

1926. gadā dzimušie
1977. gadā mirušie
Latvijas diriģenti
Valters Kaminskis

Valters Kaminskis ( — ) bija latviešu komponists, vairāku populāru Dziesmu svētku dziesmu autors.

Dzīvesgājums 
Dzimis Rīgā, kalpotāju ģimenē. Bērnībā apguva klavierspēli, 1945. gadā iestājās Jāzepa Mediņa Mūzikas vidusskolas kordiriģentu klasē, pēc tam kompozīcijas un teorijas nodaļā.
1953. gadā V. Kaminskis pabeidza Latvijas Valsts konservatorijas Ādolfa Skultes kompozīcijas klasi. Pēc tam līdz 1958. gadam pasniedza Jāzepa Mediņa Mūzikas vidusskolā Rīgā, vēlāk Alfrēda Kalniņa mūzikas vidusskolā Cēsīs (1961—1965) un Jāzepa Vītola Latvijas Valsts konservatorijā (1965—1967).

1953. gadā, vēl būdams konservatorijas students, kļuva par Latvijas Komponistu savienības biedru, vēlāk darbojās tajā kā konsultants. 1950. un 1960. gados Kaminskis daudz uzstājās ar autorkoncertiem. Komponēja mūziku vairākām kinofilmām — Trīs minūšu lidojums (1979), Vakara variants (1980).

Miris 1997. gada 15. jūnijā un apglabāts Cēsu meža kapos.

Galvenie darbi 

 Simfonisks tēlojums "Liepnas kauja" (1953)
 Simfoniska svīta "Vasara Latvijā" (1958)
 Simfoniska poēma "Stāsts par mūsdienu cilvēku" (1960)
 Poēma vīru korim ar orķestri "Varoņi dzīvo" (1963), A. Skalbes teksts
 Oratorija "Par tiem, kas ceļā" (1962), O. Vācieša teksts

Atsauces 

Latviešu komponisti
Rīgā dzimušie
Jānis Vītiņš

Jānis Vītiņš (dzimis , miris , pēc citam ziņām 29. novembrī, 28. decembrī) bija latviešu operdziedātājs (tenors), karavīrs un politiķis.

Dzimis Dzērves pagastā. 1915. gadā iesaukts Krievijas armijā. Cīnījies Austrumprūsijā un Latvijā. 1919. gadā iesaukts Latvijas armijā. Darbojies Tautas padomē, kā LSDSP pārstāvis. Kā virsleitnants piedalījās Latvijas brīvības cīņās. Par varonību cīņās pie Bolderājas 1921. gadā apbalvots ar Lāčplēša Kara ordeni.

Pēc kara studēja Latvijas Valsts konservatorijā, paralēli darbodamies Latvijas Nacionālajā operā, iesākumā korī, vēlāk kā solists. Papildinājies Itālijā. 1929. gadā devās uz Vāciju, kur darbojās Desavas operā. No 1937. līdz 1939. gadam — atkal solists Nacionālajā operā.

Pēc Latvijas okupācijas darbojās pretošanās organizācijā Tēvijas sargi, 1941. gada 8. martā padomju iestāžu arestēts, gada beigās sodīts ar nāvi.

Ārējās saites 

 L.k.o.k. Lāčplēša kaŗa ordeņa kavalieŗi

Literatūra 
 Latvju skaņu mākslinieku portrejas, Jēkabs Vītoliņs, Roberts Kroders, Rīga, 1930
 Ziņas par Latvijas mūziķiem, sast. Elmārs Zamovičs, Rīga, 2014

Dienvidkurzemes novadā dzimušie
Latvijas operdziedātāji
Lāčplēša Kara ordeņa kavalieri
Pauls Šuberts

Pauls Šuberts (1884–1945) bija latviešu pianists un komponists.

Dzīvesgājums 
Dzimis 1884. gadā Zaļenieku pagastā. Mācījās Jelgavas klasiskajā ģimnāzijā, studēja Pēterpils Universitātes juridiskajā fakultātē, beidza Pēterpils konservatorijas profesores Jesipovas klavierklasi ar lielo sudraba medaļu.

Pēc atgriešanās dzimtenē daudz koncertēja kā pianists, bija iecienīts koncertmeistars, rīkoja klavieru vakarus. Uzstājās kā solists simfoniskos koncertos Rīgā, Jelgavā, Igaunijā, Lietuvā, Krievijā un Somijā.
Otrā pasaules kara laikā dēvās bēgļu gaitās uz Vāciju, mira 1945. gadā bēgļu vilcienā netālu no Drēzdenes.

Radošā darbība 

Kompozīcijā pazīstams ar vairākām populārām solo dziesmām — "Pasaciņa", "Ziedoņsapnī", klavieru miniatūrām, skaņdarbu vijolei Berceuse.
Kā koncertmeistars muzicēja kopā ar krievu dziedātājiem Šaļapinu, Sobinovu, Smirnovu u.c.
Viņa kompozīcijas izdotas pie K. Reinholda un J.H. Cimmermaņa Rīgā.

Apbalvojumi 
Apbalvots ar 3. šķiras Triju Zvaigžņu ordeni Nr.271 (1928), kā arī Somijas Baltās Rozes ordeni.

Atsauces 

1884. gadā dzimušie
1945. gadā mirušie
Triju Zvaigžņu ordeņa komandieri
Latvijas pianisti
Latviešu komponisti
Cilvēki ar nezināmu miršanas datumu
Talsu pauguraine

Talsu pauguraine ir dabas parks Talsu novada vidusdaļā. Izvietojies Vanemas pauguraines ziemeļrietumu daļā un ietver augstāko tās daļu, administratīvi ietilpst Laidzes, Laucienes un Lībagu pagastos. Aizsargājamā teritorija izveidota 1987. gadā, lai aizsargātu vienu no Ziemeļkurzemes dabas apstākļu ziņā daudzveidīgākajiem apvidiem ar izteikti paugurainu reljefu un vairākiem nelieliem, bet dziļiem ezeriem. Ainaviski izcila teritorija. Daudz Latvijā retu un aizsargājamu augu un dzīvnieku sugu. Ezeri un to apkārtne ir piemēroti biotopi sikspārņiem. Natura 2000 teritorija.

Atsauces 

Latvijas dabas parki
Natura 2000
Talsu novads
Engures līdzenums

Engures līdzenums ir dabas apvidus Piejūras zemienes rietumu daļā Kurzemē. Izvietojies Rīgas līča rietumu piekrastē, administratīvi ietilpst Rojas, Mērsraga, Talsu, Kandavas, Tukuma un Engures novados. Stiepjas gar līča piekrasti  garumā ziemeļrietumu—dienvidaustrumu virzienā. Ziemeļrietumos robežojas ar Piejūras zemienes Irves līdzenumu, dienvidaustrumos — Rīgavas līdzenumu. Austrumos un dienvidaustrumos robežojas ar Ziemeļkursas augstienes Dundagas pacēlumu un Vanemas pauguraini. Līdzenuma vidusdaļā izvietojies plašais Engures ezers.

Ģeoloģija 
Līdzenuma pamatiežu virsu veido galvenokārt vidusdevona un augšdevona smilšakmeņi un aleirolīti, nelielā teritorijā dienvidaustrumos — karbonātieži un ģipšakmeņi. Pamatiežu virsa pārsvarā atrodas zem jūras līmeņa. To sedz plāna, mazāk kā  bieza kvartāra nogulumu sega, kas tikai dienvidos no Engures ezera pārsniedz .

Reljefs 
Līdzenuma teritorijas lielāko daļu aizņem Baltijas ledus ezera un Litorīnas jūras smilšainie akumulatīvie līdzenumi, kuru virsa pakāpeniski paceļas līdz  vjl. Rīgas līča piekrastē paceļas mūsdienu kāpu vaļņi. Starp Mērsragu un Enguri līča krastā laukakmeņi. Kaltenes apkaimē sastopamas režģveida konfigurācijas rievotās morēnas, tā sauktās «velna kalvas». Starp Apšuciemu un Ragaciemu ir kangaru—vigu reljefs.

Klimats 
Klimats mēreni silts, nedaudz mitrs. Gada vidējā temperatūra ap , janvāra — , jūlija — . Bezsala periods rietumu daļā 143—160 dienas, nokrišņu daudzums — 600—700 mm gadā. Sniega sega veidojas pēc 30. decembra, nokūst marta otrajā pusē; tās biezums līdz .

Hidrogrāfija 
Engures līdzenuma upes pieder Rīgas līča baseinam. Līdzenumā teritorijā lielākoties ir tikai upju lejteces. Lielākās ir Roja, Grīva, Dzedrupe, Dursupe, Jurģupe un Melnupe.

Līdzenuma centrālajā daļā atrodas bijušās Litorīnas jūras lagūna — Engures ezers, ko no Rīgas līča norobežo piekrastes kāpu josla. Otrs lielākais ir Vanadziņu ezers (3,2 ha).

Reljefa īpatnību dēļ līdzenumā ir pavājināta virszemes notece un augsts gruntsūdens līmenis, tādēļ daudz zemo purvu. Lielākie ir Puņu pļavas (1184 ha; nosusināts), Ūlu purvs (394 ha), Dzilnu purvs (382 ha), Ploču pļava (217 ha), Mazais Ūlu purvs (170 ha).

Dabas aizsardzība 
Engures ezeru un tai pieguļošo teritoriju aizņem  lielais Engures ezera dabas parks. Līdzenuma dienvidaustrumu daļa iestiepjas Ķemeru nacionālā parka teritorijā. Dienvidu piekrastē atrodas dabas liegumi Plieņciema kāpa un Apšuciema zāļu purvs. Pie Kaltenes atrodas īpaši aizsargājams ģeoloģiskais piemineklis Kaltenes kalvas.

Atsauces
Ivars Zaikins

Ivars Zaikins. (dzimis ) ir Latvijas gleznotājs. Padomju savienības laikā strādājis par mākslinieku Latvijas Nacionālā Operā, Dailes teātrī, Latvijas Nacionālā teātrī, Jauna Rīgas teātrī un citos. Ivars Zaikins darbojies plakāta mākslas un gleznošanas  jomā. 

Padomju savienības laikā bija trīskārtējs komunistiskās prēmijas laureāts. Piedalījies izstādēs Maskavā, Pēterburgā, Odesā un citās Savienības pilsētās. Divas reizes piedalījies Tallinas mākslas  biennālē.  Strādājis un izstādījis darbus kopā ar tā laika zināmākajiem māksliniekiem no Latvijas, Baltijas un citām Savienības republikām. 

Mainoties ģeopolitiskai situācijai 1989-1991 gadā, kad Latvija ieguva neatkarību no Savienības, Zaikina statuss mākslas aprindās Latvijā pēkšņi mainījās. Zaikins tika nosaukts par Valsts drošības komitejas kolaborantu un ekskomunicēts no Latvijas mākslas vides - viņa darbus nepieņēma izstādēs, viņa vārdu nepieminēja mākslas izdevumos un neiekļāva mākslinieku grāmatās.

1995. gada maijā māksliniekam piedzima meita Armanda.

Tai pat laikā Zaikins turpināja gleznot savā izveidotajā glezniecības tehnikā ar saviem motīviem - jaucot uz pamata krāsas un pludinot tās kopā. Zaikina darbu motīvs ir kosmiskas ainavas ar dažādiem radījumiem. Zaikins gleznoja darbus vienu pēc otra un tos arī pats pārdeva. Šobrīd tāda veida aktivitāti Zaikins ir uzturējis jau 26 gadus un turpina gleznot. Pats Zaikins saka, ka varētu būt ap 30 000 gleznas, kuras ir pārdotas. 

Līdz 2017. gadam Zaikins turpināja gleznot un  regulāri pārdot savus darbus vairākiem kolekcionāriem.

Miris 2017. gada 10. jūnijā.

Latvijas gleznotāji
1942. gadā dzimušie
Horass Grīlijs

Horass Grīlijs (, dzimis , miris ) bija amerikāņu izdevējs, žurnālists un politiķis. Bija tā laika ietekmīgās Ņujorkas avīzes "New-York Tribune" redaktors un aktīvi piedalījās politiskajā dzīvē. 

Atbalstīja ASV rietumu apgūšanu, iestājās pret verdzību. No 1848. līdz 1849. gadam bija ASV senators no Ņujorkas štata. Kā Liberālo republikāņu un Demokrātiskās partijas kandidāts piedalījās 1872. gada prezidenta vēlēšanās pret esošo prezidentu Ulisu Grāntu, kritizējot korupciju valstī. Cita sakāvi un mira pirms vēlētāju kolēģija ievēlēja ASV prezidentu.

Ārējās saites 

1811. gadā dzimušie
1872. gadā mirušie
ASV politiķi
Gorova

Gorova (arī Gavronka, Gurava, Gurva, latgaliešu: Guorova) ir Kouras upes kreisā krasta pieteka Balvu novadā. 

Tek austrumu virzienā, ietek Kourā pie Aizgalīnes.

Atsauces 

Balvu novada upes
Narvas baseina upes
Kouras pietekas
Viļakas novada upes
Zemeņu iela (Jūrmala)

Zemeņu iela ir iela Jūrmalā, kas atrodas Mellužu apkaimē. Zemeņu iela sākas krustojumā ar Kalēju ielu un beidzas krustojumā ar Valtera prospektu. Kopējais ielas garums ir 1870 metri, tā ir klāta ar asfalta segumu. Zemeņu ielā satiksmes kustība vienā joslā un tai ir vienvirziena posms, kas sākas no Dārzu ielas līdz Valtera prospektam. Ielā ir savrupmāju un vasarnīcu apbūve.

Ielu savienojumi 
Zemeņu iela ir savienota ar šādām ielām:
 Kalēju iela (T veida krustojums)
 Dārzu iela 
 Puķu iela 
 Grāvju iela 
 Žubītes iela 
 Kanālu iela 
 Mežsargu iela
 Kadiķu iela 
 Silu iela
 Sūnu iela 
 Bērzu iela
 Ozolu iela 
 Priežu iela 
 Marijas iela 
 Valtera prospekts (T veida krustojums)

Skatīt arī 
 Melluži

Ielas Jūrmalā
Dubaija

Dubaija (, Dubayy) ir pilsēta Apvienotajos Arābu Emirātos, Dubaijas emirātā, kas atrodas valsts ziemeļaustrumos pie Persijas līča. Tā ir Dubaijas emirāta administratīvais centrs un lielākā pilsēta. Pilsēta atrodas 160 kilometru attālumā no AAE galvaspilsētas Abū Dabī. Pilsētas kopējā platība ir 4114 km², pēc 2016. gada datiem tajā dzīvo 2 459 068 iedzīvotāji. Tā ir lielākā Apvienoto Arābu Emirātu pilsēta gan pēc iedzīvotāju skaita, gan platības.

Līdz 1966. gadam, kad atrada naftas atradnes jūrā, Dubaijas ekonomika galvenokārt balstījās uz ieņēmumiem no tirdzniecības un naftas izpētes. Toties, kad tika atrasta nafta, pilsēta piedzīvoja strauju attīstību. Šodien Dubaija ir viens no svarīgākajiem biznesa centriem Tuvajos Austrumos, kā arī nozīmīgs transporta mezgls pasažieru un kravu pārvadājumiem. Pilsēta galvenos ienākumus gūst no pasažieru un kravu pārvadājumiem, nekustamo īpašumu pārdošanas un attīstīšanas, tūrisma un finanšu pakalpojumiem.

Dubaija pēdējo gadu laikā ir piesaistījusi plašu starptautisko uzmanību ar straujo attīstību, vērienīgiem sporta pasākumiem un grandiozu celtņu būvniecību. Viena no pilsētas atpazīstamākajiem simboliem ir 828 metru augstais Halīfa tornis, kas ir augstākā celtne pasaulē.

Pēc 2012. gada datiem Dubaija ir divdesmit otrā dārgākā pilsēta pasaulē un pati dārgākā pilsēta Tuvajos Austrumos. 2014. gadā Dubaijas viesnīcas tika atzītas kā otrās dārgākās pasaulē aiz Ženēvas. Dubaija ir atzīta kā viena no dzīvošanai labākajām vietām Tuvajos Austrumos.

Dubaijā 2020. gadā norisināsies starptautiskā izstāde EXPO 2020.

Atsauces 

Dubaija
Kļučniki

Kļučniki (arī Kļučnīki) ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta ziemeļos 4,2 km no pagasta centra Semenovas, 11 km no novada centra Viļakas un 247,9 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.

Atsauces
Sābas ķēniņiene

Sābas ķēniņiene ir personāžs Vecajā Derībā.

Iespējams, dzīvojusi 10. gadsimtā p.m.ē. Saskaņā ar 1. Ķēniņu grāmatu Sābas ķēniņiene no Arābijas pussalas dienvidos esošās Sābas karalistes devās uz Jeruzālemi, lai pārliecinātos, vai dzirdētā slava par Zālamana gudrību un bagātību ir patiesība. Zālamanu pārbaudījusi ar dažādu mīklu uzdošanu, viņš uz visām mīklām atbildējis pareizi. Kad Sābas ķēniņiene pārliecinājusies par slavas pamatotību, viņa devusi Zālamanam dažādas dāvanas.

Ārējās saites 
 
 

Vecās Derības personāži
Aleksandrs Kisļaks

Aleksandrs Kisļaks (dzimis , miris ) bija ukraiņu, agrāk padomju, šaha problēmists, starptautiskais meistars šaha kompozīcijā.

Pēc profesijas bijis metalurgs, beidzis Donbasa kalnu—metalurģisko institūtu.

Šaha kompozīcija 
A. Kisļaks no 1974. gada publicējis vairāk nekā 220 uzdevumus, galvenokārt retrogrādās analīzes uzdevumus, no tiem 60 ieguvuši atzinības, tai skaitā 15 pirmās.

Atklātā Krievijas čempionāta šaha kompozīcijā (1989—1991) petrogrādās analīzes kompozīciju grupā uzvarētājs. Divkārtējs Ukrainas čempions.

Kisļaks ir pasaules čempions (1998—2000) retro uzdevumu grupā. Starptautiskais meistars (2004) šaha kompozīcijā.

Sarakstījis daudzus rakstus un divas grāmatas par retrogrādās analīzes jautājumiem. FIDE albumos publicēti 20 uzdevumi.

Šaha kompozīcijas piemērs 
{{Šaha diagramma
| fen = Nn1q1b2/1p1p1pp1/8/7p/6rk/5N2/PPPPP2P/R1BQKB1R
| align = tleft
| clear = 
| header = № 1.  A. Kisļaks По следам шахматных фигур (Nr. 11) , 1998 
| footer ={{center|Mats 11. gājienā(Atrast pierādījuma partiju)}}
| size = 
| numbers = both
| letters = both
| reverse =
}}Pierādījuma partija: 1.Zc3 h5 2.Zd5 Th6 3.Zxe7 Tf6 4.Zxg8 Txf2 5.Ze7 Txg2 6.Zxc8 Tg4 7.Zxa7 Ke7 8.Zb5 Kf6 9.Zxc7 Kg5 10.Zxa8 Kh4 11.Zf3#'''

Bibliogrāfija 
  
  
 Кисляк А. Чёрно-белое аллегро. «64-ШО»-1986, 19(762):31

Atsauces

Ārējās saites 
 A. Kisļaka šaha kompozīcijas vietnē PDB

Šaha problēmisti
Ukrainas šahisti
Doneckas apgabalā dzimušie
Hipotermija

Hipotermija ir siltasiņu organisma ķermeņa temperatūras samazināšanās zem 35,0 °C.

Simptomi ir atkarīgi no temperatūras. Ja cilvēkam ir viegla hipotermija, tad parādās drebuļi un apjukums. Pie mērenas hipotermijas drebuļi pārstājas, taču pieaug apjukums. Smagas hipotermijas gadījumā cilvēks var sākt izģērbties, vēl ir paaugstināts sirds apstāšanās risks.

Hipotermijai ir divi galvenie cēloņi: pārmērīgi ilga uzturēšanās aukstumā vai arī jebkurš stāvoklis, kurā organisma siltuma zudumi pārsniedz siltuma producēšanos. Siltuma zudumi var pārsniegt siltuma producēšanos alkohola reibuma, zema cukura līmeņa, anoreksijas, liela vecuma gadījumā. Hipotermiju var diagnosticēt pēc cilvēkam esošajiem simptomiem vai ķermeņa temperatūras izmērīšanas.

Vieglu hipotermiju var ārstēt ar siltiem dzērieniem, siltu apģērbu un fiziskajām aktivitātēm. Vidējas hipotermijas gadījumā cilvēks jāapsedz ar siltu segu, jādod silti intravenozi šķidrumi. Cilvēkiem ar smagu hipotermiju var tikt veikta ekstrakorporālā membrānu oksigenācija vai kardiopulmonālā šuntēšana. Cilvēkiem bez pulsa var veikt kardiopulmonālo reanimāciju (sirds masāžu). Temperatūras paaugstināšana parasti turpinās, līdz tā pārsniedz 32 °C. Ja šajā brīdī uzlabojumu nav vai kālija līmenis asinīs ir lielāks par 12 mmol/l, reanimācija var tikt pārtraukta.

Hipotermija ir biežāk izplatīta vecu cilvēku un vīriešu vidū. Viena no zemākajām temperatūrām, pēc kuras ir izdzīvojis cilvēks, ir 13,0 °C (7 gadus veca meitene Zviedrijā). Nāvei no hipotermijas ir bijusi liela loma dažādos karos. Piemēram, Hanibāls zaudēja pusi sava karaspēka Otrā pūniešu kara laikā, daudz Napoleona karavīru mira 1812. gada kara laikā.

Atsauces

Ārējās saites 
 
 

Medicīna
Talsu novada ģerbonis

Talsu novada ģerbonis ir viens no Talsu novada oficiālajiem simboliem. Ģerbonī zelta laukā attēlots ozollapu vainags, kura 18 lapiņas simbolizē novada 4 pilsētas un 14 pagastus. Ģerboni veidojusi māksliniece Antra Auziņa. Oficiāli apstiprināts 2010. gada 25. martā.

Atsauces

Ārējās saites 
 Par Talsu novada simboliku

Ģerbonis
Gregs Van Avermāts

Gregs Van Avermāts (; dzimis ) ir profesionāls Beļģijas šosejas riteņbraucējs, kurš šobrīd pārstāv Francijas komandu .

Karjera

Karjeras sākums 
Van Avermāts dzimis riteņbraucēju ģimenē, gan viņa tēvs, gan vectēvs bija profesionāli riteņbraucēji. Viņš sāka nodarboties ar sporta riteņbraukšanu 19 gadu vecumā, iepriekš spēlēja futbolu kā vārtsargs. Viņš ir bijušais Glena D'Olandera svainis (arī bijušais profesionālais riteņbraucējs). 2006. gadā, pārstāvot Bodysol-Win For Life-Jong Vlaanderen komandu, viņš kļuva par Beļģijas amatieru čempionu.

BMC Racing Team 
2016. gada vasaras olimpiskajās spēlēs izcīnīja uzvaru grupas braucienā, finišējot pirms Jakoba Fūglsanga, ar ko kopā atrāvās no vadošās grupas un Rafala Majkas, ko kopīgi panāca īsi pirms finiša.

2017. gada februāra beigās Van Avermāts uzvarēja Omloop Het Nieuwsblad, bet marta beigās  E3 Harelbeke un Gente—Vevelgema sacensībās.

Van Avermāts uzvarēja 2017. gada Parīze—Rubē sacensībās esot ātrākais piecu dalībnieku sprinta finišā un gūstot savu pirmo uzvaru klasikas pieminekļos. Viņš pārspēja  braucēju Zdeņeku Štibaru un Sebastianu Langeveldu no . Distances vidējais ātrums 45,2 km/h bija jauns Parīze—Rubē rekords.

2019. gadā uzvarēja Grand Prix Cycliste de Montréal sacensībās, bet Grand Prix Cycliste de Québec bija trešais.

AG2R Citroën Team 
2020. gada augustā Van Avermāts parakstīja triju gadu līgumu ar .

Atsauces

Ārējās sites 

1985. gadā dzimušie
Beļģijas riteņbraucēji
Tour de France posmu uzvarētāji
Vuelta a España posmu uzvarētāji
2012. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
2016. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskās zelta medaļas ieguvēji
Austrumflandrijā dzimušie
2020. gada vasaras olimpisko spēļu dalībnieki
Olimpiskie zelta medaļnieki riteņbraukšanā
Anna Grēviņa

Anna Grēviņa (dzimusi Dēķēna , mirusi ) bija latviešu tulkotāja, dziedātāja un teātra kritiķe.

Tēvs — pedagogs un sabiedriskais darbinieks Kārlis Dēķens.

Biogrāfija 
Ap 1910. gadu beigusi mācības Annas Rūmanes-Ķeniņas ģimnāzijā Rīgā. 1915. gadā absolvējusi Harkovas Universitātes Vēstures un filoloģijas fakultāti, 1925. gadā — Latvijas Konservatorijas Vokālo fakultāti.

Pēc Augstāko pedagogu kursu absolvēšanas Harkovā 1917. gadā strādājusi par skolotāju Maskavā un Rīgā. No 1925. gada — brīvmāksliniece. Reitera kora soliste. No 1944. līdz 1951. gadam strādājusi žurnālā "Padomju Latvijas Komunists" par literāro līdzstrādnieci. Tulkojusi dažādu populāru autoru darbus no krievu, vācu, franču valodas.

Bija precējusies ar dzejnieku un tulkotāju Valdi Grēviņu, pārim bija divi dēli: Māris un Valts.

Atsauces 

1892. gadā dzimušie
1979. gadā mirušie
Latviešu rakstnieki
Latviešu valodā rakstošie
Rakstnieces
Tulkotāji
Rīgas Meža kapos apbedītie
Limbažu novadā dzimušie
Viduči (Medņevas pagasts)

Viduči (latgaliski: Vyduči) ir ciems Viļakas novada Medņevas pagastā. Izvietojies pagasta centrālajā daļā 4,4 km no pagasta centra Semenovas, 9,9 km no novada centra Viļakas un 247,7 km no Rīgas.

Apdzīvotā vieta izvietojusies nomaļus no valsts autoceļiem.

Atsauces